Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка з кадастровим номером 0522686800:02:000:0195, площею 2,2577 га, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 18.04.2016 між позивачем та [PERSON] було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. В подальшому сторони також домовились після скасування мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення укласти договір купівлі-продажу даної земельної ділянки, у зв`язку з чим 08.06.2016 позивач передав відповідачу кошти в сумі 10000,00 доларів США, що еквівалентно 292500,00 грн, в якості оплати вартості предмета купівлі, однак [PERSON] почав уникати виконання взятих на себе зобов`язань щодо письмового укладення договору купівлі-продажу. Зважаючи на це, 01.04.2022 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів в сумі 10000,00 доларів США та 24.04.2022 було відкрито провадження у справі. 24.02.2023 позивачу стало відомо про те, що між відповідачами 16.01.2023 було укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки. Позивач вважає, що даний договір є фіктивним, укладеним з метою уникнення від виконання зобов`язання щодо сплати безпідставно отриманих коштів за розпискою, оскільки його було укладено під час розгляду справи 138/547/22 і як наслідок такий є недійсним. Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу серії та номер №84 земельної ділянки з кадастровим номером 0522686800:02:000:0195, площею 2,2577 га, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, укладений 16.01.2023 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Посвятенко Ю.Д., а також скасувати рішення приватного нотаріуса Посвятенка Ю.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 66102739 від 16.01.2023, щодо державної реєстрації права власності земельну ділянку з кадастровим номером 0522686800:02:000:0195, площею 2,2577 га, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, номер запису про право власності 48982859 від 16.01.2023. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19.06.2023 позов залишено без руху. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26.06.2023 відкрито спрощене провадження у справі, без проведення судового засідання та повідомлення сторін. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07.07.2023 постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження у справі. 14.07.2023 до суду надійшов відзив на позов відповідача [PERSON] , який мотивований тим, зокрема, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу і на момент подання відзиву на позов не існує жодних боргових взаємовідносин між позивачем та [PERSON] , оскільки рішення у справі 138/547/22 на яке посилається позивач у даній справі станом на 14.07.2023 не набрало законної сили. Зважаючи на позиції Верховного суду викладені у постановах від 08.07.2020 у справі №522/3541/15, від 07.10.2020 в справі №755/17944/18, від 05.07.2018 у справі №922/2878/17, від 28.07.2021 у справі №759/24061/19, у справах №905/2030/19, №405/1820/17, №754/2450/18, №916/3600/15, №910/8992/19, №904/624/19, підстав для задоволення позовних вимог у даній справі немає. 14.07.2023 до суду надійшов відзив на позов відповідача [PERSON] аналогічний за змістом відзиву на позов [PERSON] 14.08.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, яка мотивована тим, зокрема, що посилання представника відповідача на те, що в межах даної справи на момент укладення спірного договору купівлі-продажу і на момент подання відзиву на позов не існує жодних боргових взаємовідносин між позивачем та [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09.05.2023 у справі №138/547/22 було задоволено позов та вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 292500,00 грн. Постановою Вінницького апеляційного суду від 31.07.2023 вказане рішення суду залишено без змін. Зазначеним рішенням встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] була усна домовленість про купівлю-продаж земельної ділянки з кадастровим номером 0522686800:02:000:0195. Також, ухилення відповідача від виконання такої домовленості та отримання ним грошових коштів в розмірі 10000,00 доларів США. Визнано такі кошти, як безпідставно набуті та факт продажу вказаної земельної ділянки [PERSON] . Відповідачі укладаючи оспорюваний договір під час судового розгляду справи №138/547/22 були обізнані щодо наявної заборгованості, одночасно [PERSON] маючи намір ухилитись від виконання зобов`язань перед [PERSON] запропонував останньому здійснити купівлю-продаж вказаної вище земельної ділянки за суму, що значно перевищувала раніше обумовлену суму, а саме в розмірі 600000,00 грн., однак згодом здійснив продаж земельної ділянки за 150000,00 грн., що і свідчить про недобросовісність дій відповідача. Зважаючи на викладене, представник позивача вважає безпідставними доводи представника відповідачів зазначенні у відзиві на позов. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.08.2023 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача СТОВ «Прогрес» та продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання у справі. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.01.2024 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Посвятенка Ю.Д. Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Подала до суду клопотання про проведення судового засідання без її участі. Позовні вимоги підтримала Представник відповідачів та третьої особи СТОВ «Прогрес» в судове засідання не з`явився. Подав до суду клопотання про проведення судового засідання без його участі. В задоволенні позовних вимог просив відмовити. Приватний нотаріус Посвятенко Ю.Д. подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі. У задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, відзив на позов, відповідь на відзив, оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до таких висновків. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09.05.2023 у справі №138/547/22 про задоволення позову вирішено, зокрема, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 292\~500 (двісті дев`яносто дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок. З вказано рішення суду також слідує, що з позовом до суду [PERSON] звернувся 29.03.2022, ухвалою суду від 22.04.2022 було відкрито провадження, а ухвалою суду від 08.06.2022 справу передано за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.07.2022 справу повернуто до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 19.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Крім того, також встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,2577 га, кадастровий номер 0522686800:02:000:0195, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. У червні 2016 року [PERSON] та [PERSON] усно домовились про купівлю продаж належної відповідачу земельної ділянки і позивач одразу сплатив йому усю суму коштів за придбання такої ділянки, єдине що вони обумовили відтермінувати це укладення нотаріально посвідченого письмового договору. Відповідач взяв на себе обов`язок здійснити відчуження належної йому земельної ділянки позивачу після настання певної події, а саме зняття мораторію на продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Тобто строк виконання зобов`язання настав 01 липня 2021 року у відповідності до прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» від 31.03.2020. Також, судом встановлено, що [PERSON] пропонував позивачу здійснити купівлю-продаж земельної ділянки за 600000,00 грн. та така сума значно перевищує раніше обумовлену сторонами ціну земельної ділянки. В подальшому, відповідач відчужив належну йому земельну ділянку лише за 150000,00 грн. уже іншій особі, що дає можливість суду зробити висновок про навмисне ухилення відповідача від виконання раніше досягнутих домовленостей з позивачем. Постановою Вінницького апеляційного суду від 31.07.2023 вказане рішення суду залишено без змін. Як слідує з наданої суду копії договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д., 16.01.2023 [PERSON] відчужив вказану вище земельну ділянку [PERSON] за 150\~000,00 грн (а.с.104). Крім того, на вказану земельну ділянку зареєстровано інше речове право право оренди за СТОВ «Прогрес», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 331377330 сформованого 05.05.2023 (а.с.16). Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у\~статті 203 ЦК України. За змістом частини п`ятої\~статті 203 ЦК України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту\~статті 234 ЦК України\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, з якою погодився і Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18), від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16-ц (провадження № 61-835св17). У справах у справі №905/2030/19 (905/2445/19), №405/1820/17, №754/2450/18 Верховний Суд зазначив, що критеріями, для кваліфікації договору, як фраудаторного, є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); відчуження майна на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); відчуження майна на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже їх наявність свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Верховний Суд у справі №904/624/19 зазначив, що договір, який укладений з метою уникнення виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора. Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку. Беззаперечним є той факт, що договір купівлі-продажу укладений між відповідачами щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0522686800:02:000:0195, після відкриття провадження у цивільній справі №138/547/22 про стягнення безпідставно отриманих коштів. Частиною 1 статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За змістом договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Посвятенком Ю.Д 16.01.2023, [PERSON] , як продавець, передав у власність [PERSON] , як покупцю, земельну ділянку площею 2,2577 га з кадастровим номером 0522686800:02:000:0195. За домовленістю сторін її продаж здійснено за 150000,00 грн. Також, після укладення вказаного договору було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом № 331377330 сформованого 05.05.2023. Одночасно з цього витягу слідує, що саме [PERSON] в подальшому уклала з СТОВ «Прогрес» договір оренди земельної ділянки, яка є предметом оспорювання договору купівлі-продажу від 16.01.2023. Таким чином, [PERSON] фактично відчужив належну йому земельну ділянку, тоді як [PERSON] прийняла таке нерухоме майно та розпорядилась ним. Тобто, такі дії відповідачів на переконання суду вказують на реальне настання юридичних наслідків після укладення між ними оспорюваного договору купівлі-продажу від 16.01.2023. Тобто, вказані вище обставини свідчать про те, що вимоги ст.655, 657 ЦК України при укладенні оскаржуваного договору були виконані. Як на підставу фіктивності вказаного вище договору купівлі-продажу позивач вказує те, що такий укладений з метою уникнення від виконання зобов`язання щодо повернення безпідставно отриманих коштів за розпискою, оскільки його було укладено під час розгляду справи 138/547/22 та рішенням у зазначеній справі позовні вимоги були задоволені, а тому [PERSON] має непогашену заборгованість у розмірі 292500,00 грн. перед позивачем та саме з метою уникнення виконання зазначеного рішення суду він відчужив належну йому земельну ділянку. Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі N 646/3972/16-ц (провадження N 61-28761св18) та зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6\~статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя\~статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена\~статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена\~статтею 228 ЦК України. Разом з тим, представлені позивачем докази у своїй сукупності не дають суду підстави дійти висновку, що [PERSON] відчужуючи 16.01.2023 належну йому на прав власності земельну ділянку, на користь [PERSON] , мав боргове зобов`язання перед [PERSON] , оскільки кошти були стягнуті з нього лише рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09.05.2023 у справі 138/547/22, яке набрало законної сили лише 31.07.2023 і, такі кошти, не є борговим зобов`язанням, а безпідставно набутими в силу ст.1212 ЦК України. Таким чином, не можна вважати, що до ухвалення вказаного рішення суду настав строк виконання боргового зобов`язання. Крім того, суд звертає увагу на те, що земельна ділянка відчужена особі про яку матеріали даної цивільної справи не містять доказів, що вона є родичем або членом сім`ї відповідача [PERSON] .. Крім того, після отримання права власності на неї [PERSON] розпорядилась нею, а [PERSON] в свою чергу отримав відповідні кошти за продаж належної йому земельної ділянки про що зазначено в договорі купівлі-продажу. Також, в матеріалах справи наявні розпорядження №73257288 від 20.11.2023 та від 23.11.2023 зі змісту яких слідує, що державним виконавцем надіслано зазначені розпорядження для перерахування грошових коштів з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №138/547/22 виданого 14.06.2023 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення грошових коштів з [PERSON] у загальному розмірі 292500,00 грн. на рахунок [PERSON] . Крім того, як слідує з наданої до суду копії постанови державного виконавця Франківського відділу ДВС у м.Львові про закінчення виконавчого провадження №73257288 від 23.11.2023 сума боргу, витрати виконавчого провадження, виконавчий збір сплачено [PERSON] у повному обсязі. Тобто, рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області у справі №138/547/22 було виконано [PERSON] за рахунок його грошових коштів які були перераховані на рахунок [PERSON] . Тобто, рішення суду було виконано за рахунок іншого майна [PERSON] при чому розмір стягнення за таким рішенням суду був більшим ніж вартість земельної ділянки за яку її було відчужено. При цьому, позивач та його представник у своїх додаткових поясненнях зазначили про те, що вказаний вище виконавчий лист виданий за наслідками розгляду цивільної справи №138/547/22 до примусового виконання позивачем не пред`являвся та про такі обставини йому стало відомо лише під час судового засідання 14.02.2024 та він звернувся до правоохоронних органів з метою з`ясування підстав відкриття виконавчого провадження №73257288, однак заперечуючи проти цих обставин стороною позивача не надано суду жодного доказу. Також, в судовому засіданні 14.02.2024 представник позивача зазначала, що позивач отримував таку суму коштів про яку зазначено в рішенні суд, однак на його банківських рахунок постійно перераховують великі суми коштів, так як він фермер, а тому їм не відомо чи кошти які були перераховані на рахунок позивача були саме коштами на виконання рішення суду від [PERSON] . Тобто, з наданих суду пояснень слідує, що позивач не заперечує факт перерахування коштів на його рахунок в розмірі зазначеному в рішенні суду від 09.05.2023, однак не знає чи ці кошти надійшла в рахунок погашення заборгованості. Представник відповідачів в свою чергу надав копії заяви за підписом [PERSON] про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у справі №138/547/22, а також копію виконавчих листів виданих 14.06.2023, довідки рахунку від 17.10.2023 для перерахування коштів на рахунок [PERSON] та постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з сплатою заборгованості у повному обсязі. Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до переконання, що доводи сторони позивача про те, що відчуження належної відповідачу земельної ділянки на підставі оскаржуваного договору купівлі-продажу відбулось саме з метою уникнення виконання боргового зобов`язання не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної цивільної справи. Таких висновок суду грунтується на встановлених вище обставинах, зокрема, на тому, що судове рішення, про яке вказує позивач було виконано відповідачем [PERSON] після набрання законної сили зазначеним рішенням суду за рахунок іншого майна ніж те, яке було предметом купівлі-продажу за оскаржуваним договором, а тому суд вважає, що позивачем не доведено ту обставину, що такий договір є фраудаторним. Крім того, враховуючи те, що зазначене рішення суду виконано у повному обсязі, визнання оспорюваного договору недійсним жодним чином не відновить будь-які права позивача, за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом. Відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі\~викладеного вище\~та

Outcome: dismissed