Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

03.10.2018 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Запорізька міська рада про визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка у подальшому 27.05.2019 була уточнена. Позов обґрунтований наступним. [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 18.05.2015 р., виданого Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області належить земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:05:001:0788, загальною площею 0,11 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На означеній земельній ділянці розташований належний їй на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 30.12.2015 р., виданого Запорізьким міським управлінням юстиції, житловий будинок, літ. А-2, загальною площею 278,1 кв.м., якому присвоєно адресу: [ADDRESS] . Відповідно до робочого проекту з водозабезпечення, каналізування житлового будинку (шифр: В-2015.106-00НВК), розробленого Комунальним підприємством «Водоканал» здійснено прокладку трубопроводів з водопостачання та каналізування означеного житлового будинку, належного [PERSON] . У вересні 2018 року позивачу стало відомо, що частиною земельної ділянки, якою прокладено водопровід, було протиправно оформлено у власність [PERSON] , що і стало причиною звернення до суду. На підставі викладеного позивач просить: 1) визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №496647 від 25.04.2018, виданий на підставі рішення сесії Запорізької міської ради №110/143 від 27.03.2023, зареєстрований в Книзі записів реєстрації Державних акті на право власності та право постійного користування землею, договорів оренди землі 25.04.2003 за №110; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON] , що діє від імені [PERSON] та [PERSON] , 26.03.2018, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №410; 3) визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] , 02.04.2018, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Кардаш Я.О. та зареєстрований в реєстрі за №242; 4) стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Відповідач [PERSON] на уточнену позовну заяву від 27.05.2019 надав відзив у якому заперечив проти задоволенні позовних вимог [PERSON] та вказав, що [PERSON] \~не є\~стороною правовідношення,\~пов`язаного із\~користуванням земельними\~ділянками загального\~користування комунальної\~власності з\~правом прокладати\~на свою\~земельну ділянку\~водопровід через\~чужу земельну\~ділянку,\~оскільки земельна\~ділянка перебувала\~у комунальній\~власності територіальної\~громади м.\~Запоріжжя до\~2003\~року. У подальшому відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.04.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О. та зареєстрованого у реєстрі за №242 гр. [PERSON] продав та передав у власність, а гр. [PERSON] купив та прийняв у власність земельну ділянку, що розташована: [ADDRESS] , площею 0,0214 га, кадастровий номер 2310100000:05:001:0561. У свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.03.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. та зареєстрованого у реєстрі за №410, [PERSON] придбав спірну земельну ділянку у [PERSON] (від імені якого діяв [PERSON] ). Згідно із договором, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] ) площею 0,0214 вже мала кадастровий номер 2310100000:05:001:0561. У відповідності із п. 3 вищевказаного Договору, відчужувана земельна ділянка належала Продавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №496647, виданого Запорізькою міською радою 25 квітня 2003 року на підставі рішення сесії Запорізької міської ради №110/143 від 27.03.2003 р. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №110 від 25 квітня 2003 р. [PERSON] зазначає, що позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами факт здійснення ним перешкод у водозабпеченні та каналізуванні належного їй будинку. У свою чергу, [PERSON] пропонував позивачу оформити сервітут, відповідно до якого вона могла б безперешкодно користуватися водопроводом, як це передбачено п. «г» ст. 99 ЗК України, проте [PERSON] відповіла на дану пропозицію. На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] .. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] правом на подання відзиву не скористались. Ухвалою суду\~від 31.07.2019\~року \~прийнято\~до свого провадження позовну заяву та призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.02.2022 року у даній справі призначено судову земельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено. 26.05.2022 року цивільну справу повернуто на адресу суду у зв`язку з відсутністю у Запорізькому відділенні Дніпропетровського НДІСЕ судових експертів з правом проведення судової земельно - технічної експертизи. Ухвалою суду від 27.05.2022 року відновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 18.07.2022 року у даній справі призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення експертизи доручено судовому експерту Майстренку І.О. та провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 11.11.2022 року провадження по справі відновлено для вирішення клопотання експерта. Ухвалою суду від 16.01.2023 року повторно направлено судовому експерту товариства з обмеженою відповідальністю « Регіональне судово- експертне бюро» м. Запоріжжя Майстренко І.О. на виконання ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2022 року про призначення судової земельно-технічної експертизи та провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 18.04.2023 року відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 13.07.2023 року підготовче провадження\~ закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 01.03.2024 від представника Запорізької міської ради надійшли письмові пояснення, в яких заявник зазначив, що рішення Запорізької міської ради від 07.03.2003 №110/143 «Про передачу гр. [PERSON] у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] » та від 30.11.2007 № 35/153 «Про відведення та передачу гр. [PERSON] у власність земельної ділянки прилеглої до присадибної ділянки по [ADDRESS] для складання державного акту на право власності на земельні ділянки по бул. Гвардейському, 68 в» прийнято на законних підставах, що підтверджується матеріалами технічної документації по вказаних земельних ділянках, що, в свою чергу, підтверджує дійсність, виданих на підставі вказаних рішень міської ради державних актів на право власності на земельну ділянку. З означених рішень вбачається, що відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] [PERSON] не приймали у власність спірну земельну ділянку, через прийняття рішення сесії Запорізької міської ради у відповідності до чинного законодавства України. Представник Запорізької міської ради просить враховувати вказані пояснення при розгляді справи та вирішити спір по суті на власний розсуд без участі представника Запорізькою міської ради. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити, з підстав викладених в уточненому позові. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на уточнений позов. В судове засідання призначене на 29.03.2024 року сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] надав заяву про відкладення судового розгляду на іншу дату у зв`язку з перебуванням у відрядженні та необхідності ознайомлення з матеріалами справи для підготовки до судових дебатів. Вирішуючи зазначене клопотання, суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин не явки. Представник позивача був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи і дата судового засідання була з ним узгоджена. Крім того, термін перебування даної справи в проваджені суду дає підстави вважати, що представник позивача мав достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи. Таким чином суд вважає причини не явки представника позивача в судове засідання не поважними і такими, що направлені на затягування розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання також не з`явилася. Суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причину не явки суду не повідомили. Заслухавши під час судового розгляду доводи сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами ст. ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 18.05.2015 р., виданого Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області належить земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:05:001:0788, загальною площею 0,11 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень з індексним номером 37649810 від 18.05.2015 р. На зазначеній земельній ділянці розташований належний [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №51244938 від 30.12.2015 р., виданого Запорізьким міським управлінням юстиції, житловий будинок, літ. А-2, загальною площею 278,1 кв.м., якому присвоєно адресу: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень з індексним номером 51245936 від 30.12.2015 р. Відповідно до робочого проекту з водозабезпечення, каналізування житлового будинку (шифр: В-2015.106-00НВК) (надалі за текстом Робочий проект), розробленого Комунальним підприємством «Водоканал», здійснено прокладку трубопроводів з водопостачання та каналізування означеного вище, належного [PERSON] житлового будинку. Вказаний проект було розроблено відповідно до дозволу власника водопровідно-каналізаційних мереж, до яких здійснювалось приєднання КП «Водоканал», технічних умов, а також було погоджено з усіма зацікавленими особами. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.04.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О. та зареєстрованого у реєстрі за №242 гр. [PERSON] продав та передав у власність, а гр. [PERSON] купив та прийняв у власність земельну ділянку, що розташована: [ADDRESS] , площею 0,0214 га, кадастровий номер 2310100000:05:001:0561. У свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.03.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. та зареєстрованого у реєстрі за №410, [PERSON] придбав спірну земельну ділянку у [PERSON] (від імені якого діяв [PERSON] ). Згідно із договором, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] ) площею 0,0214 вже мала кадастровий номер 2310100000:05:001:0561. У відповідності із п. 3 вищевказаного Договору, відчужувана земельна ділянка належала Продавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №496647, виданого Запорізькою міською радою 25 квітня 2003 року на підставі рішення сесії Запорізької міської ради №110/143 від 27.03.2003 р. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №110 від 25 квітня 2003 р. Із витягу з Державного земельного кадастру НВ-9901465402021 від 02.09.2021 р. вбачається, що відомості про обмеження у використанні земельної ділянки з кадастровий номером 2310100000:05:001:0561, яка належить [PERSON] , встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 №.1051, не зареєстровані. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №294730582 від 14.01.2022, на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:001:0561 за адресою: [ADDRESS] , розташований об`єкт нерухомого майна: фундамент, який належить [PERSON] . Висновком експерта №0063 від 07.04.2023 р. встановлено, що запроектовані трубопроводи водопостачання та каналізування згідно до «Робочого проекту з водозабезпечення, каналізування житлового будинку, що розташований за адресом: [ADDRESS] , розробленого КП «Водоканал» проходять територією земельної ділянки, що належить [PERSON] . Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як визначено Цивільним кодексом України так і Земельним кодексом України право на будівництво нерухомого майна мають власники земельної ділянки (ст. 90 ЗК України), землекористувачі (ст. 95 ЗК України) та особи, які набули право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) із власником даної земельної ділянки (ст. 413 ЦК України). Статтею 123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідно до ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара (1000 м.кв.), для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара тощо. Крім того ст. 120 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом). Статтею 377 ЦК України, передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії. Рішенням Запорізької міської ради від 07.03.2003 №110/143 «Про передачу гр. [PERSON] у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] », яким гр. [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га по [ADDRESS] (10) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в межах згідно з планом. Відповідно до землевпорядної документації, план земельної ділянки затверджено начальником Запорізького управління земельних ресурсів [PERSON] . Крім того, технічна документація із землеустрою, на підставі якої було прийнято вказане рішення міської ради, містить висновки міських служб, зокрема: висновок головного управління архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 07.02.2003 № 523; державного управління екології та природних ресурсів в Запорізькій області від 26.02.2003 №14/15-175; Запорізької державної міської санепідемстанції від 26.02.2003 № 02-16/522; управління з питань екології Запорізької міської ради від 11.03.2003 № 01-27/47; Запорізької обласної інспекції по охороні пам`яток історії та культури від 11.09.2003 №246. Відповідно до пункту 2 Дозволу КП «Водоканал» (м. Запоріжжя) від 10.04.2015 № 74 власнику будинку у відповідності до ст. 46 Закону України «Про питну воду…» заборонено відключати трубопроводи водопроводу та каналізації, що проходять по його ділянці від сусідніх ділянок, та подають питну воду та відводять стоки від сусідніх ділянок, а також перешкоджати в обслуговуванні вказаних мереж. Згідно схеми водомірного вузла холодної води вказано заборону на складування та нагромадження різних предметів задля вільного доступу до мереж. Крім того, згідно проекту водопостачання та каналізації житлового будинку по [ADDRESS] , розроблено на підставі дозволу КП «Водоканал» від 10.04.2015 № 74, а також на підставі ДБН В.2.5-74:2013 «Водопостачання. Основні положення», ДБН В.2.5-75:2013 «Каналізація. Основні положення» Рішенням Запорізької міської ради від 30.11.2007 № 35/153 «Про відведення та передачу гр. [PERSON] у власність земельної ділянки прилеглої до присадибної ділянки по [ADDRESS] для складання державного акту на право власності на земельні ділянки по бул. Гвардійському, 68 в», яким гр. [PERSON] надано згоду на розроблено проекту відведення земельної ділянки прилеглої до присадибної ділянки по бул. Гвардійському та складання Державного акту на право власності, та передано гр. [PERSON] у власність земельну ділянку (кадастровий номер 2310100000:05:001:0561) площею 0,0277 га (інші відкриті землі без рослинного покрову або з незначним рослинним покривом) прилеглу до присадибної ділянки по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (присадибна ділянка). П.