Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення з відповідача суму матеріального збитку у розмірі 12300 грн, моральної шкоди у розмірі 723600 грн, судових витрат у розмірі 7359 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.01.2015 року близько 12-53 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вдарив [PERSON] , внаслідок чого останній помер. Ухвалою суду відповідача за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України на підставі ст.49 КК України від кримінальної відповідальності звільнено. Внаслідок нанесення брату позивача тілесних ушкоджень відповідачем у нього було виявлено тяжку закриту черепно-мозкову травму, ускладнену у подальшому вторинним ішемічним розм`якшенням речовини головного мозку, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи. З 07.01.2015 року по 15.01.2015 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Харківській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, де йому надавалась медична допомога, позивачем придбавались лікарські засоби, проте 15.01.2015 року о 18-40 год. брат позивача помер. Спричинені рідному брату позивача тілесні ушкодження потягли за собою необхідність покупки лікарських засобів на загальну суму 12300 грн. Після скоєння кримінального правопорушення відповідачем позивач неодноразово звертався до нього з пропозицією добровільно відшкодувати завдані збитки, проте відповідачем повністю проігноровані пропозиції позивача. Відповідач, вчинивши вбивство через необережність потерпілого, спричинив його родичам моральну шкоду, яка полягає у порушенні налагодженого стану життя. Смерть брата принесла позивачу великий біль, горе, глибокі та тривалі душевні страждання, які тривають і до теперішнього часу, оскільки життя брата є безцінним. Ці душевні страждання проявилися у негативних думках та спогадах про смерть брата, тривозі, емоційній реакції при згадуванні, важкості виконання повсякденних обов`язків, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, зниженого та нестійкого настрою, порушення сну, неприємних сновидінь, емоційної напруги, нервозності, дратівливості, реакції замкнення, бажання уникати контактів, обурення. При цьому поведінка відповідач з моменту скоєння кримінального правопорушення була вкрай неадекватного, оскільки він вину не визнав, намагався уникнути відповідальності. Все це спричинило душевні хвилювання позивачу, оскільки дізнавшись про отримання братом тілесних ушкоджень йому довелося жити в стресі, було необхідно терміново знайти велику суму коштів спочатку на лікування, потім на його поховання, відповідач жодного разу не оказав фінансову допомогу. Фактичний розмір заявленої до стягнення моральної шкоди може бути визначений судом за допомогою загальновідомої методики проф. [PERSON] у розмірі 723600 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, до суду повернувся конверт з поштовим повідомленням «адресат відсутній за вказаною адресою», відзиву або клопотань з процесуальних питань суду не надходило. Пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи викладене, оскільки відповідач повідомлений про час та місце слухання справи своєчасна та належним чином, позивач надав згоду на ухвалення заочного рішення, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень\~ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.11.2022 року по справі №638/15611/15-к [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, від кримінальної відповідальності звільнено, а кримінальне провадження закрито. Цивільний позов, заявлений потерпілим [PERSON] , залишено без розгляду. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду. Згідно висновку експерта №20-Ат/15, №41/20-Ат/15, складеного на підставі постанови слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області у кримінальному провадженні №12015220480000256 від 07.01.2015 року згідно історії хвороби №558 2-го нейрохірургічного відділення ГКБСМП [PERSON] доставлений в стаціонар МСП-106 07.01.2015 року о 13-35 год. у важкому стані, глибока кома. Діагноз гостра ТЧМТ, забій головного мозку важкого ступеня, перелам потиличної кістки з епідуральним крововиливом, множинні джерела контузій головного мозку, субдуральна гематома праворуч, набряк, дислокація стовбуру головного мозку. Причиною смерті [PERSON] стала важка черепно-мозкова травма, ускладнена вторинним ішемічним розм`ягченням речовин головного мозку. Травма голови утворилась від дії тупих твердих предметів із значною силою, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Між травмою голови та причиною смерті є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Згідно копій свідотцва про народження № [NUMBER] , № [NUMBER] позивач по справі є рідним братом померлого. Також, згідно копії ухвали суду від 03.11.2022 року по справі №638/15611/15-к [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні №12015220480000256 від 07.01.2015 року. Відповідно до ухвали суду по справі №638/15611/15-к [PERSON] обвинувачувався в тому, що 07.01.2015 року близько о 12 годині 53 хвилини він проходив біля магазину "Маркет+", який розташований за адресом: [ADDRESS] , де помітив, що між [PERSON] та [PERSON] стався конфлікт. В ході конфлікту, коли він розгорнувся у більш агресивну форму, яка виразилася у штовханні друг друга та виказування нецензурної лайки, в цей час у [PERSON] виник умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] .. Усвідомлюючи свою фізичну перевагу перед [PERSON] , підбіг до останнього та несподівано до нього наніс кулаком правої руки цілеспрямований та з великою силою удар у життєво важливий орган - голову (щелепу), від якого [PERSON] впав на землю, головою ударився об сходинку, чим завдав потерпілому тяжку закриту черепно-мозкову травму, ускладнену у подальшому вторинним ішемічним розм`якшенням речовини головного мозку, що в подальшому стало причиною смерті [PERSON] .. При цьому [PERSON] не залишився на місці, не поцікавився станом потерпілого, та не надав медичної допомоги, з місця скоєння злочину зник, залишивши останнього лежати на землі. Під час судового розгляду захисником [PERSON] заявлено клопотання про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, зазначивши, що йому та підзахисному зрозумілі наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, частиною першої якої передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Враховуючи викладене, судом встановлено причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та настанням шкідливих наслідків для позивача, а саме смерті його рідного брата, що підтверджується відповідними висновками експерта. Позивач стверджує, що внаслідок протиправних дій відповідача завдана матеріальна шкода, яка полягає у придбанні ліків на лікування брата. Судом приймається до уваги розрахунок матеріальної шкоди в розмірі 12300 грн зі співвідношенням з товарними чеками, по яких були придбані ліки, які підтверджені відповідними фінансовими документами, а саме: фіскальними чеками з аптек у загальному розмірі 12300 грн. Згідно положень статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку, що позивачем були доведені обставини на які позивач посилався при зверненні до суду із цим позовом. З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми матеріального збитку у розмірі 12300 грн, є обґрунтованими, доведеними, а відтак підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3\~ст.23 ЦК України). Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові пленуму №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи; Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості Суд вважає, що позивачу спричинено моральні страждання, які полягали у постійних душевних стражданнях після смерті брата, втрати душевного спокою, з урахуванням засад розумності і справедливості, обставин справи, вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення моральної шкоди частково, а саме в розмірі 300 000 грн, оскільки позивач зазнав душевних страждань у зв`язку зі смертю брата і втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; позивач позбавлений можливості моральної підтримки брата у подальшому своєму житті; відновити попередній стан життя позивача неможливо. При цьому, суд не погоджується з заявленим розміром моральної шкоди у сумі 723600 грн, розрахованої за методом проф. [PERSON] , оскільки 29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика [PERSON] була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз та внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури. Відповідно до ч.1 ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору пропорційно розміру задоволених вимог. Так, позовні вимоги задоволені на загальну суму 312 300 грн (матеріальна шкода у розмірі 12300 грн та моральна шкода у розмірі 300 000 грн), а відтак розмір судового збору, який підлягає до стягнення становить 3123 грн.

Outcome: partial