Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. В обґрунтування позовної заяви вказано, що 07.11.2022 року близько о 14:00 год позивач вийшла на подвір`я за адресою свого місця проживання: [ADDRESS] зі своїм собакою породою «Ши-тцу». В цей час, собака сусідів породи «Німецька вівчарка», які мешкають за адресою: [ADDRESS] , перестрибнула через паркан висотою приблизно 90 см та накинулася на собаку позивача, в результаті чого було пошкоджене око собаки. Позивач вимушена була звернутися до ветеринарної клініки для лікування собаки, у зв`язку з чим їй було завдано матеріальну шкоду у розмірі 14760 грн 70 коп. Також позивач просить суд стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 17.08.2023 року відповідач подала відзив, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено жодними доказами, що на собаку позивача напав собака, який належить саме відповідачу, оскільки в цей день її собаки породи «німецька вівчарка» були прив`язані на подвір`ї та утримуються у відповідності до Правил утримання тварин у домашніх умовах на території міста Дніпра. Також зазначено, що з повагою до позивача, [PERSON] запропонувала останній звернутися до її знайомого лікаря в недорогій ветеринарній клініці, проте [PERSON] відмовилася від послуг цього лікаря та звернулася до іншого ветеринара. Крім того, звертає увагу суду на те, що на прилеглих вулицях бігають багато безпритульних собак, які забігають на подвір`я домогосподарств, а тому покусати собаку позивача міг будь-який інший бродяча собака. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2023 року справу передано на розгляд за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2023 року, головуючим суддею по даній справі обрано [PERSON] . Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.07.2023 року позивачу надано додатковий строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.08.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито підготовче провадження у справі. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їх участі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з картки прийому L07346 від 07.11.2022 року ветеринарної клініки «Animalia», власник собаки породи «Ши-тцу» - [PERSON] звернулася до клініки для огляду собаки, в результаті укусу останньої собакою породи «Німецька вівчарка». За результатами огляду виявлено випадання правого ока, перелом щелепа. Встановлено діагноз: політравми в результаті укусів. До сплати за прийом, рентген та медикаменти призначено 2025 грн 00 коп. Згідно картки прийому L07532 від 14.11.2022 року ветеринарної клініки «Animalia», собаці породи «Ши-тцу», власником якого є [PERSON] , було зроблено операцію на щелепи. Сума до сплати складає 8981 грн 70 коп. 19.11.2022 року, 22.11.2022 року та 30.11.2022 року [PERSON] також зверталася до ветеринарної клініки «Animalia», що підтверджується листами призначень з картки прийому [NUMBER] , [NUMBER] . Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одними з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди (пункт 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України). Щодо відшкодування майнової шкоди, суд звертає увагу на наступне. Згідно ст.\~9\~ЗУ «Про\~захист тварин\~від жорстокого\~поводження»,\~особа,\~яка супроводжує\~тварину,\~зобов`язана\~забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. Дозволяється утримувати домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності, а тому суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі справа № 466/7707/19 (провадження № 61-4202св23). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Для відшкодування шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки за правилами статті 1187 ЦК України визначальним є те, що відповідні потенційні шкідливі властивості такого джерела проявились і призвели до завдання шкоди іншим особам. У постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21) зроблено висновок ро те, що зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом шкодою. Позивач, як на підставу стягнення матеріальної шкоди, посилається на те, що собака породи «німецька вівчарка», який належить відповідачу, завдала шкоди її собаці породи «ши-тцу». При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами факт того, що напад був здійснений саме собакою, який належить відповідачу, оскільки відповідач стверджує, що її собаки були прив`язані 07.11.2022 року та утримувалися у відповідності до норм чинного законодавства. Також суд критично ставиться до наданих позивачем результатів обстежень та призначень ветеринара, оскільки позивачка безпідставно обрала саме приватну ветеринарну клініку, враховуючи те, що дана процедура могла бути виконана у державній лікарні. Суд також не бере до уваги надані позивачем скріншоти листування у месенджарах, оскільки неможливо достовірно встановити авторів цих листувань, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд, зокрема у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд доходить висновку про відсутність причинного зв`язку, що підтверджується належними та допустимим доказами, між подіями, про які зазначає позивач та наслідками у вигляді спричинення шкоди її собаці, у зв`язку з чим вимога про стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає. Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: власне шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, котра її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. До компетенції суду віднесені питання встановлення факту настання негативних наслідків у немайновій сфері та визначення справедливого розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Суд також враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також інші обставини, які мають істотне значення. Деліктна відповідальність\~за загальним\~правилом настає\~лише за\~наявності вини\~заподіювача шкоди.При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Суд звертає увагу на те, що позивач взагалі не обґрунтовує, яких саме страждань та переживань через дії відповідача їй було завдано та чи вплинули вони на її моральний стан і яким чином. Крім того, судом встановлено, що позивачем не доведено будь-якими доказами обставини, викладені у позові, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного, дослідивши встановлені фактичні обставини, належні та допустимі докази, суд доходить висновку, що позивачем не доведено позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача, у зв`язку з чим позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed