Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

В лютому 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Верховецька В.Е. про визнання договорів удаваними та поділ майна подружжя, який в жовтні 2023 року уточнила та просила суд постановити рішенням яким визнати договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 16.03.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Верховецькою В.Е., зареєстрований в реєстрі за №202 удаваним; визнати договір дарування квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 30.03.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Верховецькою В.Е., зареєстрований в реєстрі за №247 удаваним; визнати укладеним між [PERSON] та [PERSON] договір міни квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] ; визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 67,9 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м.; визнати договір купівлі продажу автомобіля марки BMWX5, номерний знак [NUMBER] , колір чорний, 2012 року випуску, номер VIN: [NUMBER] від 14.03.2018 року, укладений в ТСЦ №1242/2018/857976 недійсним; визнати автомобіль марки BMWX5, номерний знак [NUMBER] , колір чорний, 2012 року випуску, номер VIN: [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя, поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки MAZDA 3, номерний знак [NUMBER] , колір сірий,2017 року випуску, номер VIN: [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки BMWX5, номерний знак [NUMBER] , колір чорний, 2012 року випуску, номер VIN: [NUMBER] ; поділити спільне сумісне майно подружжя та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 7694 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона та відповідач по справі [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 28 липня 2012 року по 27 січня 2022 року. Під час перебування у шлюбі ними було придбано нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , транспортний засіб - автомобіль марки MAZDA 3, номерний знак [NUMBER] , колір сірий,2017 року випуску, номер VIN: [NUMBER] та транспортний засіб автомобіль марки BMWX5, номерний знак [NUMBER] , колір чорний, 2012 року випуску, номер VIN: [NUMBER] , який було оформлено на відповідача [PERSON] (батько [PERSON] ). Так позивачка зазначає, що 16 березня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] (який є братом [PERSON] по лінії матері) було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , а також 30 березня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , що по своєю суттю є договром міни. Тому позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. В березні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на майно в якому просив суд визнати за ним, [PERSON] , право особистої приватної власності на транспортний засіб MAZDA 3, номерний знак [NUMBER] , колір сірий, 2017 року випуску, номер VIN: [NUMBER] . Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що зазначений транспортний засіб був придбаний в період перебування у шлюбі, однак за особисті кошти позивача за зустрічним позовом, які були подаровані останньому його батьками для купівлі авто в особисте користування. Представник позивачки за первісним позовом(та відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, надано відзив на зустрічну позовну заяву в якому просили у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Представник відповідача за первісним позовом(та позивача за зустрічним позовом) [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] заперечувала у задоволенні первісної позовної заяви у повному обсязі та просила суд задовольнити зустрічні позовні вимоги. Відповідач за\~первісною позовною\~заявою [PERSON] надав відзив на первісну позовну заяву в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог(т.1 а.с.109-130). Відповідач за первісною позовною заявою [PERSON] надав відзив на первісну позовну заяву в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог(т.1 а.с.84-108). Відповідач за первісною позовною заявою ТОВ «Полімер-Груп» про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак у судове засідання представник не з`явився, причини неявки у судове засідання не повідомив. Третя особа за первісною позовною заявою приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Верховецька В.Е. надала заяву про розгляд справи без її участі(т.1 а.с.82). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, відповідача [PERSON] , свідків [PERSON] та [PERSON] суд приходить до наступного. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період з 28 липня 2012 року по 27 січня 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року розірвано, що сторонами по справі не оспорюється. Під час перебування у шлюбі, а саме 12 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.12-14), про що [PERSON] було надано відповідну згоду на укладення [PERSON] договору купівлі-продажу в інтересах сім`ї. Також під час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] було придбано транспортний засіб автомобіль марки MAZDA 3, номерний знак [NUMBER] , 2017 року випуску, номер VIN: [NUMBER] , про що свідчить наданий [PERSON] інвойс від 04 листопада 2018 року та витяг щодо транзакції по сплаті грошових коштів за інвойсом здійснених [PERSON] 14 березня 2018 року відповідачем по первісній позовній заяві [PERSON] (батько відповідача за первісною позовною заявою [PERSON] ) та ТОВ «ПОЛІМЕР-ГРУП»(відповідач за первісною позовною заявою) було укладено договір купівлі продажу транспортного засобу автомобіля марки BMWX5, номерний знак [NUMBER] , колір чорний, 2012 року випуску, номер VIN: [NUMBER] , що підтверджується відповідним договором купівлі продажу, згідно якого [PERSON] придбав у власність зазначений транспортний засіб(т.1 а.с.78). В подальшому під час перебування у шлюбі, а саме 16 березня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] (який є братом [PERSON] по лінії матері) було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , та в подальшому, а саме 30 березня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] . Згідно наданої відповіді представнику позивача за первісним позовом від ТОВ «МЕГА ЛІНК» надання послуг з доступу до мережі Інтернет за адресою квартира [ADDRESS] здійснюється на ім`я абонента [PERSON] з 05 лютого 2021 року та по час надання відповіді переоформлень на іншу особу не здійснювалося. На ухвалу суду про витребування доказів від 19 квітня 2023 року надійшла відповідь АТ «Універсал Банк», згідно якої станом на 15 жовтня 2021 року (фактичне припинення шлюбних відносин сторін) на банківському рахунку на ім`я [PERSON] № [NUMBER] знаходилися грошові кошти у розмірі 5025,30 гривень, а на банківському рахунку № [NUMBER] 10364,53 гривні. У відповідності до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно ст. 718-719 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі; договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктом 1-4 статті 715 ЦК України визначено, що за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар; кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін; договором може\~бути встановлена\~доплата за\~товар більшої\~вартості,\~що обмінюється\~на товар\~меншої вартості; право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 716 ЦК України встановлено ,що до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до положень статті 202 ЦК України під правочином розуміються дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Статтею 57 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тлумачення змісту статті 235 ЦК України свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено правовий висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц. Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 357/3132/15-ц для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт наявної домовленості між [PERSON] та [PERSON] щодо саме обміну квартирами та факт проживання [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ще до укладення договорів дарування. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку щодо часткового задоволення первісних позовних вимог, а саме визнання договорів дарування квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 16 березня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Верховецькою В.Е. та зареєстрованого в реєстрі за №202 та договору дарування квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 30 березня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Верховецькою В.Е., зареєстрований в реєстрі за №247 удаваними, оскільки встановлена обставина підтверджується допустимими та належними доказами, а саме показаннями свідків, які підтвердили факт домовленості щодо обміну майном та проживання [PERSON] до укладення спірних договорів, що також підтверджується укладенням останньою договору щодо надання доступу до мережі Інтернет. В свою чергу відповідачами [PERSON] та [PERSON] не надано достатніх та беззаперечних доказів та мотивів укладення договорів дарування в незначний проміжок часу. Також суд критично ставиться до пояснень відповідачів щодо переїзду [PERSON] та [PERSON] до квартири [ADDRESS] лише після укладення договору дарування, оскільки зазначені обставини цілком спростовуються матеріалами справи, та доказів протилежного суду не надано. Суд не приймає заперечення представника [PERSON] щодо різниці в площі квартир які обмінювалися у зв`язку з тим що матеріалами справи підтверджено різний стан готовності об`єктів до експлуатації, що також підтверджено показами свідків та співвідповідачем [PERSON] , а отже підлягає задоволенню вимога про визнання укладеним між [PERSON] та [PERSON] договору міни квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] та визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя з поділом спільного сумісного майна подружжя та визнання за [PERSON] права приватної власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 67,9 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м., оскільки судом встановлено, що дійсною волею сторін правочинів був намір укладення договору міни квартирами, через укладення удаваних договорів дарування. Щодо первісних позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо транспортних засобів - автомобіля марки BMWX5, номерний знак [NUMBER] , колір чорний, 2012 року випуску, номер VIN: [NUMBER] та автомобіля марки MAZDA 3, номерний знак [NUMBER] , колір сірий,2017 року випуску, номер VIN: [NUMBER] суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Так суд не вбачає підстав щодо задоволення позовних вимог позивачки за первісним позовом щодо визнання договору купівлі продажу автомобіля марки BMWX5, номерний знак [NUMBER] , колір чорний, 2012 року випуску, номер VIN: [NUMBER] від 14.03.2018 року, укладений в ТСЦ №1242/2018/857976 недійсним, оскільки матеріали справи не мають жодних доказів щодо можливості придбання спірного транспортного засобу саме за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі. Зазначене також підтверджується поясненнями відповідача [PERSON] , який зазначив що автомобіль придбано було особисто ним, для власних потреб, але зазначений транспортний засіб надавався [PERSON] для використання. Щодо позовних вимог сторін щодо транспортного засобу автомобіля марки MAZDA 3, номерний знак [NUMBER] , колір сірий,2017 року випуску, номер VIN: [NUMBER] , суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] , та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на зазначений автомобіль по 1/2 за кожним, оскільки матеріалами справи підтверджено придбання останнього за період перебування сторін у шлюбі, та здійснення оплати за автомобіль особисто [PERSON] . Доводи зустрічної позовної заяви щодо визнання права особистої приватної власності на транспортний засіб MAZDA 3, номерний знак [NUMBER] , колір сірий, 2017 року випуску, номер VIN: [NUMBER] за [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки стороною позивача не надано переконливих доказів щодо отримання ним коштів у подарунок для купівлі спірного транспортного засобу, до того ж судом приймаються до уваги надані [PERSON] докази щодо фактичної та постійної експлуатації нею транспортного засобу, як такого, що був придбаний в інтересах сім`ї. Також суд вважає обґрунтованими позовні вимоги за первісною позовною заявою [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] половини спільних грошових коштів що перебували на рахунку відповідача на час фактичного припинення шлюбних відносин сторін у розмірі 7694 грн. 00 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial