Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

30.12.2023 [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якому просить: - припинити примусове стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.10.2013; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 04.01.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 16.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.02.2024. 06.02.2024 підготовче засідання відкладено на 22.02.2024 у зв`язку з неявкою сторін. 22.02.2024 підготовче засідання відкладено на 13.03.2024 у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 13.03.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 01.04.2024. Ухвалою суду від 01.04.2024 позов [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь аліментів залишено без розгляду. У судове засідання сторони не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви, в яких позивач підтримав позов про припинення стягнення аліментів, а відповідач його визнала, просили провести розгляд справи без їхньої участі. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.10.2013 у справі № 751/9567/13-ц. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.10.2013 у справі № 751/9568/13-ц позов [PERSON] задоволено частково; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2013 і до повноліття дитини; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.09.2013 і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] включно. На виконання вищевказаного рішення, 23.10.2013 Новозаводським районним судом м. Чернігова видано виконавчий лист № 2/751/1809/2013. 14.11.2016 відповідач звернулась до Центрального ВДВС у м. Чернігові із заявою при примусове виконання вищевказаного виконавчого листа, на підставі якої старшим державним виконавцем Артеменком А.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] (а.с. 10). 24.05.2018 старшим державним виконавцем Деснянського ВДВС м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Семиразумом Є.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі її письмової заяви від 14.05.2018 (а.с. 11). Позивач стверджує, що з 2018 року відповідач не цікавиться місцем знаходженням та вихованням сина; аліменти використовує не на потреби сина, а на свій розсуд. У зв`язку з цим дитина проживає разом з батьком за місцем його реєстрації за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на його утриманні. Дані обставини підтверджуються довідкою станом на 23.12.2023 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.12.2023 № 10814, витягом з реєстру територіальної громади від 25.12.2023 № 2023/010571993 (а.с.13, 14). Із довідки від 05.03.2024 № 31, виданої [PERSON] , [INFO] , убачається, що він дійсно навчається в 6-Б класі Чернігівського колегіуму № 11 Чернігівської міської ради. Проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Зі слів класного керівника Назаренко В.О. вихованням хлопчика в даний час займається батько - [PERSON] (а.с. 55). Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає з позивачем та фактично знаходиться на його утриманні, але останній продовжує сплачувати аліменти на утримання дитини на користь відповідача згідно рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.10.2013. За приписами частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зважаючи на зазначене, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено підстави для припинення стягнення з нього аліментів на утримання дитини на користь відповідача у зв`язку зі зміною обставин. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16, відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Виходячи з того, що дитина проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, сплата позивачем аліментів на користь відповідача на утримання дитини, в силу вимог статті 181 СК України та статті 273 ЦПК України, підлягає припиненню. Із квитанції від 30.12.2023 убачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір за позовну вимогу про звільнення від сплати аліментів у розмірі 1 073,60 грн (платіж № 1261062144). Оскільки відповідач позов визнала до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 536,80 грн, а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 536,80 грн у відшкодування сплаченого судового збору. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved