Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 29 липня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено електронний договір про надання кредиту №491030846 відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби у сумі 31719,22 грн строком на 48 місяців з відсотковою ставкою 39,90 % річних. Банк виконав свій обов`язок та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 31719,22 грн, однак відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 20 грудня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 45463, 32 грн, з яких: 31088,48 грн тіло кредиту, 14374,84 грн заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу №4, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» відступило належне йому право вимоги до боржників за договорами, в тому числі і за кредитним договором №491030846 від 29 липня 2020 року, укладеним з відповідачем в сумі 45463,32 грн. Вказана сума\~заборгованості не\~погашена ні\~на рахунок\~попереднього кредитора,\~ні на\~рахунок позивача.\~Вищевикладене й\~стало підставою\~для звернення\~до суду\~із вимогами\~про стягнення\~з відповідача\~заборгованості за\~кредитним договором\~491030846\~від 29\~липня 2020\~року в\~розмірі 45463,32 грн, а також 3028,00 грн судового збору та 7100,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено\~наступні фактичні\~обставини справи,\~яким відповідають\~правовідносини,\~врегульовані нормами\~ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до його умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 29 липня 2020 року між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] був укладено договір на надання кредиту №491030846, що підтверджується офертою на укладання угоди про надання кредиту та додатку до неї, що містить графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з рахуванням вартості всіх супутніх послуг, анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ "Альфа-банк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Згідно договору на надання кредиту №491030846 від 29 липня 2020 року відповідачу надається кредит у виді «Кредит готівкою» в сумі 31719,22 грн строком на 48 місяців, тобто до 30 липня 2024 року із фіксованою процентною ставкою 39,90%. Додаток №1 до угоди є невід`ємною його частиною, який містить графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з рахуванням вартості всіх супутніх послуг із змісту якого слідує, що сума кредиту за договором становить 63910,54 грн, з яких: 31719,22 грн - тіло кредиту, 32191,32 грн проценти за користування кредитними коштами. Дата щомісячного платежу до 22 числа кожного місяця. Розмір мінімального платежу 1331,49 грн. Отже сторони договору погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 29 липня 2020 року. Відповідач отримав коштами, про свідчить виписка по особовому рахунку. Позичальник свої зобов`язання належними чином не виконує. Згідно наданого розрахунку та виписки, заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 20 грудня 2021 року становить 45463,32 грн, з яких: 31088,48 грн - тіло кредиту, 14374,84 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року (справа № 301/2368/14-ц) зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року в справі № 2-879/11 (провадження №61-10005св21), з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №4, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» передає грошові кошти в розпорядження АТ «Альфа-Банк» за плату, а останнє відступає ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» належне АТ «Альфа-Банк» право вимоги до боржників за договорами перелік яких наведений в додатку №1-1 до договору, в тому числі і [PERSON] . Відповідного до 2.3 вищевказаного договору факторингу, право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни права вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору. В дату здійснення оплати фактором ціни права вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою встановленою в додатку №2 до цього договору. Згідно з п. 4.2 вищевказаного договору факторингу, ціна права вимоги за цим договором становить 128789444,00 грн. Фактор зобов`язується передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимог в розмірі 128789444,00 грн шляхом перерахування на рахунок клієнта № [NUMBER] відкритого в АТ «Альфа-Банк» в дату підписання договору. На підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора - АТ "Альфа-Банк" до ТОВ «ФК\~«Еліт Фінанс» останнім надано договір факторингу та додаток №1-1 до договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, який містить характеристику права вимоги переданих фактором клієнтом за договором та боржників за основними договорами, а саме назва договору, дату договору відомості про боржника, сума за основною заборгованістю в валюті договору на дату укладення договору, сума заборгованості в валюті договору (проценти та комісія за кредитом), загальна сума заборгованості та грошові кошти за відступлення права вимоги по основному договору, що сплачується фактором. Вказані обставини свідчать про те, що позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу. Таким чином, відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору позбавляє суд можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частин 1 та 2 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач в позовній заяві просив розгляд справи провести в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, будь-яких заяв та клопотань щодо витребування доказів не подавав. Натомість суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20). Ураховуючи викладене,\~суд вважає,\~що ТОВ\~«ФК «Еліт\~Фінанс» не доведено\~порушення його\~прав відповідачем\~та наявність\~права звернення\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~договором про\~надання кредиту\~№491030846\~від 29\~липня 2020\~року,\~а тому\~відсутні підстави\~для задоволення\~позовних вимог\~про стягнення\~заборгованості з\~ [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що в задоволенні позову відмовлено судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, залишаються за ним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed