Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами. Свої вимоги мотивує тим, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження з нею сім`ї стали неможливими. Ухвалою судді від 25.01.2024 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак позивач звернувся до суду з відповідною заявою про розгляд вказаної справи без його участі, просить суд шлюб розірвати та зазначив, що час на примирення не потребує. 13.02.2024 на адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій вона просить суд надати час на примирення з відповідачем тривалістю три місяці та зупинити провадження у справі. Вказану заяву відповідач мотивує тим, що вона має намір зберегти сімейні відносини, а примирення використовується як запобіжна процедура на стадії зародження спору між сторонами та з метою уникнення розірвання шлюбу. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 09.06.2018 та мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 5, 6). Шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами діють сімейні правовідносини. Згідно ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. При цьому, добровільність як засада шлюбу спостерігається, починаючи із закріплення права осіб на укладення шлюбу, перебування у ньому і закінчуючи правом на його вільне розірвання та припинення шлюбних відносин за бажанням будь-кого із подружжя. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що у контексті даної справи означає надання можливості подружжю на вільний вибір способу побудови своїх відносин у зареєстрованому шлюбі або іншим шляхом. І хто не може бути примушений до шлюбу або до особистих стосунків поза його волею. При цьому бувше подружжя не позбавляється можливості налагодити свої стосунки й після розлучення шляхом укладення нового шлюбу або іншим шляхом. Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно достатті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Звертаючись до суду із позовом позивач вказав, що не бажає в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачем, посилаючись на те, що шлюб фактично припинено та сторони мають різні погляди на сімейне життя, а подальше існування шлюбу суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом враховано те, що ухвалою суду від 25.01.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 15.02.2024, яке відкладено на 28.03.2024 у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по написанню вироку у кримінальній справі №289/1856/22. При цьому, суд зазначає, що з моменту відкриття провадження у справі відповідач мала достатньо часу для вжиття заходів для примирення з позивачем. Окрім того, відповідач об`єктивних доказів можливості примирення між сторонами до суду не надала, як і не навела обставин, які свідчать про вчинення нею активних дій з метою примирення сторін, а навпаки, відповідач підтверджує, що з позивачем на даний час маються складні стосунки. Позивач в позовній заяві наполягає на тому, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, а також у заяві від 15.01.2024 (а.с. 12) зазначив, що час на примирення не потребує. Таким чином, судом встановлено, що позивач не бажає зберегти шлюб, вважає, що примирення між подружжям неможливо, подружні відносини сторони не підтримують та спільне господарство не ведуть, тому суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про надання строку для примирення не підлягає задоволенню, а також про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Outcome: approved