Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

В червні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач з квітня 2010 року до 1 грудня 2020 року проживала однією сім`єю без шлюбу з [PERSON] , [INFO] . Позивач та [PERSON] були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків, яких позивач просить допитати в судовому засіданні, фотографіями та письмовими доказами. [INFO] в позивача з [PERSON] народився син - [PERSON] . Під час спільного проживання ані позивач, ані [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували. [PERSON] розірвав свій попередній шлюб 28 травня 1996 року. Від першого шлюбу в [PERSON] був інший син - [PERSON] , [INFO] . За час проживання однією сім`єю без шлюбу позивач з [PERSON] придбали: автомобіль Volkswagen Polo, 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; нежитлове приміщення 5 у будинку [ADDRESS] загальною площею 46,4 кв.м., нежитлове приміщення XIII першого поверху літ. А-5, загальною площею 12,1 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивач та [PERSON] мали намір упродовж 2021 року врегулювати питання щодо поділу спільного майна, проте [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] забрав собі автомобіль Volkswagen Polo, 2017 року випуску, ключі від вищезазначених нежитлових приміщень та оригінали правовстановлювальних документів на них. Автомобілем відповідач користується самостійно, а нежитлові приміщення здає в оренду та всю орендну плату забирає собі. Посилаючись на приписи ст. 74 СК України позивач зазначає, що їй належить частка вищезазначеного автомобіля та об`єктів нерухомого майна. Проте відповідач зазначеного не визнає та подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після [PERSON] та має намір отримати свідоцтво про право на спадщину без урахування частки позивача. З огляду на викладене, позивач просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з квітня 2010 по 1 грудня 2020 року; визнати об`єктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобіль Volkswagen Polo, 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; нежитлове приміщення 5 у будинку [ADDRESS] загальною площею 46,4 кв.м., нежитлове приміщення XIII першого поверху літ. А-5, загальною площею 12,1 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на частку майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю без реєтрації шлюбу з [PERSON] а саме: автомобіля Volkswagen Polo, 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; нежитлового приміщення 5 у будинку [ADDRESS] загальною площею 46,4 кв.м., нежитлового приміщення XIII першого поверху літ. А-5, загальною площею 12,1 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 01.07.2022 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, учасникам справи встановлені строки подання заяв по суті справи, призначене підготовче засідання. Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення доказів, в задоволені якої ухвалою суду від 04.07.2022 відмовлено. Ухвалою суду від 30.08.2022 продовжено строк підготовчого провадження в справі на 30 днів, за клопотанням представника відповідача витребувано у відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо усіх актових записів про шлюб та про розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] ; витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Бахматської Т.М. завірену належним чином копію спадкової справи № 71/2021 від 26.04.2021 після померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; витребувано у Територіального сервісного центру 2341 МВС в Запорізькій області інформацію щодо перебування у власності [PERSON] , [INFO] , транспортних засобів станом на день його смерті [INFO] із зазначенням марок транспортних засобів, року їх випуску, а також дат та підстав набуття права власності на них. 14.09.2022 представником відповідача на електронну пошту суду подано відзив на позовну заяв, в якому останній не заперечував факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] у період з 2010 року до 1 червня 2019 року. Проте, в період з 1 червня 2019 року по 1 грудня 2020 року зазначені особи спільно не проживали. Доводи позивача про спільне проживання з [PERSON] у період з 1 червня 2019 року по 1 грудня 2020 року можуть бути спростовані показаннями свідків, яких відповідач просить допитати в судовому засіданні. Також представник відповідача у відзиві зазначив, що спірний автомобіль придбано [PERSON] за кошти, які належали йому особисто, спірні об`єкти нерухомого майна були набуті [PERSON] після припинення фактичних шлюбних відносин з позивачем. З огляду на викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Ухвалою суду від 21.09.2022 за клопотанням представника відповідача витребувано з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС) інформацію щодо перебування у власності [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , транспортних засобів в період з 2009 року по день подання на адресу суду витребуваних доказів, із зазначенням марок транспортних засобів, року їх випуску, vin-кодів, а також дати та підстави набуття права власності та/або відчуження будь-яких транспортних засобів, а у разі відчуження, завірені належним чином копії документів на підставі яких було відчужено транспортні засоби. 23.09.2022 від представника позивача адвоката Мідяного Є.О. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній відхилив заперечення представника відповідача, викладені у відзиві, посилаючись на їх необґрунтованість. 4 жовтня 2022 року від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. до суду надійшла копія спадкової справи № 71/2021, зведеної 26.04.2021 після померлого [PERSON] 18 жовтня 2022 року на електронну пошту суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній виклав свої пояснення і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, тотожні поясненням і аргументам, викладеним у відзиві. 19 жовтня 2022 року з відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшли витребувані судом докази. 24 жовтня 2022 року з РСЦ ГСЦ в Запорізькій області надійшли витребувані судом докази. 22 листопада 2022 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких представник відповідача із посиланням на отримані від РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області відомості, пояснив, що спірний автомобіль було [PERSON] за особисті кошти, набуті ним від продажу іншого автомобіля, отриманого ним у спадщину. Інші заяви по суті справи від сторін не надходили. Ухвалою суду від 8 грудня 2022 року закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до судового розгляду по суті, викликано позивача та відповідача в судове засідання для дачі особистих пояснень, задоволено заяву представників позивача та відповідача про виклик свідків. 16 травня 2023 року представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про залучення до участі в справі малолітнього [PERSON] , [PERSON] 16 травня 2023 року суд постановив ухвалу про повернення на стадію підготовчого провадження для вирішення питання щодо залучення до участі в справі малолітнього [PERSON] , оскільки рішення в справі могло вплинути на його права та обов`язки щодо однієї зі сторін. Ухвалою суду від 29 травня 2023 року залучено до участі в справі малолітнього [PERSON] , [INFO] , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; зобов`язано районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування звернутися до суду з поданням про заміну законного представника малолітнього [PERSON] , оскільки інтереси його законного представника [PERSON] суперечать його інтересам; зупинено провадження в справі до залучення в справі законного представника малолітнього [PERSON] . Ухвалою суду від 5 жовтня 2023 року поновлено провадження в справі, задоволено подання органу опіки та піклування про заміну законного представника малолітнього [PERSON] , замінено законного представника останнього з позивача [PERSON] на головного спеціаліста відділу по Вознесенівському району служби у справах дітей Запорізької міської ради Панченка І.О. Ухвалою суду від 6 листопада 2023 року закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до судового розгляду по суті, викликано позивача та відповідача в судове засідання для дачі особистих пояснень. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги на підставах, викладених у позові, відповіді на відзив та додаткових письмових поясненнях, присили суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник заперечували проти позовних вимог з підстав, викладених у заявах по суті справи, поданих представником відповідача. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні просив суд при ухваленні рішення врахувати інтереси [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Відповідно до приписів ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки (ч. 2 ст. 50 ЦПК України). Позивачем позовні вимоги про встановлення факту її проживання з померлим [PERSON] , визнання об`єктами права спільної сумісної власності автомобіля та нежитлових приміщень, набутих позивачем за час спільного проживання з [PERSON] , визнання за позивачем права власності на частку зазначеного майна, пред`явлені до [PERSON] як спадкоємця, який прийняв спадщину після [PERSON] . Проте, [PERSON] не може бути єдиним відповідачем за позовом [PERSON] з огляду на наступне. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Частиною 3 ст. 1268 передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 2 ст. 1269 ЦК України). В силу приписів ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун (ч. 4 ст. 1269 ЦК України). З копії спадкової справи № 71/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 26 квітня 2021 року позивач, яка діяла в інтересах малолітнього сина [PERSON] , та відповідач подали приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Бахматській Т.М. заяви про прийняття спадщини після [PERSON] (т. 1 а.с. 136 зворот, 137). Мати померлого - [PERSON] 27 квітня 2021 року відмовилася від прийняття спадщини після [PERSON] на користь відповідача [PERSON] (т. 1 а.с. 138). Із заяв сторін про прийнятя спадщини вбачається, що до складу спадщини окрім іншого майна входять спірні автомобіль та об`єкти нежитлової нерухомості. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, належними відповідачами в даній справі є особи, які прийняли спадщину після [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] .. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача) У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Судом у підготовчому судовому засіданні позивачеві та її представникові роз`яснювалося їх право звернутися до суду із клопотанням про залучення співвідповідача, проте останні таким право не скористалися, вважали що єдиним належним відповідачем є [PERSON] . У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Пред`явлені у цій справі позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків [PERSON] та [PERSON] як власників успадкованого ними майна та не можуть бути розглянуті судом у спорі, в якому останнього не було залучено співвідповідачем, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог. Без залучення належного кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають через неналежний склад відповідачів у справі. Втім, позивач не позбавлена можливості повторно звернутися з таким позовом до належного кола відповідачів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Проте законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З огляду на те, що судом відмовлено в позові, судові витрати, понесені позивачем, розподілу не підлягають. На підтвердження розміру витрат, які відповідач має сплатити своєму представникові за надання правничої допомоги, обсяг наданих представником відповідача послуг, адвокат Тивоненко Д.Р. подав до суду копії договору про надання професійної правничої допомоги № 29/08 від 29.08.2022, укладеним між відповідачем та Адвокатським бюро «Данила Тивоненка «Пріоритет» (т. 1 а.с. 86 зворот - 87); акта надання послуг № 1 від 13.09.2022 на загальну суму 27000 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 88); акта надання послуг № 2 від 21.11.2022 на загальну суму 16500 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 218); акта надання послуг № 3 від 26.03.2024 на загальну суму 39000 грн. 00 коп. Представник позивача адвокат Мідяний Є.О. звернувся до суду з клопотанням, в якому просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 10000,00 грн. Клопотання мотивоване тим, що розмір заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу не є співмірним з ціною позову. Відомості щодо участі представника відповідача в судових засіданнях, зазначені в актах надання послуг, не відповідають дійсності, оскільки деякі судові засідання не проводилися. Відповідачем не надано жодного доказу оплати наданих адвокатом послуг. Крім того, частина послуг, наданих адвокатом Тивоненко Д.Р. відповідачеві, як-то роздрукування документів, сканування письмових доказів, завіряння копій документів, не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». А тому, витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу. Аргументи представника позивача про те, що позивачем не доведено належним чином факту оплати витрат адвоката, пов`язаних з наданням правничої допомоги (фактичної сплати), є неспроможними, оскільки витрати на правничу допомогу, в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. В актах надання послуг відповідач та його представники визначили , що гонорар має бути сплачений представникові протягом тридцяти робочих днів з моменту набрання законної сили рішенням суду в справі. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21) міститься висновок про те, що апеляційний суд не звернув уваги, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Тобто вказана судова практика є незмінною. Доводи представника відповідача щодо того, що представник відповідача брав участь не в усіх судових засідання, зазначених в актах надання послуг, є обґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в судових засідання 21.09.2022, 08.12.2022 01.02.2023, 01.03.2023, 22.03.2023, 05.04.2023, 28.04.2023, 16.05.2023 представник відповідача участі не брав. Більше того, частина із зазначених засідань взагалі не проводилися. Розмір гонорару, визначеного відповідачем та його представником за участь у вищезазначених судових засіданнях, згідно актів надання послуг становить 15473,68 грн. Крім того, акт надання послуг № 2 від 21 листопада 2022 року на загальну суму 16500,00 грн (т. 1 а.с. 218) не містить підпису відповідача Також обґрунтованими є доводи представника позивача про те, що послуги з роздрукування та сканування документів, завіряння їх копій не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». До того ж більшість документів подані представником відповідача до суду та надіслані позивачеві засобами електронного зв`язку, що виключало необхідність в їх друку та засвідчені їх копій. З огляду на викладене суд, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності витрат на правничу допомогу та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, кількість судових засідань, в яких приймав участь представник відповідача (16 засідань), приймаючи до уваги клопотання представник позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідача,

Outcome: approved