Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

05.01.2024 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просить: 1. Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 26.04.2019 №11-1879/14-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». 2. Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-3011/14-19-СГ від 14.06.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність». 3. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3525585200:02:000:5105, з одночасним припиненням права власності [PERSON] на неї. 4. Зобов`язати [PERSON] , повернути територіальній громаді в особі Благовіщенської міської ради земельну ділянку площею 2 га із кадастровим номером 3525585200:02:000:5105. 5. Стягнути з відповідачів на користь Кіровоградської обласної прокуратури сплачений судовий збір в сумі 10736 грн. за подачу позову (код ЄДРПОУ 02910025, банк - Державна Казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок UA848201720343100001000004600, код класифікації видатків бюджету - 2800). В обгрунтування позовних вимог зазначено, що Голованівською окружною прокуратурою виявлено, що на території ландшафтного заказника місцевого значення «Кошаро-Олександрівський» знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 3525585200:02:000:5105 площею 2 га, яка на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер нерухомого майна 1858424435255) [PERSON] набула право власності на земельну ділянку шляхом безоплатної приватизації на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 14.06.2019 №11-3011/14-19-СГ. Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-3011/14-19-СГ від 14.06.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки» затверджено "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ А.01.03), за адресою Кіровоградська область, Благовіщенський район, Луполівська сільська рада Надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га, в тому числі рілля площею 2 га (кадастровий номер 3525585200:02:000:5105) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Луполівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області. Вказаному наказу ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області передував наказ від 26.04.2019 №11-1879/14-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою». У подальшому, державним реєстратором Данилово-Балківської сільської ради Кондратюком М.П. 25.06.2019 за №32125033 зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач зазначає, що набуття права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3525585200:02:000:5105 відбулося з порушеннями норм ст.ст. 20, 84, 116, 122, 149, 150, 186-1 Земельного кодексу України, ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» ст. ст. 7, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин). Зазначена вище земельна ділянка має особливий статус цільового призначення (особливо цінних земель природно- заповідного фонду), а також згідно положень цивільного законодавства відноситься до земель обмеженої оборотоздатності. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Кашерна В.В. у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, вказавши, що вони безпідставні та незаконні. Зазначила, що відповідачка не вчиняла незаконних дій задля отримання вищевказаної земельної ділянки у власність та керувався виключно чинним на момент відведення земельної ділянки у власність законодавством. Враховуючи вищевикладене та дотримання нею законного порядку набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3525583600:02:000:5105, а також з урахуванням внесених змін до відповідних нормативно-правових актів на підставі Закону України від 31 березня 2020 року № 552-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» вказала, що оспорювана земельна ділянка, яка відноситься до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, не може відноситись до земель обмеженої оборотоздатності, так як щодо неї може бути застосована певна цивільно-правова угода (договір купівлі-продажу, договір дарування, спадкування, тощо), щодо її відчуження від одного власника до іншого набувача права, порядок здійснення якої чітко передбачений чинним законодавством, що в свою чергу відносить її до оборотоздатних земель. Зазначає, що згідно з відомостями Державного земельного кадастру, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 3525583600:02:000:5105 земельна ділянка належать до земель сільськогосподарського призначення приватної власності та має цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. При цьому, об`єкти природно-заповідного фонду, так як ландшафтний заказник "Кошаро-Олександрівський ", мають знаходитися на території земель, що мають категорію - землі природно-заповідного фонду, як це визначено статтями 43, 44 Земельного кодексу України. Зазначає, що відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 14.06.2019 року №11-3011/14-19-СГ визначено категорію земель спірної земельної ділянки - сільськогосподарського призначення, а не землі природно-заповідного фонду. Вказує про відсутність рішення уповноваженого органу про визначення категорії спірних земельних ділянок як таких, що належать до земель природно-заповідного фонду. Також зазначає, що межі ландшафтного заказнику « Кошаро-Олександрівський» не встановлювалися, і відповідна землевпорядна документація не розроблялася та не затверджувалася. Також повідомляє, що знаходження спірних земельних ділянок в межах земель природно-заповідного фонду прокурором не підтверджено. Вказує, що проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду, так і проекту створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, станом на 2011 рік, як це передбачено ч. 4 статті 16 Закону України «Про природно-заповідний фонд»), по відношенню ландшафтного заказнику «Кошаро-Олександрівський», прокуратурою не надано, оскільки таких проектів не існує. Також зазначає, що не надано доказів внесення відомостей про межі ландшафтного заказнику « Кошаро-Олександрівський » до Державного земельного кадастру, як це передбачено ст. 1, 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Також зазначає, що інформація викладена на інтернет-сайті https://kadastr.live/. не може слугувати в якості інформаційного та картографічного сервісу щодо встановлення меж земель природно-заповідного фонду України. Крім цього вважає , що суд має застосувати строк позовної давності, оскільки вважає даний позов віндикаційним,та оскільки на час звернення з позовом до суду строки позовної давності сплили, в позові слід відмовити. Представник ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у судове засідання не з`явився, подавши клопотання про проведення судового засідання без участі представника Головного управління, за наявними у справі матеріалами. Також подав відзив на позов (а.с.98-112), яким заперечує проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необгрунтованими. Зазначив, що до Головного управління звернулася гр. [PERSON] з заявою від 12.04.2019 р. (отриману та зареєстровану 15.04.2019 за №П-2417/0/16-19) про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Луполівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області. До заяви додано: графічні матеріали, на яких зображено бажане місце розташування земельної ділянки; Погодження Луполівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області; копія паспорта та РНОКПП. Під час перевірки Головним управлінням доданих матеріалів до заяви [PERSON] не було встановлено, що бажана земельна ділянка зазначена на поданому графічному додатку з Публічної кадастрової карти відноситься до категорії земель рекреаційного, природо-заповідного та ін. природоохоронного призначення, тому Головне управління було розпорядником бажаної земельної ділянки. Відповідно до статей 15', 116, 118,121 та 122 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління прийнятого наказом від 26.04.2019 року №11- 1879/14-19-СГ. надано гр. [PERSON] дозвіл на розроблення документації із землеустрою, з таких підстав: земельна ділянка, зображена на доданих графічних матеріалах, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення та до земель рекреаційного, природо-заповідного та ін. природоохоронного призначення не належить, що підтверджується інформацією щодо земельної ділянки, яка розташована в межах 3525585200:02:000:5105, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня територіальному органу. Тобто, у поданих графічних матеріалах [PERSON] не було виявлено невідповідності, яка полягає в тому, що бажана земельна ділянка за рахунок якої вона бажає отримати у власність 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, відноситься до іншої категорії земель, а саме: до земель рекреаційного, природо-заповідного та ін. природоохоронного призначення, а встановлено, що бажана земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення державної власності, за рахунок яких [PERSON] просила Головне управління надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (в межах норм безоплатної приватизації) на земельну ділянку орієнтовною площею 2,00 га за межами населених пунктів Луполівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області. Таким чином, вважає свої дії законними та обгрунтовваними, а позовні вимоги - безпідставними. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що на території Благовіщенської міської ради наявний ландшафтний заказник місцевого значення «Кошаро-Олександрівський», який було створено відповідно Рішення №337 шістнадцятої сесії Кіровоградської обласної Ради 6 скликання 27.07.2012 (а.с.36-38). З метою збереження об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення Держуправлінням охорони навколишнього природного середовища в Кіровоградській області та Ульяновською РДА укладено охоронне зобов`язання №МЗланд76-564 від 23.08.2012 року, відповідно до якого органу виконавчої влади передано даний об`єкт під охорону (а.с.39). В подальшому 12.06.2023 переукладено охоронне зобов`язання №МЗланд76-564 з Благовіщенською міською радою (а.с.48-50). Згідно графічних даних Публічної кадастрової карти (вкладення «Природно-заповідний фонд»), спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3525585200:02:000:5105 повністю входить в межі території об`єкту природно- заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Кошаро- Олександрівський» (а.с.51-52). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-3011/14-19-СГ від 14.06.2019 (а.с.30) «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки» затверджено "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ А.01.03), за адресою Кіровоградська область, Благовіщенський район, Луполівська сільська рада Надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га, в тому числі рілля площею 2 га (кадастровий номер 3525585200:02:000:5105) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Луполівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області. Вказаному наказу ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області передував наказ від 26.04.2019 №11-1879/14-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою» (а.с.29). Згідно Відомостей з Державного реєстру речових прав (а.с.31-32) земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер 3525585200:02:000:5105 перебуває у власності [PERSON] . Про входження зазначеної земельної ділянки в межі заповідного урочища свідчить інформація Департаменту екології та природніх ресурсів Кіровоградської обласної військової адміністрації (а.с.34-35) та лист ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області (а.с.59-60). Крім того, на офіційному веб-порталі Держгеокадастру України розміщена Публічна кадастрова карта, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру», є частиною програмного забезпечення Державного земельного кадастру, за допомогою якої здійснюється надання доступу до відомостей Державного земельного кадастру та оприлюднення відомостей у вигляді відкритих даних, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр». Згідно графічних даних Публічної кадастрової карти (вкладення «Природно-заповідний фонд»), спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3525585200:02:000:5105 повністю входить в межі території об`єкту природно- заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Кошаро- Олександрівський» (а.с.58). Приймаючи рішення, суд керується наступним. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною першою статті 178 ЦК України передбачено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті. Відповідно до частини другої цієї статті види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом. Отже, визнання об`єктів, що не можуть перебувати у приватній власності, вилучені з цивільного обороту, обмежені в обороті, є умовою дотримання конституційного режиму права власності на зазначені об`єкти. Відповідно до пункту «в» частини четвертої статті 83 ЗК України землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, належать до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, якщо інше не передбачено законом. Статтею 43 ЗК України визначено, що землі природно-заповідного фонду- це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. За статтею 44 ЗК України, до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). Згідно з наведеними положеннями ЗК України, а також статті 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статті 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» заказники належать до природно-заповідного фонду України. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища`особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України. Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно достатті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду, землі водного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто згідно зі статтею 178 ЦК України належать до обмежено оборотоздатних об`єктів. Так, згідно ч. 1ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно п. 24 розділу X Перехідних положень ЗК України землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. Розташування земельної ділянки, яку набула [PERSON] у межах ландшафтного заказника місцевого значення «Кошаро-Олександрівськии», за чинним законодавством, свідчить про її віднесення до земель природно- заповідного, що унеможливлює перебування цієї ділянки у приватній власності з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Благовіщенської міської ради. При цьому ,територіям природно-заповідного фонду законодавець надав виключний статус. Так, відповідно до статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» території та об`єкти природно-заповідного фонду підлягають особливій державній охороні. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду, наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто згідно зі статтею 178 ЦК України належать до обмежено оборотоздатних об`єктів. Щодо спливу позовної давності, то суд виходить з такого. У цій справі прокурор звернувся до суду з позовом, сутністю вимог за яким є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду (тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника землі), тому на такий позов, не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини та правопорушення. Отже, строк звернення до суду з відповідною позовною вимогою прокурором пропущено не було, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України. Земельна ділянка, що перебуває в обмеженому обороті, не може передаватись у приватну власність і підлягає захисту шляхом пред`явлення негаторного позову про її повернення. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 04.12.2019 у справі №487/10127/14-ц, від у справі №359/281/18-ц, від 02.12.2020 у справі №734/519/15-ц, від у справі №676/190/18, від 22.06.2022 у справі №367/4140/16-ц). Отже, практика Верховного Суду свідчить про запровадження юридичної конструкції, за якою землі, перехід права володіння якими до фізичних та юридичних осіб неможливий, зважаючи на пряму вказівку законодавця, вважаються такими, що залишилися у володінні законного власника (держави або територіальної громади), і в такому разі їх державна реєстрація, використання і розпорядження іншою особою розцінюються як триваюче порушення прав власника, не пов`язане із позбавленням права володіння. У постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі №752/3093/19 спір, у якій стосувався інших земельних ділянок, вказано, що повернення державі земельної ділянки природо-заповідного фонду необхідно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки. Суд критично ставиться на заперечення відповідачами позову з підстав відсутності рішення уповноваженого органу про визначення категорії спірних земельних ділянок як таких, що належать до земель природно-заповідного фонду, виходячи з таких міркувань: Незважаючи на те, що згідно з даними Публічної кадастрової карти України цільовим призначенням земельних ділянок вказано «для ведення особистого селянського господарства», ця обставина не має правового значення, оскільки статус згаданих ділянок першочергово визначається тим, що вони розташовуються в межах об`єкта природно-заповідного фонду і спеціальним режимом такої території. У постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №813/4701/16 викладені висновки про те, що правовий режим відповідної земельної ділянки пов`язаний із фактом знаходження на ній об`єкта, який охороняється законом та має особливий статус, а не з рішенням органу місцевого самоврядування. Неприйняття місцевою радою рішення про приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимоги законодавства, не впливає на її правовий режим. Статтею 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що землі природно-заповідного фонду України, якими вважаються ділянки суші і водного простору, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. У цій справі спірна земельна ділянка в силу імперативної вказівки законодавця належать до земель природно-заповідного призначення за фактом розташування на них об`єкта природно-заповідного фонду Суд критично ставиться на заперечення відповідачами позову з тих підстав, що межі ландшафтного заказнику «Кам`яногірський» не встановлювалися, і відповідна землевпорядна документація не розроблялася та не затверджувалась, виходячи з такого: Незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій, як земель природно-заповідного фонду, є незмінним. При оголошенні заказника його межі в натурі (на місцевості) не встановлювалися, оскільки обов`язкового попереднього розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єктів природно-заповідного фонду законодавство не вимагає. У такому випадку межі визначаються за матеріалами проектів створення, що прямо передбачено статтею 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Разом з тим судом першої інстанції не надано ні оцінки проекту створення території, ні картографічним матеріалам, які підтверджують місце знаходження об`єкту природно-заповідного фонду. Отже, на думку суду, надана відповідачу земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду, а тому її правовий режим врегульовується, окрім земельного, також природоохоронним законодавством. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №916/2791/13 зробила висновок про те, що положення розділу II «Землі України» ЗК України свідчать, що саме цільове призначення ділянки покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель, при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки. Стаття 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлює обмеження щодо видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Використання таких територій можливе лише у спосіб, який не суперечить їх цільовому призначенню, а також встановленим вимогам щодо їх охорони і відтворення. Крім того, згідно зі статтею 186-1 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду, підлягають погодженню зі структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища. Законодавство встановлює також особливий порядок втрати територіями статусу об`єкта природно-заповідного фонду. Так, для зміни меж, категорії та скасування статусу територій природно-заповідного фонду потребується дотримання такої ж процедури, яка встановлена статтями 51-53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» для створення цих об`єктів, а також погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, та наявність відповідного експертного висновку, який би засвідчив втрату територією тієї природоохоронної, наукової, естетичної чи іншої цінності, яка стала підставою для її заповідання. Зазначене вище свідчить про те, що спірна ділянка віднесена до земель природно-заповідного фонду, які за імперативною вказівкою законодавця не можуть передаватися із комунальної у приватну власність із виникненням у них приватного володільця. Законно набути право власності на такі земельні ділянки, щодо яких встановлений пріоритет державної та комунальної власності над приватною, не могла жодна фізична чи юридична особа. Тому, суд приходить до висновку, що її реєстрація на праві власності за [PERSON] є порушенням статті 178 ЦК України, статей 43, 44, 58, 59, 83 ЗК України, статей 5, 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 3, 7, 9, 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та статей 1,2,32, 33, 33-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, законним власником та володільцем земельної ділянки, яка зареєстрована на праві власності за відповідачкою, була і залишається територіальна громада, оскільки відповідно до вимог частини четвертої статті 83 ЗК України заволодіння землями природно-заповідного фонду комунальної форми власності приватними особами є неможливим. З огляду на це, суд критично сприймає твердження відповідачів про те, що спірна земельна ділянки відносяться до особливо цінних земель природно-заповідного фонду. Зважаючи на те, що набуття права приватної власності на спірну земельну ділянку відбулося з порушеннями норм статей 20, 84, 116, 122, 149, 150, 186-1 Земельного кодексу України, статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» статей 7, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин) позов підлягає задоволенню - наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 23.12.2019 №11-10066/14-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-6902/14-20-СГ від 27.04.2020 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» повинні бути визнані недійсними, державна реєстрація права власності за [PERSON] на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню, а земельна ділянка поверненню територіальній громаді в особі Благовіщенської міської ради. У зв`язку з задоволенням позову, відповідно до положень ч.1, п.2) ч.2 ст.141 Цивільного процесуального кодексу з відповідачів на користь Кіровоградської обласної прокуратури підлягає стягненню сплачений судовий збір у загальному розмірі 10736 грн., по 5368 грн. з кожного з відповідачів.

Outcome: approved