Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з заявою, в якій просила встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме, не менше як з 2011 року до [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що влітку 1995 року заявниця познайомилася з [PERSON] , однак близькі відносини між ними склалися у 2004 році. У листопаді 2004 року було зареєстровано Фермерське господарство «Сузір`я», засновником якого був [PERSON] , а членами господарства були [PERSON] (мати [PERSON] ) та [PERSON] . В подальшому до складу майна ФГ «Сузір`я» увійшли земельні ділянки, що належали на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У 2004 році [PERSON] зробив пропозицію одружитися з заявницею, однак через сімейні обставини, а саме: хворобу батьків, шлюб зареєстровано не було. З 2011 року після смерті батька заявниці [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Заявниця зазначає, що з 2011 року і до 19 червня 2020 року вони разом з [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. За цей час у них була створена повноцінна сім`я, вони мали спільний сімейний бюджет та піклуватися один про одного, були пов`язані спільним побутом, взаємними права та обов`язками як чоловік та дружина. З 2019 року [PERSON] почав хворіти, у зв`язку з чим останнім було складено заповіт, відповідно до якого [PERSON] заповів [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] та після його смерті [PERSON] було прийнято спадщину за заповітом, а 19.01.2021 отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Крім того, 19.01.2021 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Швейновою Н.С. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за законом), оскільки спадкодавець не зробив розпорядження щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4823380400:04:000:0352 та земельної ділянки з кадастром номером 4823380400:07:000:0520, які знаходяться у Бармашівській сільській раді Вітовського району Миколаївської області, а [PERSON] не надала документи, які підтверджують право на спадкування за законом. Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Ухвалою суду від 01.02.2024 було відкрито провадження у цивільній справі і призначено її розгляд в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні. Представник заявника [PERSON] - адвокат Ротар А.Л. в судому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи Миколаївської міської ради в судовому засіданні не була присутня, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а рішення просила прийняти на підставі наданих до суду доказів відповідно до чинного законодавства. Заслухавши представника заявника, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з таких підстав. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справу про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Положення ч. 1 ст. 1218 ЦК України передбачають, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Положеннями ст. 1264 ЦК України регламентовано, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1245 ЦК УКраїни частна спадщини, що не охоплена заповітом , спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.08.2017 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Балкіною О.Л., [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , яка складається з земельної ділянки, що знаходиться в Миколаївській області, Вітовському районі, Бармашівській сільській раді, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯА №545142, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 09 вересня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №010501500908201450. Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ-4803621302017 від 14 липня 2017 року кадастровий номер земельної ділянки 4823380400:04:000:0352. У свідоцтві зазначено, що право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 93623083 від 03.08.2017 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4823380400:04:000:0352 було зареєстровано за [PERSON] , про що приватним нотаріусом - державним нотаріусом Балкіною О.Л. 03.08.2017 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності. [PERSON] також на праві власності належить земельна ділянка площею 20,044 га, яка розташована в межах Бармашівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області з цільовим призначенням - ведення фермерського господарства, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого 09.09.2005 року. 22.09.2019 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Швейновою Н.С., відповідно до якого [PERSON] заповів: [PERSON] належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] - належні йому земельні ділянки кадастровий номер 4823381700:06:001:0025 та житловий будинок з прилеглими до нього побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться на вказаній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] - належний йому транспортний засіб марки Ford, модель TRANSIT, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий вантажопасажирський - В, реєстраційний номер [NUMBER] . [PERSON] [INFO] помер, про що [INFO] Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено актовий запис про смерть за №1985 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . З матеріалів спадкової справи №24/2020, яка заведена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Швейновою Н.С. після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , слідує, що до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] звернулися [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зі змісту свідоцтва про право на спадщину від 19.01.2021 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Швейновою Н.С. вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] на підставі заповіту від 22.09.2019 року. Спадщина складається з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] та [PERSON] також отримали свідотцтва про право на спадщину за заповітом. Заповітом не охоплене майно [PERSON] : земельні ділянки з кадастровими номерами 4823380400:04:000:0352, 4823380400:07:000:0520. З заявою про прийняття спадщини: земельних ділянок з кадастровими номерами 4823380400:04:000:0352, 4823380400:07:000:0520 до нотаріуса звернулась [PERSON] . Спадкоємці за законом до нотаріуса не звертались. 19.01.2021 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Швейновою Н.С. за вих. №2/02-31 прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку з кадастровим номером 4823380400:04:000:0352 та земельну ділянку з кадастровим номером 4823380400:07:000:0520, які знаходяться у Бармашівській сільській раді Вітовського району Миколаївської області, та на які спадкодавець [PERSON] розпорядження не зробив, неможливо, оскільки заявником [PERSON] не надано документи, що підтверджують її право на спадкування за законом. За повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за вх. №10059 від 21.03.2024 року в архіві відділу та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено актового запиту про шлюб, складеного на ім`я [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту про фактичне проживання особи, складеного 11.12.2023, [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) підтвердили, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю, а саме: не менше як з 2011 року по день його смерті ( [INFO] ) за адресою: [ADDRESS] . Факт спільного проживання та ведення господарства [PERSON] та [PERSON] у період з 2011 року по день смерті останнього ([INFO]) підтвердили також в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Суд дійшов висновку, що заявницею доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , встановлення даного факту має для неї юридичне значення, в іншому, окрім судового порядку встановити такий факт вона не має можливості, а тому суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволенню.

Outcome: approved