Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал»(надалі-ТзОВ «ФК«Профіт Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №8119973 від 05.02.2020 року у розмірі 18620,60 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 05.02.2020 року між відповідачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів»(надалі-ТзОВ «1БАНК») був укладений договір позики №8119973 в електронній формі, за яким позикодавець надав [PERSON] грошові кошти в сумі 8000 грн. Сторони визначили строк позики - 30 днів, базова процентна ставка 1,6% в день та розмір акційних процентів 1,52 % в день. Також сторони визначили, що розмір процентів на прострочену позику складає 2,70% в день. 10.07.2020 року між ТзОВ «1БАНК» та ТзОВ «ФК«Профіт Капітал» був укладений договір факторингу №10072020 відповідно до якої право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними Реєстру прав вимоги. 27.10.2020 між ТзОВ «1БАНК» та ТзОВ «ФК«Профіт Капітал» було підписано Реєстр прав вимоги № 108, відповідно до якого право вимоги за договором позики №8119973 від 05.02.2020 перейшло до позивача у розмірі 15794,00 грн., станом на дату відступлення прав вимоги з яких: 8000,00 грн.- заборгованість за основним боргом; 3794,00 грн.-заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування; 4000 грн.- заборгованість за проценти на прострочену позику. На підставі ст.625 ЦК України, позивачем були нараховані відповідачу 3% річних та інфляційні втрати за весь час прострочення до 23.02.2022, що складають: заборгованість за 3% річних 629,60 грн., заборгованість за інфляційними втратами 2197,00 грн. Із урахуванням викладеного, позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики №8119973 від 05.02.2020 року у розмірі 18620,60 грн., а також понесені судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у сумі 2481,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30.01.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. 01.03.2024 року від представника відповідачки адвоката Савчука Р.Р. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач позов не визнає та просить у його задоволенні відмовити за наступних мотивів. Позивачем не надано до суду належних доказів отримання відповідачем кредиту та перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки, а також користування такими коштами. Надана довідка ТОВ «ФК Фінекспрес» на думку представника відповідача, в якій не відображено одержувача платежу, його банківський рахунок, призначення платежу, номер рахунку платника не є належним доказом, оскільки не відповідає вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, в редакції постанови Правління НБУ №127 від 06.11.2019 року. Також позивачем не долучено доказів, які б вказували на те, що ТзОВ «1БАНК» та [PERSON] досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а отже уклали відповідний договір позики. Так у матеріалах справи відсутні докази, що саме з тим текстом договору, який надано до суду відповідачка була ознайомлена і такі умови погоджувала, оскільки даний договір позичальником не підписаний. Відсутність на примірнику договору удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису [PERSON] унеможливлює провести перевірку цілісності такого електронного правочину у відповідності до ст.12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг, всупереч вимог ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» ні позивач, ні ТзОВ «1БАНК» не надсилали відповідачці примірник договору. Договір був укладений між первісним кредитором та відповідачем строком на 30 днів, тобто до 06.03.2020 року, тому нарахування відсотків мало б здійснюватися у межах строку дії кредитного договору в сумі 3648,00 грн. Позивачем до суду не наданого детального розрахунку відсотків, а вбачається, що вони нараховані поза межами строку кредитування, а отже із урахуванням висновків, викладених у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 вимога про стягнення відсотків нарахованих за межами строку кредитування не підлягає задоволенню. Також представник відповідачки посилався те, що оскільки позивач розрахував суму заборгованості з урахуванням відсотків нарахованих поза межами строку кредитування, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки боргу за нарахованими відсотками 3% річних та за інфляційними втратами задоволенню не підлягають. Також представник відповідача послався на те, що позивачем не долучено належних доказів щодо набуття права вимоги до відповідачки на підставі договору факторингу №10072020 від 10.07.2020 року, оскільки у наданих Реєстрі прав вимоги, Повідомленні про відступлення прав вимоги, Акті прийому-передачі документів за договором факторингу, акті повернення права вимоги, Додатковій угоді за договором факторингу відсутні відомості про набуття позивачем права вимоги за договором позики №8119973 від 05.02.2020 року. Окрім цього, у відзиві зазначено, що відповідачка не погоджується із визначеним позивачем розміром витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн., який вважає завищеним, з огляну на незначну складність справи, витрачений адвокатом час, в також вважає, що такий розмір витрат є неспівмірним із ціною позову та фінансовим станом відповідачки. У свою чергу відповідачка очікує понести витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн., докази щодо яких будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення по справі відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповіді на відзив не подавав. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явились, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05.02.2020 року між ТзОВ «1БАНК» та [PERSON] був укладений договір позики №8119973 в електронній формі, який підписано за допомогою одноразового ідентифікатора hJA8J02Ico. У договорі наведені дані позичальника, зокрема зазначено прізвище, ім`я та по-батькові, ІПН, дата народження, номер та серія паспорта громадянина України та дата його видачі, номер мобільного телефону та електронної пошти- [INFO] та номер рахунку: [NUMBER] . Згідно з п.1 договору позики, за цим договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі - «Позику»), на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. Пунктом 2 договору визначено, що сума позики становить 8000 грн.; строк позики(договору)- 30 днів, процентна ставка визначена-1,60% в день(фіксована); дата надання позики -05.02.2020 року; дата повернення позики-06.03.2020 року; знижена процентна ставка/день-1,52%; розмір процентів на прострочену позику у день -2,70%; розмір процентів на позику річний-554,80%; розмір процентів на прострочену позику річний-985,50%; вартість позики за весь строк на який видано позику у %-45,50%; вартість позики за весть строк, на який видано позику-3648,00 грн.; загальна вартість позики та процентів-11648,00 грн. Відповідно до п.5 вказаний договір позики укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття(акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Підписанням цього договору позики відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також відповідач погодилася, що до моменту підписання Договору позики вивчила цей договір та Правила надання грошових коштів у позику у тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті https://mvcredit.ua/ru/documents-license, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору їй зрозумілі. Договір укладений у результаті зваженого рішення Сторін, на взаємовигідних умовах, на принципах ст.ст. 6,627 ЦК України, згідно яких Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог розумності та справедливості(п.п.4.1, 4.2, 6 договору позики). За умовами п.4.3 договору Позичальник надав дозвіл Позикодавцю на відступлення права вимоги за договором, при цьому без особистого повідомлення Позичальника. Відповідно до долученого до вказаного договору Паспорту позики сума позики складає 8000,00 грн., строк кредитування-30 днів, процентна ставка-1,52% в день, річна відсоткова ставка-554,80%; загальні витрати за кредитом-3648,00 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту-11648,00 грн.; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту-2,7% в день. Відповідно до п.п.6.3-6.8 Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «1БАНК» позичальник зобов`язаний сплатити товариству проценти від суми позики, розмір яких визначено в договорі позики. Нарахування процентів здійснюється на фактичний залишок суми позики щоденно, включно з датами отримання та повернення позики. У випадку повернення суми заборгованості та сплати процентів за користування позикою протягом трьох календарних днів, після закінчення визначеного договором позики строку позики, проценти за користування позикою не нараховуються. За винятком вказаного випадку проценти по договору позики на суму позики/залишок позики нараховуються за весь час до повного виконання позичальником зобов"язань по поверненню позики, у тому числі у випадку виникнення простроченої позики проте не більше ніж 90 календарних днів наявності заборгованості поспіль. Товариство використовує фіксовану процентну ставку. Узгоджена договором позики процента ставка складається з процентів на позику, процентів акційних, процентів на прострочену позику. Проценти на прострочену позику нараховуються у випадку прострочення позичальником встановлених у договорі позики строків повернення позики та сплати процентів(виникнення заборгованості). Розмір процентів на позику, процентів акційних і процентів на прострочену позику узгоджений сторонами до підписання договору позики та зазначений в договорі позики. протягом вказаних трьох календарних днів, в іншому випадку проценти за користування позикою нараховуються відповідно до умов договору позики, але в будь якому випадку проценти нараховуються до повного виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за договором позичальником, проте не більше 90 календарних днів невиконання зобов`язання. Згідно довідки ТзОВ «1БАНК» про ідентифікацію, ТзОВ «1БАНК» 05.02.2020 року о 9:05:15 направило відповідачці одноразовий ідентифікатор hJA8J02Ico для підписання договору на вказану нею електронну пошту ylia4@ukr.net, який був використаний останньою при підписанні договору позики. Із листа ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ФІНЕКСПРЕС» №19/07-2023-13 від 19.07.2023 року встановлено, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ФІНЕКСПРЕС», відповідно до умов Договору №23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між Товариством та ТзОВ «1БАНК» було здійснено успішний переказ 05.02.2020 року в сумі 8000,0 грн. на картку [NUMBER] . Номер платежу 6371649032961636412655520. Оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими коштами, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій. У зв`язку із цим виділити зазначені транзакції як окремі платежі у банківській виписці не є можливим. 10.07.2020 року між ТзОВ «1БАНК»(Клієнт) та ТзОВ «ФК «Профіт Капітал»(Фактор) був укладений Договір факторингу №10072020, згідно п.1.1 якого за цим договором Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі Права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта(Ціна придбання) за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб. Згідно п.2.1.3 договору перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги відбувається в день підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо Боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав вимоги. Згідно витягу з Реєстру прав вимог № 108 від 27.10.2020 року до вищевказаного договору факторингу ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло зокрема, право вимоги до боржника [PERSON] за договором №8119973 від 05.02.2020 року на загальну суму 15974,00 грн., з яких: 8000,00 грн.- сума заборгованості за тілом кредиту; 3794,00 грн.- сума заборгованості по процентах за користування; 4000,00 грн.- сума заборгованості по прострочених процентах за користування. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики №8119973 від 05.02.2020 року вбачається, що станом на 29.03.2020 року борг нараховано у розмірі 15794,00 грн., з яких: 8000,00 грн.- заборгованість за кредитом; 7794,00 грн.- заборгованість за процентами. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною другою ст.639 ЦК України передбачено, що у разі якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У силу ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За правилами ч.ч. 1,2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. У силу ч.3 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку ТзОВ «1БАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються підприємцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим підприємець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Верховний Суд у постанові від 1.01.2021 року у справі №524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Судом встановлено, що відповідач 05.02.2020 року шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від ТзОВ «ІБАНК» прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала договір позики №8119973 (здійснила акцепт пропозиції товариства), одноразовим ідентифікатором hJA8J02Ico, а відтак сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому вказаний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування процентів, проценти за прострочення позики. [PERSON] , підписавши вказаний договір, надала згоду на отримання та повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому договором позики. Із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним відповідачка до суду не зверталася. Відповідно до положень ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Положеннями ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 року у справі №761/1543/20, від 23.02.2022, у постанові від 19.01.2022 року у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 року у справі №554/8549/15-ц. Судом встановлено, що [PERSON] , уклавши договір позики №8119973 від 05.02.20220 року, належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість за вказаним договором. 27.10.2020 року ТзОВ «1 БАНК» відступило право вимоги щодо боржника [PERSON] новому кредитору - ТзОВ «ФК «Профіт Капітал». У даному випадку позивач, як новий кредитор, просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики у розмірі 15794,00 грн, який згідно наданого розрахунку складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8000,00 грн., заборгованості за процентами у сумі 3794,00 грн. та заборгованості за простроченими процентами у розмірі 4000,00 грн., що нараховані станом на 29.03.2020 року, а також 629,60 грн. заборгованості за 3 % річних та 2197,00 грн. заборгованості за інфляційними втратами, які нараховані з моменту набуття права вимоги, тобто з 27.10.2020 року по 23.02.2022 року. Відповідно до ст.ст.526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У силу ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі грошові зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2019 у справі №5017/1987/2012 прийшла до висновку, що у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. Аналогічну правову позицію викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми. У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення сплати основного боргу. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст.625 ЦК України та з відповідачки підлягає до стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за договором позики №8119973 від 05.02.2020 року відповідачкою та її представником по справі суду не представлено. Достатніх, переконливих та належних доказів того, що на платіжні картки, які є у користуванні відповідачки і на які ТзОВ «1БАНК» могло здійснити перерахування коштів у сумі 8000,00 грн. на виконання умов вищевказаного договору, кошти не надходили, відповідачкою не надано. Судом встановлено, що відповідачка належним чином не виконувала своїх зобов`язань за договором позики №8119973 від 05.02.2020 року, а тому у позивача виникло право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Наданий позивачем обрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 27.10.2020 року по 23.02.2022 року є вірним, оскільки умовами договору позики та Правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «БАНК» передбачено нарахування відсотків на протязі дії договору та 90 днів після його закінчення у розмірі передбаченому договором позики, а нарахування компенсаційного знецінення грошових коштів передбачених ч.2 ст.625 ЦК України є можливим після закінчення дії договору. Вказаний розрахунок відповідачкою не спростований, а тому суд кладе його в основу при визначенні розміру суми 3% річних та інфляційних втрат. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором позики, що є предметом спору, приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги ТОВ «ФК« Профіт Капітал» підлягають до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики №8119973 від 05.02.2020 року у сумі 18620, 60 грн. з яких: 8000,00 грн.-заборгованість за тілом кредиту, 3794,00 грн.-заборгованість за процентами, 4000,00 грн.-заборгованість за процентами на прострочену позику, 629,60 грн. -заборгованість за 3% річних за користування кредитом та 2197,00 грн. -заборгованість за інфляційними втратами. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За приписами ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною шостою ст.137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п.п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,0 грн. позивачем до позовної заяви додано: копію договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року, укладеного між ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» та АО «Правовий діалог» за умовами якого об`єднання бере на себе зобов`язання по наданню клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги у відповідності з умовами цього договору, а клієнт зобов`язується прийняти надану йому правову допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов цього договору та копію додаткової угоди №7 від 22.08.2023 року до договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ№000398 від 27.06.2019 року, видане адвокату Мартиненко В.В. та довіреність ТзОВ «ФК «Профіт капітал» від 13.01.209023 року, видану на представництво інтересів товариства адвокатом Мартиненко В.В.; наказ (розпорядження) АО «Правовий діалог» № ПД000000002 від 13.08.2021 року про прийняття на роботу адвоката Мартиненко В.В.; акт №19 прийому - передачі реєстру боржників від 22.08.2023 року за договором №28092021-1 від 28.09.2021 року, в тому числі по [PERSON] за договором №8119973 від 05.02.2020 року; акт №1 прийому - передачі наданої правової допомоги від 12.09.2023 року з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема по боржнику [PERSON] - проведено консультації з клієнтом, здійснено вивчення документів та підготовлено проект позовної заяви для направлення до суду на суму 10000 грн.; та копію платіжної інструкції №266 від 14.09.2023 року відповідно до якої ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» перераховано на рахунок АО «Правовий діалог» грошові кошти у сумі 100000,00 грн. в якості оплати за договором 28092021-1 від 28.09.2021 року, відповідно до акту приймання-передачі №1 від 12.09.2023 року. Вказані докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 10000,00 грн. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п.88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу є завищеним. Згідно акту № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 12.09.2023 року вбачається, що надана послуга зі складання проекту позовної заяви фактично поглинає послуги щодо надання консультацій, вивчення та аналіз документів, а позовна заява складається з п`яти аркушів, тому її складання, враховуючи неодноразове представництво АО «ПРАВОВИЙ ДІАЛОГ» інтересів позивача та професійну підготовку адвоката, який є фахівцем у галузі права, не становить складності. За таких обставин, зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських послуг, а також розумності їхнього розміру, враховуючи подані представником відповідача заперечення, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФК «Профіт капітал» до суми 5000 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача 2481,00 грнсплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved