Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

у серпні 2023 року [PERSON] звернувся у Павлоградський районний суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що 30 жовтня 2019 року [PERSON] отримав від нього в борг грошову суму у розмірі 100 000 доларів США. із строком повернення до 1 грудня 2019 року. Оскільки умови договору позики відповідачем не виконуються, просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 100 000 доларів США та 3 % річних на суму простроченої заборгованості. Ухвалою Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2023 року справу за підсудністю передано до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області. Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року справу передано на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 5 лютого 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] зазначав про те, що 8 квітня 2015 року він отримав від позивача 100 000 доларів США для того щоб обміняти та отримати прибуток, та за кілька годин на проспекті Миру, на нього було скоєно розбійний напад, він був пограбований, про що повідомив поліцію і позивача. В подальшому позивач змусив його скласти розписку. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові. Разом із відзивом подав заву про застосування строків позовної давності. 15 лютого 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач звернув увагу, що події пограбування відповідача у 2015 році не мають відношення до предмету спору, належних доказів, що позивач змусив написати розписку у 2019 року відповідач не надав, а строку позовної давності не застосовується, враховуючи положення п. 19 Прикінцевих положень ЦК України. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року визнано обов`язковою явкою позивача у судове засідання призначене на 29 березня 2024 року. 7 березня 2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просив відмовити у задоволенні позову із підстав зазначених у відзиві. 28 березня 2024 року до суду з`явились позивач [PERSON] , який просив позов задовольнити та представник відповідача Дейнегін С.М. , який просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 30 жовтня 2019 року [PERSON] було складено розписку пор отримання від [PERSON] 100 000 доларів США із строком повернння до 1 грудня 2019 року. Однак взятих на себе зобов`язань відповідач у визначений строк не виконав та до цього часу борг не повернув. У судовому засіданні представник відповідача зазначив про те, що відповідач не заперечує отримання від позивача 100 000 доларів США, однак звертає увагу суду на те, що кошти були в нього викрадені під час розбійницького нападу, у зв`язку з чим він і звернувся в поліцію у 2015 році. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже невиконання позичальником договірного зобов`язання у встановлений строк є підставою для судового захисту порушеного права позикодавця шляхом примусового стягнення суми позики. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у справах № 14-134цс18 від 04 липня 2018 та №373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року. Отже, як укладення так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема, позики не суперечить чинному законодавству. Зважаючи на викладене, оскільки відповідач не виконав умови договору позики, кошти за договором не повернув, суд дійшов висновку, про обґрунтованість і доведеність вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 100 000 доларів США. Щодо посилань відповідача про те, що кошти в нього були викрадені, то суд до уваги не приймає, оскільки належних доказів встановлення вказаних обставин суду не надано. Щодо вимого про стягнення 3 % річних, то суд дійшов наступного висновку. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Як вбачається із матеріалів позовної заяви нарахування санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, позивачем здійснено за період з 2 грудня 2019 року по 2 серпня 2023 року. Враховуючи наведені положення, суд дійшов висновку що, 3 % річних підлягають стягненню за період з 2 грудня 2019 року по 23 лютого 2022 року. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Такі висновки містяться, у постановах Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року № 373/2054/16 та від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. За період з 2 грудня 2019 року по 23 лютого 2022 року розмір трьох процентів річних від простроченої суми становить 6 500 доларів США. Стаття 141 ЦПК України визначає, що у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання цього позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 13 420 (а.с. 2). Загальний розмір заявлених позивачем позовних вимог становить 110 000 доларів грн, з яких судом задоволено вимоги на суму 106 500 доларів США. Отже ураховуючи, що позов задоволений на 96/100 частин від заявлених вимог (110000 х100/106500) на відповідача слід покласти судовий збір в розмірі 12 883, 20 грн. Даючи оцінку заяві відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності, то суд виходить з наступного. За приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема статтями 257 та 258 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на усій території України встановлений карантин, який неодноразово продовжувався та тривав до 30 червня 2023 року, а відтак строк позовної давності у цьому спорі не пропущений, а порушене майнове право позивача підлягає захисту.

Outcome: partial