Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

27 лютого 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Глушкова О.І. до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Глушкова О.І. посилається на те, що 22 червня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж належної останньому квартири [ADDRESS] загальною площею 30,1 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м. Вказане нерухоме майно належить відповідачу на праві власності. На підтвердження домовленості відповідач надав [PERSON] розписку, якою підтвердив продаж належної йому квартири, а також отримання коштів в сумі 120\~000 гривень за квартиру в повному обсязі. Відповідач надав позивачу оригінали документів на квартиру. Крім того відповідач зобов`язувався до 11 січня 2024 року підготувати належні документи і оформити договір купівлі-продажу квартири у нотаріуса. Проте відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на надумані причини. Позивач зазначає, що таким чином не може скористатись своїм правом на володіння та розпорядження належним їй майном, тому за захистом свої прав позивач змушена звернутися до суду із вказаними позовними вимогами. 28 лютого 2024 року ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовільнити з підстав зазначених у позові та з урахуванням зяви відповідача про визнання позову. 26 березня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звертатися до суду за захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим, звернутися до суду щодо захисту своїх порушених Кодексом, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1\~ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, вивчивши матеріали справи, а саме: копію розписки [PERSON] від 22.06.2023 року про отримання від [PERSON] 120 000 гривень в рахунок продажу належну їй квартиру [ADDRESS] ; копії технічного паспорту; витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та враховуючи заяву відповідача про визнання позову, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 665 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) подавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Між [PERSON] та [PERSON] , було досягнуто згоди щодо предмету договору купівлі-продажу, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 30,1 кв.м. із житловою площею 16,8 кв.м. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: квартира із загальною площею 30.1 кв. м., житловою площею 16,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , розмір частки 1/1. За таких обставин між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу вказаних об`єктів. Виходячи з вищевикладеного, [PERSON] позбавлена можливості належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, тому змушена звернутися до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартир від 22 червня 2023 року таким, що відбувся, та визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В ч. ч. 2, 4 ст. 639 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору визначені в ст. 220 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої такий договір є нікчемним. Згідно ч. 2 вказаної статті Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи те, що [PERSON] , ухилявся від підписання та посвідчення договору купівлі-продажу, відповідно д ост. 220 Цивільного кодексу України суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позивач не наполягає на стягнення судових витрат із відповідача, то судові витрати по справі суд вирішив залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved