Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

У грудні 2023 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» через свого представника - Денисюк В.В. звернулись до Святошинського районного суду м. Києва з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої позовні вимоги обґрунтовують наступними обставинами. Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» створене на підставі рішення Святошинської районної у місті Києві ради від 24.04.2008 року № 212 «Про удосконалення комунальних підприємств та реорганізацію КП «Галагани», відповідно до статуту якого предметом діяльності цього підприємства є управління та обслуговування жилого та нежилого фонду, прибудинкових територій виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування жилого та нежилого нерухомого майна в установленому порядку. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» створене на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва, відповідно до статуту якого предметом діяльності цього підприємства є утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому законом порядку; надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням умов договорів у встановленому порядку. 13.11.2015 року між комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» та комунальним концерном «Центр комунального сервісу», укладено Договір доручення № 34/дор., відповідно до якого довіритель доручає, а повірений приймає на себе зобов`язання представляти інтереси довірителя та вживати від його імені заходи, спрямовані на погашення заборгованості боржників перед довірителем в судовому порядку, в тому числі здійснювати представництво, захист законних прав та охоронюваних законом інтересів довірителя перед його боржниками з правами відповідного учасника процесу. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , який проживає і користується послугами, що надавалися/надаються позивачами. Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідача перед КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» за період 01.01.2011 року по 28.02.2015 року складає 13 706,08 грн., з них основна сума заборгованості 5 474,82 грн., інфляційні нарахування складають 6 828,03 грн.; 3% річних складають 1 403,23 грн. Заборгованість перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» за період з 01.03.2015 року по 30.09.2023 року складає 31 829,14 грн., з яких, основна сума заборгованості 25 010,71 грн., інфляційні нарахування складають 5 069,23 грн., 3 % річних складають 1 749,20 грн. З огляду на викладене, позивачі просили стягнути вказаний розмір заборгованості та судові витрати. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 52-53). Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками двічі направлялась на адресу її місця реєстрації згідно інформації Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА: [ADDRESS] , приватний будинок. Згідно наявної у матеріалах справи довідки про причини повернення/досилання конверт повернувся до суду із відмітками «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 ст. 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку). Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку). Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання. Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористалась, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк була повідомлена в ухвалі про відкриття провадження у справі від 26.12.2023 року. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлена про судове засідання, відзив на позовну заяву не подала, суд прийшов до висновку про можливість вирішення питання про стягнення заборгованості на підставі наявних матеріалів. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до матеріалів даної справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки у судове засідання суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Зважаючи на вищезазначене, суд прийшов до висновку про можливість заочного розгляду справи про розірвання шлюбу. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні не подавалися. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» створене на підставі рішення Святошинської районної місті Києві ради від 24.04.2008 року № 212 «Про удосконалення комунальних підприємств та реорганізацію КП «Галагани» (а.с. 14-19 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» створене на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунального господарства міста Києва (а.с. 6-12). КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» здійснювало утримання будинку та прибудинкової території відповідача до 28.02.2015 року. З 01.03.2015 року утримання будинку та прибудинкової території відповідача здійснює безпосередньо КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». Як вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.06.2004 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності: [PERSON] , 1/2 частина, та [PERSON] , 1/2 частина (а.с. 22, 26). 06.11.2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, актовий запис № 1284, прізвище дружини після одруження - [PERSON] (а.с. 46). Згідно договору дарування 1/2 частки квартири від 29.09.2023 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І. за № в реєстрі 6-722, [PERSON] прийняла у дар 1/2 частку квартири [ADDRESS] від [PERSON] , яка належить останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 22.09.2023 року за реєстровим № 6-686 (а.с. 23-24). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 348518320 від 29.09.2023 року за [PERSON] зареєстровано 1/2 частки квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування № 6-722 від 29.09.2023 року (а.с. 25). Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 911/3594/17). Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі № 680/214/16 та від 07.04.2020 року у справі № 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Отже, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідача перед КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» за період 01.01.2011 року по 28.02.2015 року складає 13 706,08 грн., з них основна сума заборгованості 5 474,82 грн., інфляційні нарахування складають 6 828,03 грн.; 3% річних складають 1 403,23 грн. (а.с. 36-39). Заборгованість перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» за період з 01.03.2015 року по 30.09.2023 року складає 31 829,14 грн., з яких, основна сума заборгованості 25 010,71 грн., інфляційні нарахування складають 5 069,23 грн., 3 % річних складають 1 749,20 грн. (а.с. 40-42). Доказів зворотного відповідачем не надано. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Таким чином судом встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачами внаслідок неналежного виконання обов`язків по оплаті комунальних послуг із 01.01.2011 року по 30.09.2023 року. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07.07.2020 року у справі № 14-448цс19-ц. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, не спростовані відповідачем, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved