Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що з відповідачем у справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 2013 року. За час подружнього життя в них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] . На даний час справа про розірвання шлюбу між ними знаходиться на розгляд у суді. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина, який залишився проживати разом з позивачкою. Відповідач [PERSON] фактично не виконує своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, тому позивачка [PERSON] змушена звернутися до суду з вказаним позовом. З урахуванням вищевикладеного, позивач, уточнивши свої вимоги 07 лютого 2024 року, просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] надала суду заяву, якою заявлені вимоги підтримала, просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] надав суду заяву, якою позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Процесуальні дії суду під час судового розгляду: Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16\~лютого 2024\~року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 вересня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Законом України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо посилення\~захисту права\~дитини на\~належне утримання\~шляхом вдосконалення\~порядку стягнення\~аліментів»\~ №\~2037-VІІІ\~від 17\~травня 2017\~року внесені\~зміни до\~ст.\~182\~СК України,\~та визначено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, статтю 183 СК України доповнено частиною 5 такого змісту: «Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину». Вивчивши матеріали\~справи, зважаючи на те, що позивачка, з якою проживає неповнолітня дитина, скористалася своїм правом та звернулася до суду з вказаним позовом, відповідач позов визнав, тож зважаючи на обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та з метою захисту прав дитини, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved