Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

У січні 2024 року до суду звернулася [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяною смертю потерпілої особи внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з відповідача на її користь: 216 000,00 грн. матеріальної шкоди та 72 000,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого. В обґрунтування позову посилався на те, що 24.01.2021 року близько 20.00 год., в темний час доби громадянка [PERSON] керуючи автомобілем Mercedec Benc А200, рік випуску 2005, д.н.з [NUMBER] їхала по вул.і Набережна Лейтенанта Дніпрова у м. Кременчук, Полтавської області. Під час руху здійснила наїзд на пішохода громадянина [PERSON] . В результаті наїзду пішохід [PERSON] був госпіталізований до КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька», де від отриманих тілесних ушкоджень [INFO] помер. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи N? 58 від 11.03.2021 року, причиною смерті стала тупа травма тіла, яка ускладнилася розвитком травматичного шоку. 25.01.2021 року подія була зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань : 12021170500000082 по ст. 286 ч.2 КК України. [PERSON] звернулася 25.01.2021 року до страхової компанії «КРЕДО», де був застрахований її автомобіль. Позивач [PERSON] також звернулася по телефону до страхової компанії «КРЕДО» у 2021 році і їй повідомили, що після досудової перевірки, вона може звернутися до страхової компанії, для відшкодування страхової виплати. На протязі 2021 -2022 років вона, як дружина загиблого в ДТП [PERSON] не отримала жодної страхової виплати від СК «КРЕДО». Нею було проведено організацію та проведення поховання померлого, встановлено пам?ятник, а також інші витрати матеріального характеру. Під час досудової перевірки у січні 2021 року її було визнано потерпілою особою у кримінальному провадженні, як дружина загиблого. В жовтні 2023 року вона дізналась, що справа закрита 30.04.2021 року. 24.11.2023 року з рекомендованим листом [PERSON] звернулася до Голови Моторно Транспортного Страхового Бюро України та страхової компанії «КРЕДО», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від ДТП про виплату їй 36 мінімальних заробітних плат станом на 01.01.2021 року. У телефонній розмові було повідомлено, що цей випадок зареєстрований належним чином страховою компанією, згідно законодавства України і їй будуть виплачені грошові кошти по страховому випадку, як дружині загиблого в ДТП. 28.12.2023 року вона звернулася з заявою до СК «КРЕДО» про виплату моральної шкоди в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, станом на 01.01.2021 року в розмірі 72000 грн. Але відповіді так і не отримала. Під час спілкування з працівниками СК «КРЕДО» за період з 25.01.2021 року по 22.01.2024 року жодної виплати від страхової компанії на її рахунок не надійшло, тому вона була вимушена звернутися до суду у приватному порядку. Загибель рідної людини спричинила їй неймовірні душевні страждання, які відбилися на здоровї: погіршився сон, апетит, почастішали серцеві напади. Загибель чоловіка завдала їй непоправної моральної шкоди, допомога померлого була основним та постійним джерелом її існування, вона перебувала на утриманні чоловіка, який оплачував комунальні послуги, продукти харчування, засоби гігієни, він був кадровим військовим, учасником бойових дій. 23 січня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, постановлено розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не прибули, просили розглядати справу без їх участі, позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не прибула, просила розглядати справу без її участі, до суду направила відзив на позовну заяву. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 24.01.2021 року близько 20.00 год., в темний час доби громадянка [PERSON] керуючи автомобілем Mercedec Benc А200, рік випуску 2005, д.н.з [NUMBER] їхала по вул. Набережна Лейтенанта Дніпрова у м. Кременчук, Полтавської області. Під час руху здійснила наїзд на пішохода громадянина [PERSON] . В результаті наїзду пішохід [PERSON] був госпіталізований до КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька», де від отриманих тілесних ушкоджень [INFO] помер. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи N? 58 від 11.03.2021 року, причиною смерті стала тупа травма тіла, яка ускладнилася розвитком травматичного шоку. 25.01.2021 року подія була зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань : 12021170500000082 по ст. 286 ч.2 КК України. [PERSON] звернулася 25.01.2021 року до страхової компанії «КРЕДО», де був застрахований її автомобіль. Позивач [PERSON] також звернулася до страхової компанії «КРЕДО» у 2021 році і їй повідомили, що після досудової перевірки, вона може звернутися до страхової компанії, для відшкодування страхової виплати. На протязі 2021 -2022 років вона, як дружина загиблого в ДТП [PERSON] не отримала жодної страхової виплати від СК «КРЕДО». Нею було проведено організацію та проведення поховання померлого, встановлено пам?ятник, а також інші витрати матеріального характеру. 24.11.2023 року з рекомендованим листом [PERSON] звернулася до Голови Моторно Транспортного Страхового Бюро України та страхової компанії «КРЕДО», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від ДТП про виплату їй 36 мінімальних заробітних плат станом на 01.01.2021 року. Відповідно до постанови слідчого відділу розслідування злочинів скоєних у сфері транспорту СУ ГУНП в Полтавській області Ланіна С.П. від 30.04.2021 року кримінальне провадження № 12021170500000082 від 25.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину. Відповідно до страхового полісу № 188910953 від 18.02.2020 транспортний засоб марки Mercedes Benz А200, рік випуску 2005, д.н.з [NUMBER] , був застрахований у Страховій компанії «Кредо». Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІV) цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, законом встановлено вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого. Позивач [PERSON] звернулась до «СК «Кредо» із заявами, в яких просила здійснити виплату страхового відшкодування, а саме відшкодування пов`язане із втратою годувальника та моральної шкоди, але відповіді не отримала. Позивачем не надано документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцем в наслідок втрати годувальника. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Таким чином, відмова «СК «Кредо» у виплаті страхового відшкодування через постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). За змістом Закону №1961-ІV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] померлий [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та дружиною. Відповідно до ч.22.1 ст.22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст.23 Закону №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно ч.27.2 ст.27 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Ч. 27.3 ст.27 Закону №1961-ІV передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно ч.27.5 ст.27 Закону №1961-ІV відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на момент скоєння ДТП становила 6 000 грн. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.04.2021 року померлий [PERSON] мав на утриманні малолітнього сина від першого шлюбу. За таких обставин суд приходить до висновку, що у зв`язку зі смертю [PERSON] , «СК «Кредо» зобов`язане відшкодувати [PERSON] , моральну шкоду в розмірі 36 000 грн. (12 мінімальних заробітних плат х 6000 грн./2). Щодо позовних вимог про страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. З доданих до матеріалів справи повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування вбачається, що страховику не було подано документи, які підтверджують перебування позивача на утриманні потерпілого, її доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, наданих [PERSON] , як утриманцю внаслідок втрати годувальника. Отже, матеріали справи не містять доказів надання страховику всіх визначених пункті 35.2 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" документів, які є передумовою для прийняття відповідачем рішення щодо виплати страхового відшкодування. СК «Кредо» просить відмовити [PERSON] , у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що страховику не надано належних доказів перебування позивача на утримання померлого годувальника. Позовних вимог про встановлення факту перебування на утриманні позивачка не заявляла. Згідно ч. 1 ст. 13, ч.2 ст. 264 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки [PERSON] , належними та допустимими доказами не довела, що перебувала на утриманні померлого [PERSON] , потребувала допомоги та така допомога була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з «Страхова компанія «Кредо» страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір». За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 360 грн. 00 коп. (пропорційно до розмірі задоволених вимог). На підставі викладеного, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1187 ЦК України,

Outcome: partial