п. 7.6 вказаного рішення міської ради передбачено, що гр. [PERSON] зобов`язано не забудовувати та не засаджувати багаторічними насадженнями охоронну зону існуючої інженерної мережі згідно зі схемою обмежень та обтяжень прав користування земельною ділянкою, погодженою головним управлінням архітектури та містобудування Запорізької міської ради. В матеріалах технічної документації переданої земельної ділянки міститься схема обмежень та обтяжень прав користування земельною ділянкою садибної забудови, яка містить погодження з КП «Водоканал». Крім того, технічна документація із землеустрою, на підставі якої було прийнято вказане рішення міської ради, містяться висновки міських служб, зокрема: висновок головного управління архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 25.04.2007 № 1760/ в; державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області від 08.08.2007 № 1200/13/09; Запорізької міської санітарно-епідеміологічної станції Запорізької області від 18.05.2007 №02/743; Запорізької обласної інспекції по охороні пам`яток історії та культури від 21.05.2007 №707; управління з питань екології Запорізької міської ради від 07.08.2007 №01-07/70. З означених рішень вбачається, що відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] не приймали у власність спірну земельну ділянку, через прийняття рішення сесії Запорізької міської ради у відповідності до чинного законодавства України. Відповіддю Міськрайонного управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області №29-8-0.18-2286/117-18 від 01.10.2018 р. адвокату Желтобрюхову В.В. було надано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання Державного акта на право власності на земельні ділянки, замовником якої є [PERSON] , кадастровий номер 2310100000:05:001:0561 та технічна документація із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку, замовником якої є [PERSON] . Із наданих документів вбачається, що земельна ділянка площею 0,0277 га, яка є прилеглою до ділянки по [ADDRESS] в, передається у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), інша земельна ділянка площею 0,500 га належить гр. [PERSON] . Виходячи із технічної документації, дані земельні ділянки є сусідніми. Також відповідно до висновку від 25.04.2007 р. №1760/в Головного управління архітектури та містобудування [PERSON] була викуплена земельна ділянка площею 0,0500 га по [ADDRESS] в згідно договору купівлі-продажу (бланк: ВАІ №533272), яка надавалась для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. В свою чергу Головне управління архітектури та містобудування вважає можливим надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0277 га для забудови та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. У технічній документації дійсно зазначений кадастровий номер 2310100000:05:001:0561, однак, крім нього, використовується ще й кадастровий номер 2310100000:05:001:0586. Згідно із відповіддю Міськрайонного управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області №29-8-0.18-385/117-19 від 29.01.2018 р. кадастровий номер 2310100000:05:001:0325 був присвоєний земельній ділянці площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (9 буд. -1) та належала на праві власності гр. [PERSON] згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 16.01.2006 №010626100021. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.11.2006 р. №6929 право власності на неї перейшло до [PERSON] , яка в свою чергу, звернулась до Запорізької міської ради з питання відведення прилеглої території площею 0,0277 га. На підставі рішення Запорізької міської ради від 30.11.2007 №35/153 гр. [PERSON] передана у власність земельна ділянка площею 0,0277 га, прилегла до присадибної ділянки по [ADDRESS] в (кадастровий номер 2310100000:05:001:0561), та видано державний акт на право власності на земельні ділянки загальною площею 0,0777 га (тобто, 2310100000:05:001:0325 (0,0500 га) та 2310100000:05:001:0561 (0,0277 га)). В державному акті на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] в площею 0,0777 га, виданому гр. [PERSON] (від 01.04.2008 зареєстрованому за №010826100721) зазначено кадастровий номер 2310100000:05:001:0586. Кадастровий номер 2310100000:05:001:0325 було перенесено до архіву. З 01.01.2013 р. з набуттям чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» ведення державного земельного кадастру здійснюється у запровадженому на державному рівні програмному забезпеченні «Національна кадастрова система». Відповідно до п. 4 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України Про Державний земельний кадастр» зазначено, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Але, помилково, до Державного земельного кадастру були, також, перенесені відомості про земельні ділянки, які станом на 31.12.2012 не мали статус зареєстрованих, а кадастрові номери визначених, зокрема, відомості про земельну ділянку 2310100000:05:001:0325. На сьогодні Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру здійснюються заходи із виправлення помилок, які містяться в Державному земельному кадастрі. До 01.01.2013 року реєстрація земельних ділянок в Державному реєстрі земель, відкриття Поземельних книг та присвоєння кадастрових номерів відбувались в момент реєстрації прав земельну ділянку. У зв`язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку 2310100000:05:001:0325 не видавався, даний кадастровий номер залишився не присвоєним. На теперішній\~час,\~за даними\~Державного земельного\~кадастру кадастровий\~номер 2310100000:05:001:0325\~присвоєний іншій\~земельній ділянці\~зареєстрованій по\~бул.\~Гвардійському,\~70\~(буд.\~10-1). У відповідності до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2012 р. №118 «Про інформаційну взаємодію органу, що здійснює ведення Державного кадастру, та органу державної реєстрації прав» 26.12.2017 р. до Державного земельного кадастру надійшла інформація про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно земельну ділянку 2310100000:05:001:0325 за гр. [PERSON] . В 2013 році на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:05:001:0586 була поділена на дві окремі земельні ділянки площею 0,0500 га та 0,0277 га з кадастровими номерами 2310100000:05:001:0771 та 2310100000:05:001:0770, відповідно. У відповідності до Порядку, 15.11.2013 до Державного земельного кадастру надійшла інформація про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно земельну ділянку 2310100000:05:001:0770 за гр. [PERSON] . У позовній заяві [PERSON] зазначає, що за фактом використання завідомо підробленого документа Вознесенівським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України за №12018080060002354 від 17.09.2018 р. Проте, постановою про закриття кримінального провадження від 22.10.2018 р. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018080060002354 від 17.09.2018 р. було закрито у зв`язку з відсутністю події злочину. Відтак, суд приходить до висновку, що правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:05:001:0561 загальною площею 0,0214 га за адресою: [ADDRESS] , яка наразі належить [PERSON] видані у відповідності до чинного законодавства України. Слід звернути увагу, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі Конвенція), Перший протокол та протоколи №2,4,7 ,11 до Конвенції. Відповідно до ч.1.ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість який надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Положенням ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено обов`язок судів застосування практики Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як зазначив Верховний суд України в Постанові №6-92 Цс13 від 18.09.2013р. основною метою Першого протоколу до Конвенції про захист права людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої особи (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982р.) «Новоселецький проти України від 11.03.2003р., «Федоренко проти України» від 01.06.2006р. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1 зазначеного Першого протоколу. Зокрема необхідно щоби була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагається досягти держава шляхом позбавлення особи її власності. Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримана певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дії органу влади не повинно змінювати відносини права, які виникли внаслідок такої дії органу влади. Верховний суд України у постанові від 14 березня 2007року у справі «21-8во07 щодо визнання приватизаційних договорів недійсними, на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосував рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого королівства» та зазначив, що самі по собі допущенні органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою визнання договорів недійсними, повернення майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущенні внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами факт здійснення [PERSON] перешкод у водозабезпеченні та каналізуванні належного їй будинку. Окрім того, матеріали справи містять докази, що [PERSON] пропонував [PERSON] оформити сервітут, відповідно до якого вона могла б безперешкодно користуватися водопроводом, як це передбачено п. «г» ст. 99 ЗК України, проте [PERSON] не пристала на дану пропозицію. Позивачем не\~доведено,\~що вона\~є стороною правовідношення, пов`язаного із користуванням земельними ділянками загального користування комунальної власності з правом прокладати на свою земельну ділянку водопровід через чужу земельну ділянку. Оскільки спірна ділянку з кадастровим номером 2310100000:05:001:0561 загальною площею 0,0214 га за адресою: [ADDRESS] перебуває у приватній власності [PERSON] як добросовісного набувача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно зіст.141 ЦПК України, у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed