Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Єленич Оксану Володимирівну звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 17 жовтня 2023 року. Позивач посилається на те, що 30 вересня 2021 року між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений договір поставки № 0795, за умовами якого ФОП [PERSON] зобов`язався надати позивачу обладнання для встановлення сонячної електростанції, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити це обладнання. Перелік товару для поставки зазначений у додатку до договору. Строк поставки товару не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання від покупця завдатку. В день підписання договору поставки позивач оплатив ФОП [PERSON] завдаток у розмірі 2000 доларів США. Сторони підписали заяву на поставку товару №1, згідно якої відповідач до 01 жовтня 2021 року зобов`язався доставити фотомодулі Leapton у кількості 50 штук та інвертор Huawei. 06 жовтня 2021 року ФОП [PERSON] доставив позивачу лише фотомодулі Leapton у кількості 50 штук. Інше обладнання поставлене не було. Відповідач у телефонному режимі повідомив, що залишок непоставленого товару може бути поставлений лише за умови повної сплати вартості товару за договором 17\~000 доларів США. Того ж дня 06 жовтня 2021 року позивач передав зазначені кошти особі, яку вказав [PERSON] . Однак відповідач не виконав свої зобов`язання з поставки обладнання, перестав відповідати на телефонні дзвінки, а 21 березня 2023 року припинив підприємницьку діяльність. Позивач просить стягнути з відповідача предоплату за товар, який не був поставлений відповідачем у розмірі 245\~225 грн 47 коп (сума еквівалентна 6750 доларам США станом на 16 жовтня 2023 року за курсом НБУ), а також три відсотки річних відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України за період з 01 жовтня 2021 року по 17 жовтня 2023 року у розмірі 15\~056 грн 17 коп. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, відзиву на позов також не надійшло. Тому за згодою представника позивача суд проводить заочний розгляд справи відповідно до положень статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи видно, що 30 вересня 2021 року між постачальником фізичною особою підприємцем [PERSON] та покупцем [PERSON] в простій письмовій формі укладено договір поставки № 0795. (а.с.9-10) За умовами цього договору постачальник зобов`язується протягом строку дії договору надати покупцю обладнання для встановлення сонячної електростанції (генеруючих установок, призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених договором. Ціна на товар формується, виходячи з вартості товару у доларах США (в еквіваленті за курсом, передбаченим цим договором) і встановлюється у гривні. Згідно пункту 3.3. договору, строк поставки товару не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання від покупця завдатку. Згідно пунктів 4.1- 4.2 договору, в день підписання цього договору покупець зобов`язаний внести завдаток у розмірі 10 відсотків від вартості товару, зазначеної в додатку №1. В день надходження та отримання покупцем товару покупець зобов`язаний оплатити решту суми у розмірі 90 відсотків від вартості товару, зазначеної в додатку №1. У додатку № 1 до договору міститься перелік товару, який має бути поставлений: фотомодулі, інвертор, кабельний з`єднувач, кабель сонячний, наземна система кріплень + бетон, аварійна система захисту. Загальна сума яка підлягає сплаті за договором з урахуванням знижки - 19\~000 умовних одиниць. (а.с.11) Крім того 30 вересня 2021 року між підрядником ФОП [PERSON] та замовником [PERSON] у простій письмовій формі укладений договір підряду № 0795/1, згідно якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується за завданням замовника та у відповідності до кошторисної документації виконати монтаж металоконструкцій та кріплення сонячних панелей на земельній ділянці/даху будівлі за адресою [ADDRESS] , а замовник зобов`язується прийняти від підрядника закінчені роботи і оплатити їх. (а.с.12-14) Згідно графіка платежів до договору № 0795, завдаток у розмірі 2000 умовних одиниць отримано 30 вересня 2021 року, залишок оплати за обладнання 17\~000 умовних одиниць. Як видно з тексту письмової вимоги [PERSON] , направленої на адресу ФОП [PERSON] , в день підписання договору поставки [PERSON] оплатив ФОП [PERSON] завдаток у розмірі 2000 умовних одиниць. 06 жовтня 2021 року постачальник частково поставив товар сонячні панелі в кількості 50 штук. Інше обладнання поставлено не було. Для здійснення поставки усього обладнання постачальник наполягав на оплаті всієї вартості товару. [PERSON] оплатив постачальнику залишок вартості товару у розмірі 17\~000 умовних одиниць, однак інша частина товару так і не була поставлена. (а.с.14-16) Зазначені обставини підтверджуються відміткою, зробленою на останній сторінці договору поставки «Я, [PERSON] прийняв гроші в сумі 17\~000 доларів від [PERSON] 06 жовтня 2021 року». Тобто покупець [PERSON] сплатив завдаток за договором поставки 30 вересня 2021 року, розрахувався за договором повністю 06 жовтня 2021 року, однак у строк, визначений договором, постачальник [PERSON] свої зобов`язання виконав не повністю, здійснив поставку лише частини обладнання фотомодулів (сонячних панелей) у кількості 50 штук, загальною вартістю 12\~250 умовних одиниць. Вартість товару визначена у додатку № 1 до договору поставки. Згідно з частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Постачальником [PERSON] отримано повну оплату від покупця [PERSON] за договором поставки № 0795 від 30 вересня 2021 року у розмірі 19\~000 умовних одиниць. Як пояснили у судовому засіданні позивач [PERSON] , свідки [PERSON] , [PERSON] , розрахунки за договором поставки здійснювалися готівкою в іноземній валюті доларах США, кошти передавав [PERSON] , про передачу коштів він домовлявся з [PERSON] по телефону, а передавав гроші іншим особам співробітникам [PERSON] . Про отримання коштів ці особи ставили власноручну відмітку із особистим підписом у договорі, а саме: завдаток прийняв 30 вересня 2021 року [PERSON] , залишок суми прийняв 06 жовтня 2021 року [PERSON] . Таким чином суд вважає доведеним факт отримання [PERSON] від позивача повної суми оплати за договором поставки у розмірі 19\~000 доларів США. Відповідач поставив товар (фотомодулі у кількості 50 штук) на суму 12\~250 умовних одиниць. Інший товар на суму 6750 доларів США не був поставлений. Позивач просить стягнути з відповідача предоплату за товар, який не був поставлений відповідачем у розмірі 245\~225 грн 47 коп (сума еквівалентна 6750 доларам США станом на 16 жовтня 2023 року за курсом НБУ), а також три відсотки річних відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України за період з 01 жовтня 2021 року по 17 жовтня 2023 року у розмірі 15\~056 грн 17 коп. Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Крім того у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника (в іноземній валюті та у гривневому еквіваленті), внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Позивач просить стягнути з [PERSON] суму в національній валюті, яка еквівалентна сумі передоплати за товар, який не був поставлений. Відповідно до положень частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Укладеним між сторонами договором поставки (пункт 2.2) визначено, що вартість товару визначається в доларах США, а всі сплачені покупцем грошові кошти за товар у гривні зараховуються постачальнику в рахунок оплати товару, виходячи з комерційного курсу продажу долара США, який станом на дату підписання договору становить 27,05 грн. Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника (в іноземній валюті та у гривневому еквіваленті), внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Тому в судовому рішенні має бути визначена сума, яка підлягає стягненню з відповідача в іноземній валюті доларах США. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за договором поставки товару у розмірі 6750 доларів США. Як визначено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три відсотки річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку трьох відсотків річних за основу має братися сума боргу в іноземній валюті, визначена у судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних за період з 01 жовтня 2021 року по 17 жовтня 2023 року. \~ \~Сума трьох\~відсотків річних\~має обраховуватися,\~виходячи з\~суми боргу\~в іноземній\~валюті,\~яка наявна\~станом на\~день розгляду\~справи -\~ 6750 доларів США. Розмір трьох відсотків річних за період з 01\~жовтня 2021\~року по\~17\~жовтня 2023\~року складає 414,43 доларів США. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір відповідно до ціни позову у розмірі 2602 грн 83 коп (а.с.1) Ця сума є пропорційною до розміру позовних вимог, які підлягають задоволенню, сплата позивачем судового збору на користь держави підтверджується належними доказами, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2602 грн 83 коп.

Outcome: partial