Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

26 грудня 2023 року позивачі з використанням засобів поштового зв`язку звернулися до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просять визначити їм додатковий місячний строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . Обґрунтовано позов тим, що [INFO] помер [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] - дітьми. Інші спадкоємці відсутні. За життя [PERSON] написав позивачу [PERSON] листа, в якому виявляв бажання залишити [PERSON] та [PERSON] у спадок нерухоме майно. У встановлений законом строк позивачі не подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки були не обізнані про порядок прийняття спадщини. У нотаріальній конторі позивачам пояснили, що необхідно зібрати необхідні документи, однак строки їх подання відсутні. Позивачі вважали, що можуть подати заяву про прийняття спадщини в будь-який час, а строк не буде пропущеним. Крім того, з 20 грудня 2014 року позивач [PERSON] виїхала до Швейцарії, а у вересні 2018 року переїхала до Німеччини, де перебуває і на даний час. Перебування [PERSON] закордоном є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Через віддаленість місця проживання позивачі змогли отримати свідоцтво про смерть [PERSON] лише у грудні 2023 року. Неотримання свідоцтва про смерть є також поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, після повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України було небезпечно пересуватися територією України. Також, через правову невизначеність щодо строку на подання заяви про прийняття спадщини позивачі були позбавлені можливості в установлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, у зв`язку з чим звернулися до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачам в його задоволенні. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначає, що наведені позивачами причини, через які вони пропустили строк для прийняття спадщини, є недоведеними та неповажними. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність. Також, при перебуванні позивача [PERSON] закордоном не існувало істотних, об`єктивних та непереборних труднощів для реалізації своїх спадкових прав, які могли б визнаватися поважними для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач мала можливість прийняти спадщину до 25 грудня 2019 року (закінчення строку на прийняття спадщини) через консульські установи, дипломатичні представництва України в Німеччині, однак не зробила цього. Крім того, позивачі знали про смерть спадкодавця і не вчинили жодних активних дій для отримання свідоцтва про смерть раніше, не мали інших поважних причин, які б унеможливлювали отримати свідоцтво про смерть або звернутися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у необхідний строк. При цьому, відсутність свідоцтва про смерть у спадкоємця не може бути безумовною підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також, спадщина була відкрита 25 червня 2019 року, а строк для подання заяви для прийняття спадщини сплив 25 грудня 2019 року. Таким чином, строк для прийняття спадщини був пропущений позивачами задовго до обставин воєнного стану, які почали діяти 24 лютого 2022 року. Вимоги позивачів є безпідставними, оскільки причини пропуску законодавчо встановленого строку на прийняття спадщини не були поважними, об`єктивними, непереборними та такими, що пов`язані з істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій. Позивач [PERSON] подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що її перебування за межами України є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також, причиною пропуску строку для прийняття спадщини є велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, оскільки [PERSON] та [PERSON] проживають у Дніпропетровській області, [PERSON] - закордоном, а спадкове майно знаходиться у м. Чернігові. Зазначені обставини є об`єктивними та істотними перешкодами для прийняття спадщини. Відповідач подав заперечення, в якому зазначає, що факт проживання позивача за межами України сам по собі не свідчить про наявність об?єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебування позивача поза межами України не позбавляло її можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою. Крім того, вчинення нотаріальних дій закордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України. На консульські установи України серед іншого також покладений обов?язок видавати свідоцтва про право на спадщину. Доказів неможливості з?явитися до консульської установи або до дипломатичного представництва України закордоном позивач не надала. Також, посилання на велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна не має достатнього обґрунтування, не вказує, що це стало для позивачів об?єктивною, істотною, непереборною перешкодою для прийняття спадщини. Позивачі не зазначають, чому не могли приїхати до нотаріуса для подання заяви, чому не могли звернутися до нотаріуса листом через поштове відправлення відповідно до пункту 2.1 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Таким чином, заявлені вимоги щодо визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] є безпідставними, оскільки причини пропуску законодавчо встановленого строку на прийняття спадщини не були поважними, об?єктивними, непереборними та такими, що пов`язані з істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачів зазначив, що позивачі позовні вимоги підтримують та просив суд задовольнити позов. Вказав, що позивачам було відомо про смерть [PERSON] , однак через вказані в позові обставини та у зв`язку із віддаленістю місця їх проживання вони вчасно не подали заяву про прийняття спадщини. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити позивачам в його задоволенні з підстав, вказаних у відзиві. Заслухавши доводи представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 25), у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. За інформацією Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування» Чернігівської міської ради від 02 лютого 2024 року [PERSON] похований на кладовищі «Яцево» 29 липня 2019 року як безрідний за кошти місцевого бюджету. Згідно з копією довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 25 червня 2019 року № 656 від 31 січня 2024 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 67). За інформацією Першої чернігівської державної нотаріальної контори від 08 лютого 2024 року № 110/01-16 спадкова справа щодо майна після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 93). [PERSON] на праві власності належала 1/3 частки будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією інформації з Державного ресетру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру потек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна (а.с. 27). З 20 серпня 1983 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 80 на звороті). Відповідно до інформації, наданої Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 01 березня 2024 року, даний шлюб не розірваний. [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 14, 24), а також інформацією, наданою Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01 березня 2024 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 21-22). Позивач [PERSON] з 2014 року проживає за межами України, про що свідчать відмітки в паспорті громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 17-19). За положеннями частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частинами першою, другою статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Нормами частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із частиною першою статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1272 Цивільного кодексу України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Водночас, закон не містить застережень, які саме причини є поважними. Відтак, визнання поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини залежить від обставин конкретної справи і має бути доведено відповідними доказами. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця, який пропустив цей строк. Позивачі зазначають, що вони своєчасно не звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини через необізнаність про порядок прийняття спадщини. Разом з тим, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (постанова Верховного Суду від 11 серпня 2021 року в справі № 720/1079/19 та інші). Також, саме по собі проживання позивача [PERSON] за межами України не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємці не позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідних заяв про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку. Зокрема, відповідно до пункту 3.5 глави 10 Порядку № 296/5 якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Окрім цього, вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України. Так, згідно з підпунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за № 1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Доказів неможливості з`явитися до консульської установи та/або до дипломатичного представництва України за кордоном позивач [PERSON] не надала. Подібні висновки викладені Верховним Судом в постановах від 14 листопада 2022 року в справі № 148/1923/20, від 12 квітня 2021 року в справі № 589/1863/13-ц та інших. Також, посилання позивачів на віддаленість місця їх проживання від місця відкриття спадщини та скрутне матеріальне становище суд не може взяти до уваги, оскільки, як вже зазначалося судом, позивачі відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не були позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права шляхом подання заяв про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку. Окрім цього, зазначені позивачами в якості поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини обставини введення в Україні воєнного стану та невизначеність щодо строку подання заяви про прийняття спадщини суд вважає безпідставними, оскільки такі обставини настали вже після закінчення встановленого законом строку для прийняття спадщини. Таким чином, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачами не доведено існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів, що перешкоджали подати їм в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим підстав для задоволення позову не знаходить. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачів.

Outcome: dismissed