Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що позивач з відповідачкою - є батьками [PERSON] , [INFO] . В офіційному шлюбі сторони не перебували, проживали разом до травня 2022 року у матері позивача - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У березні 2022 року позивача було мобілізовано до Збройних Сил України, а відповідачка продовжила проживати з бабусею дитини. Однак в травні 2022 року мама залишила дитину з бабусею та пішла з дому, не повідомивши свого місця перебування. З того часу почала ухилятися від свої батьківських обов`язків, зловживати спиртними напоями, де проживає не повідомляє, ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Наразі дитина так і проживає з [PERSON] , яка займається його вихованням, розвитком, забезпечує харчування, лікування дитини, а також наразі займається питанням відвідування дитиною дитячого садочка. Батько повністю утримує сина, періодично приїжджає у відпустку, займається вихованням сина. [PERSON] розшукувала маму внука, звернувшись до правоохоронних органів стосовно пошуку відповідачки, а остання повідомила своє місце перебування, та пояснила, що майже не приймає участі у вихованні свого малолітнього сина, дуже рідко відвідує дитину, однак причин пояснити не змогла. Також відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол, так як в її діях вбачалися ознаки адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. За місцем проживання позивач характеризується позитивно, скарг з боку сусідів на нього не надходило, у відносинах з оточуючими ввічливий, уважний, відповідальний, добросовісно виконує свої обов`язки. Дитина [PERSON] , спостерігається лікарем - педіатром закладу [PERSON] , з народження. На першому році життя на планових профілактичних оглядах дитина була з матір`ю, інколи з обома батьками, але в подальшому мама на телефонні дзвінки перестала відповідати, станом здоров`я сина не цікавиться. Дитиною опікується бабуся [PERSON] - мати батька. Враховуючи вищезазначене, є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав на підставі підпункту 2 пункту 1 ст. 164 СК України, оскільки мати дитини ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Крім того, оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, Позивач просить стягнути аліменти з відповідачки у розмірі 1\\4 частини її заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 16.08.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою від 31.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач, його представник адвокат Язан Н.С. в судовому засіданні підтримали доводи позовної заяви, дали пояснення, аналогічні поясненням, викладеним в позовній заяві. Також позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що коли народилася дитина, вони разом мешкали у його мами. 05.03.2022 року його було мобілізовано. В кінці травня 2022 року відповідачка покинула дитину. З того часу дитина мешкає у його матері та займається її вихованням. Він також приймає участь в вихованні дитини, утримує її, але через службу в ЗСУ, не завжди може бути поряд з сином. Відповідачка взагалі не інтересується життям дитини, її здоров`ям, не приймає участі в її вихованні та утриманні. Мати не з`являється навіть на день народження до дитини. Йому вдалося з`ясувати, що відповідачка на даний час перебуває в Львівський області, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. В телефонному режимі він повідомляв відповідачку, що подав позов до суду про позбавлення батьківських прав, вона навіть обіцяла з`явитися та написати заяву, що згодна. Враховуючи таке байдуже ставлення до дитини, повне ігнорування [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити - позбавити Відповідачку батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона - бабуся [PERSON] та мама - Позивача. Коли народилась дитина, її син [PERSON] та [PERSON] мешкали разом з нею. В березні 2022 р. Позивача мобілізували до ЗСУ. Відповідачка разом з дитиною залишилась жити у неї. Приблизно в травні 2022 р. [PERSON] повідомила, що хоче відвідати брата в смт Компаніївці, взяла дитину та поїхала. Відповідачки не було декілька днів. Вона (свідок) стала телефонувати брату [PERSON] , але той сказав, що [PERSON] до нього не приїжджала. Вона зі своїм чоловіком стали шукати Відповідачку. Позивач повідомив їм по телефону, що Відповідачка перебуває в одній із саун міста разом з дитиною. Вони поїхали до сауни, де побачили Відповідачку в неадекватному стані та занедбану дитину. Дитину вони забрали. Це було в травні 2022 р. З тих пір дитина мешкає з нею. Відповідачка до них не приходе, з ними не проживає, з дитиною не спілкується, її вихованням, утриманням не займається. Спочатку з [PERSON] іноді вона спілкувалась по телефону, потім зник й такий зв`язок. Вона зверталась до поліції, поліція розшукала відповідачку. Але до них [PERSON] так й не повернулась, дитиною не цікавилась. Тобто з травня 2022 р. відповідачка жодного разу до дитини не приходила, матеріальної допомоги не надавала. Дитина мешкає разом з нею та її чоловіком, позивач перебуває в ЗСУ, повністю утримує дитину, дуже любить сина. Як їм стало відомо (в тому числі й завдяки працівникам поліції), Відповідачка на даний час мешкає в Львівській області, веде аморальний спосіб життя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що підтримує дружні стосунки з родиною позивача, а саме його матір`ю, оскільки в неї дитина приблизно також віку як й [PERSON] , їх діти разом граються. Відповідачку вона бачила декілька разів. Зі слів матері позивача їй стало відомо, що після того, як Позивача призвали до лав ЗСУ, відповідачка пішла з дому разом з дитиною й зникла. Вони стали шукати її. Позивач повідомив, що дитина разом з Відповідачкою знаходяться в сауні. З сауни дитину вони зібрали. Це було в травні 2022 р. З тих пір дитина постійно мешкає разом з бабусею - матір`ю позивача. Відповідачка з дитиною не мешкає, її життям не цікавиться. Вона декілька разів бачила Відповідачку на вулиці, на її думку та була в неадекватному стані (можливо в стані наркотичного сп`яніння). Зі слів спільних знайомих їй відомо, що в Відповідачці - є ще діти, життям яких вона також не цікавиться. Зараз [PERSON] мешкає в іншій області, веде аморальний спосіб життя. Дитина продовжує жити разом з бабусею, та водить онука до дитячого садка, коли хворіє - до лікарні. Позивач приїжджає до них у відпустку, проводить час з сином, утримує його. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, судова повістка відповідачу надсилалась рекомендованим листом з повідомленням за місцем її проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку, але на адресу суду повернувся конверт без вручення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, але надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити. З наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію фізичних осіб у ДМС України в Кіровоградській області адресної довідки від 13.06.2023 року встановлено, що [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , куди й було направлено повістку. Відтак, з урахуванням викладеного та вимог ст.131, ч.1 ст.223 ЦПК України, та практики Верховного Суду (постанова КГС ВС від 18.03.2021 року у справі №911/3142/19), де зазначається, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.4 ст.223ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставіст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] - є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . (а.с.13). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої квартальним комітетом № 10 Подільського району м. Кропивницького, Кіровоградської області від 12.05.2023 № 73, до складу сім`ї позивача входять син [PERSON] , 2021 року народження та мати [PERSON] , 1974 року народження, які проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.14). З відповіді Кропивницького районного управління поліції ГУ НП в Кіровоградській області від 02.01.2023 року встановлено, що 27.12.2023 року до відділу поліції звернулася [PERSON] з письмовою заявою про встановлення місця знаходження [PERSON] [INFO] . В заяві [PERSON] зазначила, що з лютого 2022 р. її син [PERSON] , його співмешканка [PERSON] та їх спільна дитина - [PERSON] , 2021 р.н., почали проживати разом з нею за адресою: [ADDRESS] . В березні 2022 р. її сина [PERSON] мобілізували до лав ЗСУ, а [PERSON] та її малолітня дитина залишились проживати разом з нею. Однак в травні 2022 р. [PERSON] залишила дитину на [PERSON] та без будь-яких пояснень пішла з дому. Також [PERSON] зазначила, що з травня 2022 р. [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки відносно сина [PERSON] , 2021 р.н., зловживає алкогольними напоями, досить часто змінює своє місце проживання, про що нікого не повідомляє. Дитина повністю знаходиться на утриманні [PERSON] та остання з травня 2022 р. по теперішній час займається вихованням дитини. 28.12.2023 до відділу поліції звернулась [PERSON] з письмовою заявою про припинення проведення розшукових заходів відносно неї, у зв`язку з тим, що вона нікуди не зникала та наразі проживає за адресою [ADDRESS] . Пояснила, що майже не приймає участі у вихованні свого малолітнього сина, дуже рідко відвідує дитину, однак причину пояснити не змогла. Відносно [PERSON] складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 184 КУпАП, який направлено на розгляд до Ленінського районного суду м. Кропивницький. (а.с. 15-16). З характеристики на позивача, виданої головою Квартального комітету № 10 Подільського району міста Кропивницького, встановлено, що [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, скарг з боку сусідів на нього не надходило, у відносинах з оточуючими ввічливий, уважний, відповідальний, добросовісно виконує свої обов`язки. (а.с. 17). КНП «Центр первинної медико- санітарної допомоги №1 м. Кропивницького» Кропивницької міської ради № 701/01-11 від 29 травня 2023 року, повідомлено, що [PERSON] , спостерігається лікарем - педіатром закладу [PERSON] з народження. На першому році життя на планових профілактичних оглядах дитина була з матір`ю, інколи з обома батьками, але в подальшому мама на телефонні дзвінки перестала відповідати, станом здоров`я сина не цікавиться. Дитиною опікується бабуся [PERSON] - мати батька. (а.с. 18). Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.02.2023 року, [PERSON] визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Згідно цієї Постанови, [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки та не займається вихованням своєї дитини - [PERSON] , [INFO] , а саме: в травні 2022 р. [PERSON] залишила свого сина [PERSON] на [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та до теперішнього часу дитину не відвідує, його життям не цікавиться, не приймає участі в його вихованні, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП. Постанова набрала законної сили. (а.с.54-55). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кропивницької міської ради Кіровоградської області № 1474/19 від 21.02.2024 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Кропивницької міської ради Кіровоградської області вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 119-121). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (Ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства). У ч.1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) передбачено, що Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Як зазначено в ст. 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ч.7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як встановлено ч.1, 2ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності до ч.1,2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1,3 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1,2,4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Згідно положень п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (Постанова ВС від 29.09.2021 р. справа№459\\3411\\17, провадження №61-10531св21). У відповідності до ч.1,2 ст. 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 18 Конвенції Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як встановлено судом, Відповідачка повністю ігнорує виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини, [PERSON] , [INFO] , самоусунулась від їх виконання з травня 2022 р., фактично кинувши дитину. Дитина з травня 2022 р. мешкає разом з бабусею [PERSON] та батьком [PERSON] , повністю знаходиться на утриманні Позивача. Мати з дитиною взагалі не спілкується, будь-якої матеріальної допомоги дитині не надає, життям дитини, її станом здоров`я, не цікавиться. У зв`язку з викладеним, на підставі досліджених доказів, враховуючи місце проживання дитини - з батьком та бабусею, які створили дитині належні умови для проживання, розвитку, забезпечують його лікування, виховують його, матеріально забезпечують, байдуже безвідповідальне ставлення матері до виховання дитини, до його життя, навчання, внутрішнього світу, стану здоров`я, суд вважає встановленим порушення прав дитини [PERSON] , [INFO] на належне батьківське виховання у зв`язку зі свідомим невиконанням відповідачкою батьківських обов`язків та як наслідок наявністю підстав для позбавлення її батьківських прав на підставі п.2 ч.1ст. 164 СК України. На думку суду, відповідачка в порушенні вимог ст. 150 СК України не піклується про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не здійснює піклування щодо навчання дитини, створення належних умов для розвитку його природних здібностей. Крім того, суд в даному випадку приймає до уваги позицію ВС від 29.09.2021 р., викладену в Постанові ВС, справа№459\\3411\\18, згідно якої суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав допускаються лише тоді, коли змінити поведінки батьків у кращій бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. П.1 ст. 9 Конвенції передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. З врахуванням викладеного, суд вважає, що в даному випадку позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] відповідає інтересам дитини [PERSON] , оскільки мати на протязі тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. З урахуванням наведених вище доказів, конкретних обставин справи, суд вважає, що є достатньо підстав для застосування до відповідачки вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Також суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів, виходячи з наступного. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2,3ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ч 2ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов в частині стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини щомісяця, до її повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України с відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved