Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

22.01.2024 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить стягувати з [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000грн.00коп. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що із відповідачем перебуває в шлюбі, від якого вони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який після фактично припинених між ними шлюбних відносин, залишився проживати із нею, та перебувати на її утриманні та вихованні. Оскільки відповідач ухиляється від утримання дитини, так і її, надає певну матеріальну допомогу, якої недостатньо для задоволення їх потреб, а тому вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 22.01.2024 року, вказаний цивільний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 09.02.2024 року прийняв його до свого провадження, розгляд якого визначив здійснити за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав: Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин залишився проживати разом з матір`ю та перебувати на її утриманні, що підтверджується наступними доказами: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 07.05.2021 року Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький); свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 09.09.2021 року Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький); довідкою про реєстрацію місця проживання № 01-25-2144, виданою 10.09.2021 року відділом надання адміністративних послуг Калинівської міської ради Вінницької області. За приписами статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до положень частини першої, другої статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно статті 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Частинами першою, другою статті 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. За частинами другою, четвертою статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У зв`язку із доглядом за дитиною - сином [PERSON] , [INFO] , якому менше трьох років, позивач [PERSON] не має змоги працювати та утримувати себе. Відповідач [PERSON] є працездатним, працевлаштований, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має, а відтак спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає їх спільна дитина, до досягнення нею трьох років. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Доказами відповідно до статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя, четверта статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України). Звертаючись до суду із вказаною позовною заявою, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000грн.00коп. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Відповідач [PERSON] у поданій письмовій заві проти запропонованого розміру аліментів не заперечував, та визнав позов у повному обсязі. Виходячи з вимог закону, а також обставин справи, ураховуючи майновий стан відповідача, суд вважає, що з нього на користь позивача підлягають стягненню аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 3000грн.00коп. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, тобто з 22 січня 2024 року, і до досягнення дитиною - сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Розмір аліментів, визначений за даним рішенням суду, згідно частини першої статті 192 СК України, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно частин першої, шостої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача в дохід держави повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 1211грн.20коп. Згідно частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved