Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить суд припинити право спільної часткової власності на 1/46 частину вбудованого нежитлового приміщення «А-2», нежитловою площею 22,9 кв. м, та визнати за нею право власності на вбудоване нежитлове приміщення, загальною корисною площею 22,9 кв. м, до складу якого входять: зал №1=15,8 кв. м, кладовка №2=2,4 кв. м, кладовка №3=2,1 кв. м, коридор №4=1,3 кв. м, санвузол №5=1,3 кв. м, що знаходиться у [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3625139, як самостійний об`єкт нерухомого майна в цілому. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 03 травня 2001 року приватним нотаріусом Бойко Л.П., вона набула право власності на 1/46 частину вбудованого нежитлового приміщення «А-2», нежитловою площею 22,9 кв. м, що знаходиться в [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в установленому законом порядку КП «Нікопольське МБТІ». При цьому, у зазначеному витягу частка права власності зазначена 1/1. На дане приміщення КП «Нікопольське МБТІ» виготовлено паспорт технічної інвентаризації від 29.05.2007 року, розмір частки власності зазначено 1/46, як у договорі купівлі-продажу. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №365372767 за адресою - [ADDRESS] , значиться зареєстрованим право власності на вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 22,9 кв. м, реєстраційний номер майна 3625139, власник - [PERSON] , частка власності 1/1. Аналогічна інформація формується за пошуковим запитом щодо об`єкта з реєстраційним номером 3625139. 15.01.2024 року вона звернулася до виконкому Покровської міської ради (відділ архітектури та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю) з заявою щодо зміни адреси об`єкту нерухомості. Наказом головного архітектора міста - начальника відділу архітектури та інспекції ДАБК №1-В від 16.01.2024 року у коригуванні адреси об`єкту нерухомого майна відмовлено, оскільки надані документи містять розбіжності в даних про частку об`єкта нерухомого майна. Інформація про відмову у коригуванні адреси внесена до Реєстру будівельної діяльності. Водночас, приміщення, належне позивачу, має окремий вхід, використовується виключно позивачем, в Реєстрі речових прав частка позивача вказана як 1/1. Таким чином, у зв`язку з наявністю розбіжностей в документах, що підтверджують її право власності на нежитлове приміщення, вона не має можливості вільно здійснювати своє право власності. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, при прийнятті рішення по справі покладаються на розсуду суду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, при прийнятті рішення по справі покладаються на розсуду суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У ст.\~55\~Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого 03 травня 2001 року приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П. і зареєстрованого в реєстрі за №2555, [PERSON] продала, а [PERSON] купила 1/46 частину вбудованого нежитлового приміщення «А-2» нежитловою площею 22,9 кв. м, до складу якого входять: зал №1=15,8 кв. м, кладовка №2=2,4 кв. м, кладовка №3=2,1 кв. м, коридор №4=1,3 кв. м, санвузол №5=1,3 кв. м, що знаходиться у [ADDRESS] (а.с.8-9). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2100200 від 26.11.2003 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належить 1/1 частка приватної власності (а.с.10). Згідно Технічного паспорту на виробничий будинок від 29.05.2007 року, виданого КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] належить 1/46 частки вбудованого нежитлового приміщення площею 22,9 кв. м по [ADDRESS] (а.с.11-12). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, №365372767 від 12.02.2024 року, за адресою - [ADDRESS] , значиться зареєстрованим право власності на вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 22,9 кв. м, реєстраційний номер майна 3625139, власник - [PERSON] , частка власності 1/1 (а.с.14). Аналогічна інформація формується за пошуковим запитом щодо об`єкта з реєстраційним номером 3625139, що підтверджується Інформаційною довідкою №365370183 від 12.02.2024 року (а.с.15-17). Згідно Наказу головного архітектора міста начальника відділу архітектури та інспекції ДАБК №1-В від 16.01.2024 року Про коригування адреси об`єкту нерухомого майна [PERSON] відмовлено у коригуванні адреси об`єкту нерухомості 1/46 частини вбудованого нежитлового приміщення по [ADDRESS] на підставі п. 2 ч. 15 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с.19). Згідно Витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про відмову в присвоєнні адреси Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №1-В від 16.01.2024 року зазначено об`єкт 1/46 частка вбудованого нежитлового приміщення на [ADDRESS] (а.с.21). Право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, в якій установлено форми власності (ст.ст. 13, 41, 142, 143), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (ст.ст. 1, 13), гарантії права власності та обов`язки власників (ст.ст. 13 і 41). Право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі ст.ст. 15, 16, 392 ЦК України. Згідно ст. 317 ч.ч.1, 2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В той же час, відповідно до ст. 319 ч.ч.1, 2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлює ст. 321 ч.ч.1, 2 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому в силу ст. 328 ч. 1 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу №1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначено в п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом роз`яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, №31443/96, пар. 98). Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде застосування принципу верховенства права та захисту права позивача шляхом припинення спільної часткової власності та визнання за позивачем права власності на вбудоване нежитлове приміщення, загальною корисною площею 22,9 кв. м, до складу якого входять: зал №1=15,8 кв. м, кладовка №2=2,4 кв. м, кладовка №3=2,1 кв. м, коридор №4=1,3 кв. м., санвузол №5=1,3 кв. м, що знаходиться в [ADDRESS] як ідеальну цілу частку. Такий спосіб захисту є ефективним, оскільки у відповідності до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (в разі задоволення позовних вимог) буде підставою для державної реєстрації прав. Обраний спосіб захисту не порушує прав інших осіб та не суперечить закону. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, з огляду на встановлені обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved