Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в Сокирянський районний суд із вказаним вище позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Сокирянської міської ради Чернівецької області про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Посилається на те, що 10.09.2011 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований 10.09.2011 року виконавчим комітетом Лісоводської сільської ради Городоцького району Хмельницької області, актовий запис за № 6. Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . З січні 2023 року [PERSON] проживає окремо від них з донькою, вони перестали проживати однією сім`єю, не підтримують між собою шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, кожен живе своїм життям, також вона перестала брати участь у вихованні та утриманні їхньої спільної доньки. Нещодавно відповідачка повідомила, що подальше її перебування в зареєстрованому шлюбі суперечить її інтересам, оскільки вона не бажає зберігати сім`ю. Він в свою чергу намагався налагодити стосунки з дружиною, однак зрозумів, що вона цього не хоче, тому не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки через відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на життя, вони втратили почуття любові один до одного, а подальше перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам. З огляду на те, що він з відповідачкою не спілкується, проживає окремо, вони не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків, вважає за необхідне розірвати шлюб між ним та [PERSON] . Після того, як відповідачка перестала проживати з ними однією сім`єю, вона перестала брати участь у вихованні та утриманні їхньої спільної доньки, цікавитися її життям, тобто самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з чим, починаючи з січня 2023 року по теперішній час обов`язки з виховання та утримання їхньої неповнолітньої доньки виконує тільки він, як її батько. У період з 7 - 11 лютого 2024 року психологом [PERSON] проведено спостереження за дитиною в результаті якого з`ясовано, що [PERSON] повністю позбавлена материнської турботи та любові, дитина потерпає від недостачі уваги з її сторони та страждає від нерозуміння таких вчинків своєї матері. Мати не виконує ключові материнські функції, такі як надання емоційної підтримки, виховання, турбота та участь у житті дитини. Це викликає у дитини відчуття відсутності безпеки, непевності та неповаги. Таким чином, враховуючи емоційний стан дитини, її особистісні таіндивідуальні особливості, необхідності зменшення рівня психологічної травматизації, створення сприятливої психологічної атмосфери, є несприятливими для психіки дитини її спілкування з матір`ю. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] самоусунулась від виконання нею материнських обов`язків щодо доньки - [PERSON] , свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання дитини, не проявляє щодо неї достатньої материнської турботи та діє всупереч інтересам неповнолітньої доньки. Відтак він, як батько дитини відіграє ключову роль у її вихованні, добросовісно виконую свої батьківські обов`язки, створює належні умови для проживання та розвитку дитини, забезпечує її усім необхідним. Враховуючи те, що з січня 2023 року відповідачка не бере участі в забезпечені потреб дитини в харчуванні, медичному огляді, лікуванні та матеріальних потребах, властивих дітям відповідного віку, не цікавиться її навчанням, не бачиться з нею та не спілкується, не виявляє інтересу щодо розвитку дитини, засвоєнню нею норм моралі, вважаю що [PERSON] свідомо нехтує потребами своєї дитини, порушує їй права на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків, а тому є підстави для позбавлення її батьківських прав. З цих підстав, просив розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , позбавити її батьківських прав щодо їхньої спільної дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з неї аліменти на його користь на її утримання в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про проведення розгляду справи без його присутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, подала до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначила, що проти заявлених позовних вимог про розірвання шлюбу та позбавлення її батьківських прав стосовно їхньої спільної доньки [PERSON] не заперечує, визнає їх у повному обсязі. Крім цього, просить справу розглядати без її участі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сокирянської міської ради Мельник І.Б. подала до суду письмову заяву, в якій не заперечила щодо задоволення даного позову, просила розглянути справу без участі представника служби у справах дітей. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав, передбачених ч.4 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З наведених у позовній заяві обставин, які згідно ст.82 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали між особою шлюб, який 10.09.2011 року зареєстрований Виконавчим комітетом Лісоводської сільської ради Городоцького району Хмельницької області, актовий запис №6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.09.2011 року. Зі змісту копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.02.2012 року, вбачається, що під час даного шлюбу у подружжя народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Сім`я сторін фактично розпалась, поновлювати її позивач не бажає, збереження шлюбу не відповідає його інтересам та інтересам відповідачки, тому розірвання шлюбу дійсно відповідає їхній волі. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу, не допускається. Виходячи з цього, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість. Таким чином, у суду відсутні підстави для примусового збереження сім`ї між сторонами при наявності категоричного заперечення щодо цього позивача. За таких обставин, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Окрім цього, судом встановлено, що розірвання шлюбу не буде порушувати права спільної неповнолітньої доньки сторін - [PERSON] , яка з січня 2023 року проживає та перебуває на утриманні батька. Вказані обставини підтверджуються витягом №91 про зареєстрованих у житловому будинку/приміщенні осіб від 09.02.2024 року, відповідно до якого, у будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2024/001407073 від 09.02.2024 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Актом проживання сім`ї від 10.02.2024 року, підписаного сусідами [PERSON] та [PERSON] , підтверджується факт проживання [PERSON] та його неповнолітньої доньки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також те, що його дружина, [PERSON] разом з чоловіком та донькою не проживає з січня 2023 року. Вихованням та утриманням доньки займається переважно батько. Крім цього, факт не проживання відповідачки разом з позивачем та їхньою спільною донькою, а також того, що вихованням та утриманням доньки займаюся переважно [PERSON] . також вбачається із письмових пояснень, наданими 10.02.2024 року [PERSON] , [PERSON] та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №204 від 20.03.2024 року. [PERSON] , [INFO] , навчається в 6 класі Опорного закладу «Михалківський ліцей Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області». За місцем навчання зарекомендувала себе як старанна, комунікабельна учениця. На високому та достатньому рівнях засвою навчальний матеріал. Проявляє високий інтерес до навчання. Гарно освоює навчальний матеріал. На уроках уважна та активна. Бере участь у житті класу та ліцею. Скромна, товариська, має багато друзів. Ліза має власну думку, відстоює її. Користується авторитетом серед однолітків. Тато, [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню доньки, постійно цікавиться навчанням дитини, користується повагою серед батьків. Постійно бере участь у заходах ліцею, підтримує зв`язок з класним керівником, що підтверджується довідкою №67 від 08.02.2024 року та характеристикою №68 від 08.02.2024 року. Згідно повідомлення №21, виданого 08.02.2024 року директором комунального некомерційного підприємства Сокирянський центр первинної медико-санітарної допомоги Чернівецької області Заремською А., дитина [PERSON] , [INFO] , жителька с. Михалкове Дністровського району Чернівецької області перебуває на обліку у КНП «Сокирянський ЦПМСД» Сокирянська АЗПСМ. Декларація укладена з лікарем [PERSON] . За медичною допомогою та проведення профілактичних щеплень з дитиною звертається батько - [PERSON] , усі рекомендації лікаря виконує. З матеріалів справи також вбачається, що позивач [PERSON] не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, що підтверджується довідками КНП «Сокирянська лікарня» №7, №8 від 08.02.2024 року та станом на 08.02.2024 року не притягувався до кримінальної відповідальності, незнятої та непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» за №ВР-002188885. Згідно висновку практичного психолога-консультанта за результатами психологічного дослідження [PERSON] від 12.02.2024 року, психологом [PERSON] в період з 7 по 11 лютого 2024 року проведено спостереження за [PERSON] в результаті якого з`ясовано, що вона повністю позбавлена материнської турботи та любові, потерпає від недостачі уваги з її сторони та страждає від нерозуміння таких вчинків своєї матері. [PERSON] самоусунулася від виконання нею материнських обов`язків щодо Лізи, свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виконання та навчання дочки, не проявляє щодо неї достатньої материнської турботи та діє всупереч інтересам неповнолітньої дитини. Мати не виконує ключові материнські функції, такі як надання емоційної підтримки, виховання, турбота та участь у житті дитини. Це викликає в дитини відчуття відсутності безпеки, невпевненості та неповаги. Враховуючи емоційний стан дитини, її особистісні та індивідуальні особливості, необхідності зменшення рівня психологічної травматизації, створення сприятливої психологічної атмосфери, є несприятливим для її психіки спілкування з матір`ю. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері і батька дитини, ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У відповідності до позиції Верховного Суду України, викладеною у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав (постанова Верховного суду від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд вважає, що посилання позивача на те, що відповідачка з січня 2023 року не приймає участі у вихованні своєї доньки [PERSON] та нехтує своїми батьківськими обов`язками знайшло своє підтвердження в судовому засіданні під час дослідження об`єктивних та переконливих доказів наявних у матеріалах справи. Досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивача на те, що відповідачка не бажає приймати участі у вихованні доньки та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, про що, в тому числі свідчить визнання відповідачкою [PERSON] позову. На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню. Однак, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки [PERSON] , її небажання брати участі у житті та розвитку дитини, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини [PERSON] , слід задовольнити, адже це якнайкраще відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, вік її дитини, яка потребує необхідного забезпечення, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення її потреб, а також з реальної можливості відповідачки сплачувати щомісячно аліменти, не порушуючи прав останньої суд вважає, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на вищезазначене, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн. судові витрати, понесені ним по сплаті судового збору, а також на користь держави (за позовну вимогу про стягнення аліментів) судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі та

Outcome: partial