Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права інформацію, поширену відповідачем, в заяві від 24.03.2023 року на ім`я начальника ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області полковнику поліції [PERSON] ; зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом надання спростування. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.03.2023 року [PERSON] звернулася із заявою до начальника відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області полковника поліції [PERSON] наступного змісту: «прошу вжити заходів до [PERSON] проживає [ADDRESS] , який 11.03.2023 року близько 17:00 - 18:00 за адресою [ADDRESS] ображав мене нецензурними словами і погрожував вчинити надімною розправу поводив себе агресивно зухвало, на одноразові зауваження не реагував. Прошу притягнути вказану особу до адміністративної відповідальності по статті 173 КУпАП…». Позивач стверджує, що вказана інформація, викладена у заяві є вигаданою, поданою з метою розповсюдити про нього відомості, що не відповідають дійсності та порочать його честь та гідність. У зв`язку із чим звернувся до суду. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] позовні вимоги заперечила, зазначивши, що заява, подана до правоохоронних органів є її конституційним правом та не може бути розцінена, як розповсюдження про позивача недостовірної інформації, що порочить його честь та гідність. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, покликаючись на аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Окрім того зазначили, що [PERSON] не забезпечила, щоб її звернення до правоохоронних органів було конфіденційним, а тому позивач просить спростувати викладену у заяві інформацію. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надавши пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши їх доказами суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 28 Конституції України регламентовано, що кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п. 4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ за № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Способи судового захисту гідності та честі передбачені ст. ст. 16, 277 Цивільного кодексу України. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 24.03.2023 року [PERSON] звернулася із заявою до начальника відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області полковника поліції [PERSON] наступного змісту: «прошу вжити заходів до [PERSON] проживає [ADDRESS] , який 11.03.2023 року близько 17:00 - 18:00 за адресою [ADDRESS] ображав мене нецензурними словами і погрожував вчинити надімною розправу поводив себе агресивно зухвало, на одноразові зауваження не реагував. Прошу притягнути вказану особу до адміністративної відповідальності по статті 173 КУпАП…». Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 08.06.2023 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , [INFO] , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП - закрито, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні, колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно з роз`ясненнями п.п.16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте, якщо в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку має місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органівсудам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003року N8-рп/2003 ( v008p710-03) (справа про поширення відомостей). У відповідності із висновком, викладеним у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N8-рп/2003( v008p710-03 ),положення "поширив такі відомості" в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Відповідно до абз. 7-9 Рішення КСУ, наявність у зверненнях до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Зокрема, Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачається адміністративна відповідальність за поширювання неправдивих чуток, що можуть викликати паніку серед населення або порушення громадського порядку, та за повідомлення завідомо неправдивих відомостей органам реєстрації актів громадянського стану. Кримінальним кодексом України встановлюється кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, підпалу або інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками (стаття 259), завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу дізнання про вчинення злочину (стаття 383). В резолютивній частини Рішення КСУ робиться висновки про те, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам осіб. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що неправдиві відомості, на думку [PERSON] , викладені [PERSON] у заяві до правоохоронних органів, за результатами розгляду заяви було складено протокол про адміністративне правопорушення, а, в подальшому такий розглянутий в суді, та встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки заява подана до правоохоронних органів є конституційним правом особи та не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь та гідність. У відповідності до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із тим, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі суд не вбачає.

Outcome: dismissed