Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника та заінтересованої особи: заявниця [PERSON] звернулася до суду зі заявою, в якій просить встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документа, а саме, що трудова книжка [NUMBER] від 26 липня 1982 року видана на ім`я « [PERSON] » належить їй. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до паспорта громадянина України, вона - [PERSON] . Проте її трудова книжка заповнена на [PERSON] . При заповненні трудової книжки допущено помилку у написанні її імені та по батькові. Дана помилка могла мати місце з вини особи, яка оформляла трудову книжку, а в подальшому не виправила її у визначеному законодавством порядку. У зв?язку з вказаними розбіжностями та виправленнями в написанні її імені та по батькові в трудовій книжці, у неї виникли ускладнення при оформленні пенсії за віком. Оскільки вказані розбіжності у написані прізвища в трудовій книжці були виявлені працівниками Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та по цій причині їй відмовлено в призначенні пенсії за віком. Встановлення факту того, що трудова книжка, видана на ім?я [PERSON] , належить їй необхідно для того, щоб вона мала змогу отримувати пенсію. Іншої можливості встановити цей факт у неї не має, і це зумовило звернення до суду. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подала до суду пояснення, в яких зазначила, що встановлення вказаного юридичного факту має значення для вирішення питання про призначення заявниці пенсії за віком. Оскільки ім?я та по батькові останньої, що зазначені у трудовій книжці, не співпадають з паспортними даними, тому неможливо встановити належність трудової книжки [PERSON] . Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім?я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім?ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов?язковим державним соціальним страхуванням. Враховуючи вищенаведене, Головне управління вважає за необхідне встановити факт належності трудової книжки [NUMBER] від 26 липня 1982 року [PERSON] . Окрім цього, розгляд справи просить проводити без участі представника Головного управління. Заявниця подала до суду заяву, згідно з якою вимоги заяви підтримує в повному обсязі, а справу слухати за її відсутності. Заяви та клопотання заявника та заінтересованої особи, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 06.03.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами окремого провадження з викликом учасників справи. 07.03.2024 заявниця подала до суду заяву, згідно з якою вимоги заяви підтримує в повному обсязі, а справу слухати за її відсутності. 18.03.2024 та 26.03.2024 представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подала до суду пояснення, які просила врахувати при розгляді справі. Окрім цього, розгляд справи просить проводити без участі представника Головного управління. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом: трудова книжка [NUMBER] заповнена 26.07.1982 на ім`я [PERSON] (а.с. 7-10). Про те, що ім`я заявниці [PERSON] , а по батькові [PERSON] підтверджується наступними документами: - паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 19.04.2000, в якому українською мовою ім`я та по батькові заявниці вказані [PERSON] , а російською мовою [PERSON] (а.с. 2-4), та карткою платника податків на ім`я [PERSON] від 13.08.2004 (а.с. 5); - довідкою про реєстрацію місця проживання № 139 від 18.12.2021, згідно з якою [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 6). Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявниці юридичне значення, оскільки вона зможе реалізувати своє право на отримання пенсії за віком. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, надані заявницею на обґрунтування заяви, пояснення заінтересованої особи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормами статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатися за участю заявників та заінтересованих осіб. Заявники та залучені до участі у справі заінтересовані особи, зокрема, вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви по встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно до дослідженої в судовому засіданні копії трудової книжки [NUMBER] , заповненої 26.07.1982, судом встановлено, що у ній зазначено по батькові заявниці [PERSON] , замість правильного по батькові - [PERSON] (російською мовою [PERSON] ), а також російською мовою вказане її ім`я [PERSON] - правильно українською [PERSON] , що могло виникнути внаслідок помилки особи, яка оформляла вказану трудову книжку. Встановлення факту належності трудової книжки заявниці має для неї юридичне значення, так як вона зможе реалізувати своє право на отримання пенсії за віком. З огляду на викладене, зважаючи на те, що в заявниці немає іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт належності правовстановлюючого документу, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога заявниці законна, обґрунтована та доказово підтверджена матеріалами справи. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved