Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

08.12.2023 [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просить: стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 7500,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що 17.05.2023 він під розписку надав [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 7500,00 грн, які останній зобов`язався повернути до 15 червня 2023 року. Станом на день подачі позовної заяви відповідач борг не повернув, на зв`язок не виходе, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області (а.с.22). Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14.02.2024 прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відкрито провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду по суті, сторонам встановлені строки на подання заяв по суті (а.с.28-29). Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.60), в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до таких висновків. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2\~ст. 1047 ЦК України,\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1\~ст. 612 ЦК України,\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~ 526,\~ 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та підлягає виконанню у встановлений строк (термін), що встановлений договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Судом установлено, що 17 травня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] (паспорт № [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] ) укладено Договір позики, відповідно до умов якого позивач передав [PERSON] в борг 7500,00 грн, а [PERSON] зобов`язався повернути позивачу суму позики до 15 червня 2023 року, що підтверджується розпискою [PERSON] від 17.05.2023 (а.с.14). За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договору позики. У строки, що обумовлені Договором позики, [PERSON] свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув. Зазначена обставина відповідачем не спростована. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути суму боргу за Договором позики від 17 травня 2023 року у розмірі 7500,00 грн. Отже позов належить задовольнити в повному обсязі. Згідно із ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved