Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася 10.07.2023 до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі частки всіх видів доходів. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є бабусею малолітнього [PERSON] Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Фактично з моменту народження дитини вихованням, фізичним та духовним розвитком сина займалася лише мати [PERSON] - [PERSON] та бабуся - [PERSON] . Батько [PERSON] - [PERSON] . участь у вихованні та розвитку дитини не брав ніякої. [PERSON] 09.02.2010 надав нотаріально посвідчену заяву згідно якої не визнавав себе батьком [PERSON] та дав згоду на скасування реєстрації актового запису щодо нього як батька дитини. [INFO] померла мати дитини [PERSON] . З моменту смерті матері [PERSON] всіма питаннями виховання та забезпечення дитини займається позивачка. [PERSON] покладених на нього обов`язків як на батька дитини не виконує, про дитину не піклується, не проявляє заінтересованості в житті дитини. Бабуся вимушена звернутися до суду, адже після смерті матері [PERSON] , дитини, фактично, залишилася без батьківського піклування. Для встановлення опіки над дитиною, [PERSON] необхідно отримати статус дитини, позбавленої батьківського піклування. [PERSON] має право на подання даного позову, оскільки малолітній [PERSON] проживає в сім`ї [PERSON] . Одночасно з вимогою про позбавлення батьківських прав заявляється вимога про стягнення з відповідача аліментів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначення підготовчого засідання на 23.08.2023. У підготовчому засіданні 23.08.2023 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було відкладено розгляд справи до 12.10.2023 для належного сповіщення відповідача. У підготовчому засіданні 12.10.2023 [PERSON] просив надати йому час для ознайомлення з позовом, представник позивача [PERSON] не заперечував, суд задовольнив клопотання відповідача та оголосив перерву до 27.11.2023. До суду 21.11.2023 надійшли заперечення [PERSON] згідно яких просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування поданих заперечень, які по суті є відзивом зазначено зокрема, що матеріали справи не містять довіреності, на підставі якої позивач представляє інтереси малолітнього сина відповідача, дитини, якій виповнилося 14 років не залучена до участі у справі. Відповідач забрав свою дитини з пологового будинку. Відповідач не ухиляється та не ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо виховання своєї дитини та в силу своїх розумових та фізичних здібностей забезпечує здобуття своїм сином повної загальної середньої освіти. Відповідач ніколи не поводився жорстоко зі своєю дитиною. Відповідач не є алкоголіком чи наркоманом, не вдавався до експлуатації дитини та не засуджувався за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, тому немає підстав для позбавлення його батьківських прав. Заяву про те, що відповідач не визнає себе батьком дитини він написав, оскільки не розумів наслідки своїх дій та [PERSON] мала намір отримувати від держави допомогу як мати одиначка. Після смерті матері дитини його вихованням дійсно займалася [PERSON] , адже не вважала за потрібне повідомити відповідача про смерть матері хлопця. Позивач не має прав на утримання неповнолітнього сина відповідача та створює йому перешкоди для виконання батьківських обов`язків. У підготовчому засіданні 27.11.2023 [PERSON] заявив відвід суду. Ухвалою від 27.11.2023 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Бондаря В.Я. Ухвалою суду (головуюча суддя Чернявська Л.М.) від 04.12.2023 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Бондаря В.Я. У підготовчому засіданні 08.01.2024 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та [PERSON] було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 02.02.2024. У судовому засіданні 02.02.2024 представник позивача [PERSON] надав вступне слово у якому вказав, що відповідач припинив спілкування з дитиною з лютого 2010 року. [PERSON] надав вступне слово, в якому вказав, що після розлучення дитини проживала з матір`ю і перші роки життя він допомагав, купував речі. Вказав, що після смерті матері дитини він намагався знайти сина. Суд ухвалив викликати та допитати в якості свідка директора школи у якій навчається [PERSON] - [PERSON] та опитати [PERSON] . У судовому засіданні оголошено перерву до 01.03.2024. У судовому засіданні 01.03.2024 було допитано свідка [PERSON] . Судом було досліджено докази. У зв`язку з неможливістю опитати дитину [PERSON] у судовому засіданні було оголошено перерву до 20.03.2024. У судовому засіданні 20.03.2024 [PERSON] , який надавав пояснення в режимі відеоконференції з електронного кабінету директора школи [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] пояснив, що він ніколи в житті не бачив свого батька, не хоче з ним спілкуватися та не надав відповідачу свій номер телефону для спілкування. Представник позивача [PERSON] підтримав позов та просив задовольнити. [PERSON] заперечував щодо задоволення позову. Представник третьої особи [PERSON] вказав, що підтримує висновок органу опіки та піклування. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.8) свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане повторно 18.03.2022 (а.с.91). Шлюб, укладений 30.09.2008 між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2010 року в справі №2-12614/10, про що свідчить лист Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) та копія такого рішення (а.с.13, 84). [PERSON] 09.02.2010 склав нотаріально посвідчену заяву про те, що він не визнає себе батьком [PERSON] та дає згоду на скасування реєстрації актового запису щодо нього як батька дитини. Заява зареєстрована в реєстрі за №345 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В.М. (а.с.14). [PERSON] 26.08.2011 зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка в результаті шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.85). [INFO] у [PERSON] від другого шлюбу з [PERSON] народилася донька - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.86). 28.05.2015 [PERSON] звернулася до ОЧУВК «Ох Самеах» з заявою про зарахування сина [PERSON] в пансіон школи. В заяві зазначила замість відомостей про батька відомості про бабусю [PERSON] (а.с.15). Факт того, що [PERSON] є бабусею [PERSON] підтверджує лист Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі від 02.08.2023, згідно якого [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с.56). [PERSON] померла [INFO] у віці 35 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.21). [PERSON] навчається у 8-Б класі Одеського приватного закладу освіти «Тіква - Ор Самеах» про що свідчить довідка директора школи [PERSON] від 21.03.2023 (а.с.16). Свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] знаходиться на повному утриманні школи з першого класу та на разі проживає в м. Бухарест. На запитання головуючого щодо участі бабусі у вихованні дитини повідомила, що [PERSON] інколи передає кошти [PERSON] . Про перебування [PERSON] в пансіонаті ОПЗО «Тіква - Ор Самеах» з серпня 2012 року свідчить довідка лікаря [PERSON] , яка відзначила, що здоров`я хлопчика опікувалася мати, а після смерті матері - бабуся. Батько [PERSON] ніколи не опікувався сином (а.с.20). Довірена особа [PERSON] у декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу вказана [PERSON] , але декларація укладена за три дні до подання позову 07.07.2023 (а.с.18). Згідно листа Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області від 20.07.2022 [PERSON] звертався до відділу щодо пошуку сина [PERSON] , звернення зареєстровано 08.07.2022 (а.с.89). У висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 09.10.2023 комісія вирішила вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] (а.с.51-55). Суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, який складений на підставі доказів поданих стороною позивача, без врахування доказів наданих батьком дитини [PERSON] , який не був опитаний під час складення такого висновку. Тож, в цілому відповідач [PERSON] не здійснював своїх батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] з лютого 2010 року, коли склав заяву про те, що не вважає себе його батьком, однак з 2022 року вчиняє дії для встановлення зв`язку з [PERSON] , звертався до поліції та до школи у якій навчається хлопець. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] як бабуся у якої [PERSON] має свою кімнату, власні речі, які мають сімейні зв`язки та яка опікується долею онука, не зважаючи на постійне проживання не з нею, має право на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Згідно ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, набула чинності 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.) що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Дійсно [PERSON] пояснив суду, що не знає свого батька та не прагне спілкування з ним, відмовився навіть надати свій мобільний номер, однак, [PERSON] здійснював дії з пошуку сина з 2022 року, тобто до подання позову, а, отже, намагався встановити контакт з дитиною та переймався його життям. Згідно ч.3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача як особистість чи члена суспільства. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. На переконання суду, [PERSON] може надати шанс кровному батьку виправити ситуацію допущену ним по усуненні від виховання сина, адже хлопчик не знає свого батька, в той час як останній бажає спілкування з сином. Отримання статусу дитини позбавленої батьківського піклування, при наявності батька, який хоче надати таке піклування, на разі не доречне. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року, у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є сталою. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав немає. Батько бажає спілкуватися з сином, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. З урахуванням якнайкращих інтересів дітей, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з [PERSON] та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Як встановлено з матеріалів справи [PERSON] проживає в пансіонаті школи та перебуває на повному її утриманні, наразі [PERSON] навчається за кордоном, тому стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] суперечить чинному законодавству. Відповідно до ч.2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Доводи відповідача про необхідність залучення [PERSON] до участі у справі в якості учасника справи не заслуговують на увагу, адже на виконання вимог ст. 171 СК України, думка [PERSON] була заслухана та врахована судом. Отже, на підставі всебічно оцінених доказів, суд дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог, тому відмовляє у задоволенні позову [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed