Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 9 194,16 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 10.09.2021 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі-Туристична компанія) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі-позивач), в особі директора [PERSON] , який діє на підставі статуту уклали Договір про участь туристичної компанії в програмі «Тур з розстрочкою» (факторинг) №2021091001 від 10.09.2021 року (далі-Договір факторингу). Пунктом 2.1 договору факторингу передбачено, що за цим Договором туристична компанія бере участь в програмі «Тур з розстрочкою», а саме: продає тури Клієнтам на умовах Пакетів фінансування «Тур з розстрочкою» укладаючи з Клієнтами Договори на умовах програми «Тур з розстрочкою». При цьому, всі існуючі та майбутні права вимоги за Договорами на умовах програми «Тур з розстрочкою» при їх підписанні та факторинговому фінансуванні позивач в розмірах та у порядку визначеному цим Договором, Туристична компанія відступає на користь позивача. 29.01.2022 року між Туристичною компанією та [PERSON] (далі- відповідач) було укладено Договір №369-2201291 на туристичне обслуговування (далі туристичний договір). Даний туристичний договір підписано 29.01.2022 року одноразовим смс-ідентифікатором 92411 з тел.[NUMBER]. Враховуючи ту обставину, що у відповідача всієї суми для оплати вартості наданих туристичних послуг не було, 29.01.2022 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про рострочення платежів №60200226124 від 29.01.2022 року (далі-Договір). Цей договір укладено в електронній формі, що згідно п.12.ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладеного Договору і письмовій формі та підписаного власноручно, що підтверджується протоколом електронного підпису. Згідно з п.9.1. Договору відповідач приймає на себе зобов`язання щодо сплати платежів за Договором на умовах програми «Тур з розстрочкою» згідно з умовами вказаного в розділі 5 цього Договору пакету фінансування. Вартість Договору на умовах Пакету фінансування збільшується на суму плати за розстрочку. Відповідно до п.9.2. Договору передбачено, що підписуючи цей Договір, відповідач підтверджує, що повідомлений про те, що всі існуючі і майбутні права вимоги Туристичної компанії за Договором на умовах програми «Тур з розстрочкою» відступлені на користь Позивача, на підставі Договору про участь Туристичної компанії в програмі «Тур з розстрочкою», укладеного з позивачем. Пунктом 9.3. Договору сторони засвідчують, що в момент укладення цього Договору відповідач здійснив оплату платежу при придбані туру на користь Туристичної компанії у повному розмірі, вказаному в розділі 5 цього Договору. Право вимоги щодо сплати платежів за Туристичним договором перейшло до Позивача на підставі факторингу, саме як майбутня вимога, що не суперечить вимогам чинного законодавства України. А отже, позивач в момент укладення Туристичного договору між Туристичною компанією та відповідачем автоматично набув статусу кредитора, а відповідач відповідно статусу боржника до моменту повного виконання зобов`язань за укладеним Договором. Позивач -ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» є фінансовою установою та має право на законних підставах надавати фінансові послуги з факторингу. Позивач (фактор) як фінансова установа, яка має відповідну ліцензію на надання послуг з факторингу, надав фінансову послугу виключно Постачальнику (сума факторингового фінансування складала 5 284,00 грн. туристична компанія, в свою чергу, є надавачем туристичних послуг та уклала з відповідачем Туристичний договір. Пунктом 2 Договору визначено, що розрахункова загальна сума платежів становить 9340,80 грн. Сума факторингового фінансування за вищевказаним Договором складала 5 284,00 грн. Саме різниця між ціною договору та сумою фінансування в розмірі 4056,80 грн. є платою за договором факторингу. Умовами Пакету фінансування визначеними в п.5.2. Договору, встановлено розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення Договору. Умови пакету фінансування: платіж при придбанні тура (від загальної суми платежів): становить 3000,00 грн.; кількість місячних платежів (крім першого): 4; розмір місячних платежів: щомісяця рівними частинами - 1585,20 грн; вид договору: про розстрочення платежу. Відповідно до п.11.1. Договору відповідач зобов`язався сплачувати щомісячні платежі за цим Договором у розмірах згідно графіку сплати щомісячних платежів (розділ 14 Договору), щомісячно рівними частинами до 20-го числа кожного місяця,починаючи з наступного за місяцем укладення цього Договору. Однак за ввесь період дії договору відповідачем в якості сплати платежів по Договору, передбачених графіком щомісячних платежів, не було здійснено жодної передбаченої графіком сплати щомісячних платежів. Відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання перед позивачем і порушила умови Пакету фінансування та п.12.4.1. Договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 17.10.2023 року становить 6 340 80 грн. Виходячи з вищевикладених положень чинного законодавства України положеннями пунктів 14.2-14.3 Договору визначено, що у разі прострочення сплати платежів на строк до 10 (десяти) календарних днів відповідач сплачує неустойку в розмірі 5 відсотків від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 календарних днів відповідач сплачує неустойку в розмірі 10 відсотків від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. Крім того, згідно положень п.14.4. договору, у разі прострочення відповідачем сплати платежів на строк більше 30 календарних днів, останній зобов`язаний за першою вимогою позивача протягом 10 календарних днів з моменту отримання такої вимоги достроково одноразово сплатити на користь останнього всі платежі, належні до сплати згідно з графіком сплати щомісячних платежів та пакетом фінансування. Станом на 17.10.2023 року заборгованість [PERSON] перед позивем за Договором складає 9 194, 16 грн, яка складається з: 6 340,80 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням зі сплати щомісячних платежів; 2 853, 36 грн- сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень пунктів 14.2.-14.3. Договору. З урахуванням вищевикладеного просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість в розмірі 9 194, 16 грн, яка складається з: 6 340,80 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням зі сплати щомісячних платежів; 2 853, 36 грн- сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень пунктів 14.2.-14.3. Договору. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями головуючим суддею визначено суддю Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 02.11.2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про дату, місце та час був повідомлений належим чином та своєчасно, шляхом смс повідомлення на номер телефону [NUMBER] та електронною поштою, про що є в матеріалах справи довідки про доставку, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача. Розгляд справи неодноразово відкладався через неявку відповідача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 10.09.2021 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі-Туристична компанія) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі-позивач), в особі директора [PERSON] , який діє на підставі статуту уклали Договір про участь туристичної компанії в програмі «Тур з розстрочкою» (факторинг) №2021091001 від 10.09.2021 року (далі-Договір факторингу). Пунктом 2.1 договору факторингу передбачено, що за цим Договором туристична компанія бере участь в програмі «Тур з розстрочкою», а саме: продає тури Клієнтам на умовах Пакетів фінансування «Тур з розстрочкою» укладаючи з Клієнтами Договори на умовах програми «Тур з розстрочкою». При цьому, всі існуючі та майбутні права вимоги за Договорами на умовах програми «тур з розстрочкою» при їх підписанні та факторинговому фінансуванні позивач в розмірах та у порядку визначеному цим Договором, Туристична компанія відступає на користь позивача. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до принципу свободи договору, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 6 ЦК України). 29.01.2022 року між Туристичною компанією та [PERSON] (далі- відповідач) було укладено Договір №369-2201291 на туристичне обслуговування (далі туристичний договір). Даний туристичний договір підписано 29.01.2022 року одноразовим смс-ідентифікатором 92411 з тел.[NUMBER]. Враховуючи ту обставину, що у відповідача всієї суми для оплати вартості наданих туристичних послуг не було, 29.01.2022 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про рострочення платежів №60200226124 від 29.01.2022 року (далі-Договір). Договір № 60200226124 від 29.01.2022 про розстрочення платежів укладено в електронній формі, що згідно п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення Договору в письмовій формі та підписаного власноручно, що підтверджується протоколом електронного підпису. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п.9.1. Договору відповідач приймає на себе зобов`язання щодо сплати платежів за Договором на умовах програми «Тур з розстрочкою» згідно з умовами вказаного в розділі 5 цього Договору пакету фінансування. Варстість Договору на умовах Пакету фінансування збільшується на суму плати за розстрочку. Відповідно до п.9.2. Договору передбачено, що підписуючи цей Договір, відповідач підтверджує, що повідомлений про те, що всі існуючі і майбутні права вимоги Туристичної компанії за Договором на умовах програми «Тур з розстрочкою» відступлені на користь Позивача, на підставі Договору про участь Туристичної компанії в програмі «Тур з розстрочкою», укладеного з позивачем. Пунктом 9.3. Договору сторони засвідчують, що в момент укладення цього Договору відповідач здійснив оплату платежу при придбані туру на користь Туристичної компанії у повному розмірі, вказаному в розділі 5 цього Договору. Право вимоги щодо сплати платежів за Туристичним договором перейшло до Позивача на підставі факторингу, саме як майбутня вимога, що не суперечить вимогам чинного законодавства України. А отже, позивач в момент укладення Туристичного договору між Туристичною компанією та відповідачем автоматично набув статусу кредитора, а відповідач відповідно статусу боржника до моменту повного виконання зобов`язань за укладеним Договором. Позивач -ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» є фінансовою установою та має право на законних підставах надавати фінансові послуги з факторингу. Позивач (фактор) як фінансова установа, яка має відповідну ліцензію на надання послуг з факторингу, надав фінансову послугу виключно Постачальнику (сума факторингового фінансування складала 5 284,00 грн. туристична компанія, в свою чергу, є надавачем туристичних послуг та уклала з відповідачем Туристичний договір. Пунктом 2 Договору визначено, що розрахункова загальна сума платежів становить 9340,80 грн. Сума факторингового фінансування за вищевказаним Договором складала 5 284,00 грн. Саме різниця між ціною договору та сумою фінансування в розмірі 4056,80 грн. є платою за договором факторингу. Умовами Пакету фінансування визначеними в п.5.2. Договору, встановлено розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення Договору. Умови пакету фінансування: платіж при придбанні тура (від загальної суми платежів): становить 3000,00 грн.; кількість місячних платежів (крім першого): 4; розмір місячних платежів: щомісяця рівними частинами - 1585,20 грн; вид договору: про розстрочення платежу. Відповідно до п.11.1 Договору відповідач зобов`язався сплачувати щомісячні платежі за цим Договором у розмірах згідно графіку сплати щомісячних платежів (розділ 14 Договору), щомісячно рівними частинами до 20-го числа кожного місяця,починаючи з наступного за місяцем укладення цього Договору. Однак за ввесь період дії договору відповідачем в якості сплати платежів по Договору, передбачених графіком щомісячних платежів, не було здійснено жодної передбаченої графіком сплати щомісячних платежів. Відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання перед позивачем і порушила умови Пакету фінансування та п.12.4.1. Договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 17.10.2023 року становить 6 340 80 грн. Одночасно суд звертає увагу на те, що відповідно до розрахунку, позивачем до загальної суми заборгованості включено суму штрафних санкцій нарахованих відповідно до положень п.14.2 -14.3 Договору у розмірі 2 853,36 грн. Слід зауважити, що 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв 24 лютого 2022 року, який діє на даний час. 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику була надано кредит (позику) баком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-ІХ передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за основним зобов`язанням зі сплати щомісячних платежів у розмірі 6 340,80 грн. Разом з тим, відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки у розмірі 2 853,36 грн. нарахованої у період дії воєнного стану в Україні. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1851 грн.

Outcome: partial