Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

у жовтні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь 42 959,89 грн в якості трьох процентів річних і інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання за виконавчими листами № 752/17832/14-ц, виданими Голосіївським районним судом м. Києва, з яких: 3 091,84 грн - три проценти річних і 14 940,82 грн - інфляційні втрати, нараховані на суму прострочення 72 341,24 грн та 4 273,97 грн - три проценти річних та 20 653,26 грн - інфляційні втрати, нараховані на суму прострочення 100 000,00 грн, а також 1 073,60 грн сплаченого судового збору, шляхом списання з Державного бюджету України з єдиного казначейського рахунку, які перерахувати: отримувач [PERSON] ; РНОКПП отримувача: [NUMBER] ; Банк: АБ «Укргазбанк», МФО 320478, код ЄДРПОУ банку 23697280; рахунок отримувача: IBAN [NUMBER] . Свої вимоги мотивував тим, що Голосіївським районним судом м. Києва розглядалася справа № 752/17832/14-ц за його позовом до Служби безпеки України в особі Головного слідчого управління Служби безпеки України, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «Українська національна розрахункова картка», ПАТ АБ «Укргазбанк», про стягнення майнової та моральної шкоди. Після набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі, 22.12.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва видав виконавчі листи, в тому числі, в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 72 341,24 грн - втраченого заробітку та шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України моральної шкоди в розмірі 250 000,00 грн. Вказує, що компенсація частини суми моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн, здійснена відповідачем ще 18.08.2017 року. Позивач зауважує, що вказані виконавчі лиси він пред`явив до виконання Державній казначейській службі України в грудні 2021 року. Однак, Державна казначейська служба України перерахувала позивачу стягнуті за судовим рішенням кошти лише в серпні 2023 року. Посилаючись на тривале невиконання судового рішення, [PERSON] звернувся із вказаним позовом до Державної казначейської служби України про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 29.03.2022 року по 30.08.2023 року. Ухвалою від 25.01.2024 року після усунення недоліків позовної заяви та повторного автоматизованого розподілу справи, відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 56-57). 09.02.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в яких [PERSON] просить у позові відмовити, посилаючись на те, що Державна казначейська служба України не є боржником у виконавчих документах у справі № 752/17832/14-ц в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, а залучена до участі в указаній справі лише з огляду на надані їй повноваження щодо безспірного списання коштів бюджету; акти спеціального законодавства не передбачають можливості нарахування інфляційних втрат і 3-х процентів річних у разі виконання рішення суду про відшкодування шкоди державою; рішення про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників виконуються в порядку черговості надходження виконавчих документів; у Державної казначейської служби України існувала об`єктивна неможливість виконання судового рішення в справі № 752/17832/14-ц протягом 2022-го року та першої половини 2023 року. 13.02.2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] зазначає, що органи державної влади є представниками її інтересів як боржника за судовим рішенням про відшкодування завданої нею ж шкоди; його вимоги за вказаним позовом обґрунтовано Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; несплата компенсації за невиконання судового рішення з підстав відсутності бюджетних коштів, не є причиною невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за наслідками розгляду справи № 752/17832/14-ц за позовом [PERSON] до Служби безпеки України в особі Головного слідчого управління Служби безпеки України, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «Українська національна розрахункова картка», ПАТ АБ «Укргазбанк», про стягнення майнової та моральної шкоди та з метою виконання судових рішень в указаній цивільній справі, 22.12.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва видав виконавчі листи, в тому числі, в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 72 341,24 грн - втраченого заробітку та за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України моральної шкоди в розмірі 250 000,00 грн. Також сторонами визнається та не заперечується, що компенсація частини суми моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн, здійснена відповідачем ще 18.08.2017 року. 24.12.2021 року вказані виконавчі листи разом із заявою позивачем подано до Державної казначейської служби України, які знаходилися на виконанні з 28.12.2021 року. Цих обставин представник відповідача не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Предметом розгляду у справі є питання стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] суми компенсації 3-х процентів річних і інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання. Цей Закон не обмежує поширення дії ст. 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежує можливості, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи божник. Крім того, в ст. 625 ЦК України немає застережень про те, що її риси застосовуються лиш до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами. За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (розділ «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам») Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення. За п. 36 цього ж Порядку № 845 у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження. Згідно з п. п. 38, 39 вказаного Порядку № 845 (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин) для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. У справі встановлено, що судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, у зв`язку з виконанням якого виник цей спір, ухвалено на підставі положень ст. 1176 ЦК України - шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Рішення суду в справі № 752/17832/14-ц на суму 72 341,24 грн та 100 000,00 грн, виконано 31.08.2023 року. У зв`язку із цим, позивач просить стягнути на його користь три проценти річних, нарахованих на суму боргу 72 341,24 грн за період з 29.03.2022 року по 30.08.2023 року за 520 днів прострочення виконання грошового зобов`язання, в розмірі 3 091,84 грн, а також інфляційні втрати за вказаний період, у розмірі 14 940,82 грн та три проценти річних, нарахованих на суму боргу 100 000,00 грн за період з 29.03.2022 року по 30.08.2023 року за 520 днів прострочення виконання грошового зобов`язання, в розмірі 4 273,97 грн, а також інфляційні втрати за вказаний період, у розмірі 20 653,26 грн Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (ч. 4 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»). З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу Державної казначейської служби України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Компенсація, яку стягнено на користь позивача, передбачена ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і її виплата обумовлюється фактом пропуску тримісячного строку для виплати коштів відповідно до судового рішення (ч. 4 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»), на виконання якого поширюються гарантії держави відповідно до ст. 2 цього Закону. Суд погоджується, що недостатність бюджетних коштів чи їх відсутність не звільняють державу від обов`язку належним чином виконати судове рішення, яке набрало законної сили. Своєю чергою відповідач заперечує саму можливість стягнення з нього компенсаційних виплат (у правовідносинах, що виникли у зв`язку з виконанням судового рішення про стягнення суми, заподіяної громадянинові незаконними діями, зокрема, органів досудового розслідування, прокуратури і суду) чи то на підставі положень ЦК України, чи на підставі ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Водночас у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) ст. 625 ЦК України та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Ні Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ні Закон Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не обмежують дію ст. 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежують можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у ст. 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовні лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами. У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині ч. 4 ст. 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч. 1 ст. 5 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»). Отже, цей припис не встановлює інший, ніж у ч. 2 ст. 625 ЦК України, розмір процентів річних за прострочення держави-боржника. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду України в справі № 686/7081/21. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей. Згідно положень ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що вона вважає правильним застосування судом першої інстанції припису ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин. Отже, вимога про стягнення грошової компенсації за невиконання грошового зобов`язання у виді трьох відсотків річних інфляційних нарахувань, підлягає стягненню з відповідача за вказаний ним період і у заявленому [PERSON] розмірі, який судом перевірено та відповідачем не оспорюється. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача також підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved