Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з позовом до Військової частини [NUMBER] , в якому просить суд, стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 218058,00 грн., та моральної шкоди 7500,00 грн., а всього в сумі 225558,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 23.03.2017р. на території 65-го ракетно-артилерійського арсеналу боєприпасів військова частина [NUMBER] Міністерства оборони України м.Балаклія Харківської області почалась пожежа, як призвела до детонування частини боєприпасів та подальших вибухів боєприпасів. Зазначена подія класифікована як надзвичайна ситуація техногенного характеру регіонального рівня. За наслідками події 23.03.2017 квартира позивача отримала пошкодження. У зв`язку з повним руйнуванням під час вказаної надзвичайної ситуації\~ котельної, яка забезпечувала житлові будинки по [ADDRESS] , органами влади прийнято рішення щодо переведення цих будинків на індивідуальне опалення. Це призвело до витрат позивача на встановлення індивідуального опалення у сумі 25470 грн. Вартість необхідних ремонтно-відновлювальних робіт, пов`язаних з усуненням наслідків пошкодження об`єкту нерухомості складає 192588 грн., загальний розмір матеріального збитку становить 218058 грн. Крім того, позивачу завдана моральна шкода яка полягає у переживаннях внаслідок пошкодження квартири, необхідності вживати додаткових зусиль для проживання в пошкодженому житлі, встановленні автономного газового опалення, проведення косметичних ремонтних робіт. Проживання у квартирі, яка потребує ремонтних робіт свідчить про незабезпечення належного комфорту для позивача та членів його родини. Забезпечення відповідних санітарних умов викликає необхідність вжиття додаткових зусиль, що є також підставою для хвилювань. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 7500 грн. Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав відзив на позовну заяву. У позові просив відмовити, посилаючись на те, що власником військового майна є Кабінет Міністрів України. Майно, у тому числі і боєприпаси, закріплене за військовою частиною на праві оперативного управління, а тому військова частина не володіє, не користується і не розпоряджається цим майном. Шкоду заподіяно у результаті диверсії, тобто мала місце непереборна сила, що виключає відповідальність відповідача. Позивачем подано відповідь на відзив, у якому висловлено незгоду з доводами відповідача, викладеними у відзиві. Крім того, відповідачем подано письмову заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (т.1 а.с.179). Позивачем подано заперечення проти заяви відповідача про застосування позовної давності, у яких позивач посилався на запровадження карантину та зупинення перебігу строку позовної давності. Також вказав на наявність поважних причин, що унеможливили звернення до суду у межах трирічного строку позовної давності (т.1 а.с.213-215). Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2022\~ року, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою суду Касаційної інстанції від 14 грудня 2022 року вищевказані судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 № 11/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Балаклійського районного суду Харківської області на Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 січня 2023 року для розгляду даної справи визначено суддю Оладенко О.С. Ухвалою судді від 06.01.2023 справу прийнято до провадження судді Оладенко О.С., призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 09.10.2023 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України. 17.11.2023 від третьої особи надійшли письмові пояснення щодо позову (т.2 а.с.189-194) у яких третя особа у позові [PERSON] просить відмовити. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що за фактом пожежі 23.03.2017 на території військової частини [NUMBER] продовжується досудове розслідування, на теперішній час не встановлено факту порушення посадовими особами військової частині вимог керівних документів в обладнанні складу. Вплив непереборної сили, яка стала причиною виникнення пожежі та спричинила детонування боєприпасів є обставиною, що звільняє відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Також вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди та її розмір. Ухвалою суду від 20.11.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні у позові просив відмовити. Вказав, що військова частина [NUMBER] є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки власником військового майна є Кабінет Міністрів України. Подія, яка сталася 23.03.2017 є диверсією, а тому шкоди позивачу заподіяно внаслідок непереборної сили, що виключає відповідальність відповідача. Висновок експертизи про розмір збитків є недопустимим доказом з огляду на ряд причин, зокрема: частково складений російською мовою; у експерта відсутня спеціалізація щодо дослідження дії вибухів; вартість робіт визначено не на дату їх заподіяння, а на дату дослідження; частина пошкоджень (відшарування шпалер, плитки) виникли внаслідок дії погодних умов, а не вибуху; у висновку не зазначено дату введення будинку в експлуатацію; визначений експертом периметр пошкоджень не відповідає периметру квартири, зазначеному у технічному паспорті. Крім того, позивачем отримано компенсацію від місцевого бюджету, від обласної адміністрації та благодійної організації. Газове обладнання встановлено за рахунок місцевого бюджету. Представник третьої особи у судовому засіданні просив у позові відмовити, посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 23 березня 2017 року на території 65-го ракетно-артилерійського арсеналу боєприпасів (військова частина [NUMBER] Міністерства оборони України) [ADDRESS] почалася пожежа, яка призвела до детонування частини боєприпасів та подальших вибухів боєприпасів. Зазначена подія відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 р. №368 «Про порядок класифікації надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру за їх рівнями» (пунктів 4.4. та 9), рішенням засідання регіональної комісії з питань ТЕБ та НС Харківської облдержадміністрації протокол №4 від 23.03.2017 року класифікована як надзвичайна ситуація техногенного характеру (код НС 10260 - НС унаслідок пожежі, вибуху на арсеналі, складі боєприпасів або іншому об`єкті військової призначеності) регіонального рівня (т.1 а.с.9-12). Станом на момент зазначеної події на підставі свідоцтва про право власності на житло\~ від 09.11.2007 позивачу [PERSON] та його матері [PERSON] на праві спільної часткової власності належала, по 1/2 частці кожному, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.27-28).\~ Зі змісту судових рішень у цивільній справі №610/2736/18 вбачається, що внаслідок події [INFO] загинула матір позивача [PERSON] ; в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненою смертю матері з військової частини [NUMBER] на користь позивача стягнуто 700000 грн. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.2017 позивач у порядку спадкування за законом після смерті матері набув право власності на 1/2 частину зазначеної квартири, яка належала [PERSON] , відтак позивач є єдиним власником квартири, розташованої за вищезазначеною адресою (а.с.29-30). Згідно Акту-обстеження від 27.05.2017, складеного депутатом Балаклійської міської ради Черненком В.В. в присутності двох свідків, встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] , після надзвичайних подій на території військового містечка 23.03.2017, виявлено такі пошкодження: в кімнаті, на кухні, в ванній кімнаті тріщини між стелею та стіною, відійшла частково плитка в ванній кімнаті та на кухні, пошкоджено міжкімнатну стіну (шафу-нішу), пошкоджено вхідні двері\~ (т.1 а.с.33). Згідно Акту-обстеження від 06.12.2017, складеного депутатом Балаклійської міської ради Черненко В.В. в присутності двох свідків, встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] , після надзвичайних подій 23.03.2017, виявлено такі пошкодження: в туалетній кімнаті відійшла міжквартирна стіна, потребує ремонту (т.1 а.с.34). Тобто, внаслідок вибухів бойових припасів 23.03.2017, було пошкоджено квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту висновку будівельно-технічної експертизи від 22.10.2020 вбачається, що\~ експерт дійшов таких висновків: на час надання висновку експерта зафіксовані наступні пошкодження об`єкту нерухомості - квартири [ADDRESS] , які виникли внаслідок дії ударної хвилі від вибухів боєприпасів надзвичайної ситуації техногенного характеру пожежі на арсеналі в/ч [NUMBER] , а саме:\~ Внаслідок дії ударної хвилі виник зсув панелей (зовнішніх стінових, перегородок та панелей перекриття), внаслідок чого конструкції житлової квартири не відповідають нормативним вимогам в плані міцності, безтурботності для проживання, а також непродувністі, вологопроникністі, теплоізоляції житлової квартири, а саме: «Інструкції по монтажу великопанельних будинків з уніфікованих виробів єдиного каталогу» норм. літ. [6]; порушення герметизації зовнішніх панелей вертикальна довжиною 15 м; горизонтальна довжиною 18м; та герметизація балкону 3м; відколи від зовнішніх панелей та тріщини площею 21 кв.м., які впливають на несучі властивості панелей; пошкодження даху біля парапету шириною 1м, довжиною 20м, площею 20 кв.м, а також обладнання примикань к фризовим панелям довжиною 20м.; пошкодження водостічної воронки, яка на момент огляду встановлена не відповідно нормативних вимог, внаслідок чого виникло затоплення технічного поверху над квартирою [ADDRESS] коридору; внаслідок цих дефектів виникли залиття, замокання, підвішена повітропроникність квартири [ADDRESS] відшарування та пошкодження шпалер, на яких зафіксовані сліди залиття та чорнуваті плями - схожі на цвіль: паперові на стінах площею 44 кв.м, на стелі площею 15 кв.м; вінілові на стінах 38 кв.м.; на стелі площею 16,2 кв.м; відшарування та тріщини кахельної плитки в кухні та в ванної кімнаті площею 42 кв.м.; між стінами та стелею, зафіксовані тріщини розкриттям 10-15 мм довжиною 80 м; між дерев`яними конструкціями вбудованих шаф №2, та №3 дерев`яними конструкціями антресолей в коридорі та в приміщенні №4 - житловий кімнаті, а також вздовж дверей в ванну кімнату, в кухню, та житлові кімнати утворилися тріщини довжиною 42 м.; зміщення панелі перекриття вниз відносно панелі перекриття кімнати №7 на 16 мм., відставання плінтусів від поверхні панелі; установлено автономне опалювання квартири [ADDRESS] , та квартиру [ADDRESS] . Вартість необхідних ремонтно-відновлювальних робіт, пов`язаних з усуненням наслідків пошкодження об`єкту нерухомості - квартири [ADDRESS] внаслідок дії ударної хвилі від вибухів боєприпасів надзвичайної ситуації техногенного характеру пожежі на арсеналі в/ч [NUMBER] з урахуванням вартості матеріалів становить 218058 грн.\~ (т.1 а.с.51-135). Оцінюючи доводи відповідача про недопустимість цього доказу, суд зазначає таке. Твердження відповідача про те, що висновок частково складено російською мовою суд відхиляє, оскільки текст висновку складено експертом української мовою. При цьому, цитування наукової літератури, яку використовував експерт, мовою оригіналу цих джерел, на переконання суду на результат дослідження не впливає та не зумовлює недопустимість цього доказу. Стосовно посилань відповідача на відсутність у експерта спеціалізації щодо дослідження вибухів, суд зазначає, що до висновку додані відповідні документи про кваліфікацію експерта: свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта №1449 чинне до 07.06.2022; свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта №2004, чинне до 09.08.2022; витяг з реєстру атестованих судових експертів; кваліфікаційний сертифікат (т.1 а.с.161-164). Помилковими є доводи представника відповідача про те, що для відповіді на питання про вплив вибуху на квартиру необхідні знання у галузі вибухотехніки. Так, у відповідності до п.5 розділу 2 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998\~ № 53/5, основними завданнями будівельно-технічної експертизи є, зокрема, визначення технічного стану будівель, споруд та інженерних мереж, причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів; визначення вартості будівельних робіт, пов`язаних з переобладнанням, усуненням наслідків залиття, пожежі, стихійного лиха, механічного впливу тощо. Натомість питання, які можуть вирішуватися під час проведення вибухотехнічної експертизи, перелік яких наведено у Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998\~ № 53/5, експертом під час проведення будівельно-технічної експертизи не вирішувалися. Доводи відповідача про те, що частина пошкоджень (відшарування шпалер, плитки) виникли внаслідок дії погодних умов, а не вибуху є лише припущеннями. Крім того, актом від 27.05.2017 зафіксовано, що плитка відійшла внаслідок вибуху. У висновку експертизи зазначено, що пошкодження шпалер є наслідком залиття, замокання, що в свою чергу є наслідком пошкодження квартири позивача внаслідок вибуху на арсеналі в/ч [NUMBER] . Стосовно посилань представника відповідача на те, що експертом встановлено, що між стінами та стелею зафіксовані тріщини довжиною 80 м., що більше ніж сума периметрів усіх кімнат у квартирі, суд зазначає, що такі доводи є помилковими. Так, у висновку експерта (т.1 а.с.113) зазначено, що тріщини між стінами та стелею у квартирі зафіксовано довжиною 59,4 м.(із зазначенням довжини по кожній кімнаті); між зовнішніми стінами та перегородками зафіксовані тріщини довжиною 20,4 м., загальна довжина тріщин між стінами, перегородками та стелею становить 80 м. Отже, вказана довжина включає у себе довжину тріщин між стінами та стелею, як стосовно внутрішніх стін, так і зовнішніх стін. Визначення вартості робіт станом на дату дослідження є правомірним, оскільки відповідач у добровільному порядку не відшкодовував завдані збитки, а станом на момент дослідження ремонтні роботи у повному обсязі не проведено. З огляду на наведене, судом не встановлено підстав вважати висновок будівельно-технічної експертизи недопустимим доказом. Оцінюючи доводи представника відповідача про часткове відшкодування позивачу завданих збитків за рахунок органів місцевого самоврядування, державної влади та благодійних організацій, суд встановив такі обставини. У листі від 22.12.2023 №04-08/5284 Виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області, адресованого командиру ВЧ [NUMBER] , зазначено, що [PERSON] , співвласнику квартири за адресою: [ADDRESS] , надана державна допомога у вигляді одноразових грошових виплат на загальну суму 38750,00 грн. (18650,00 грн та 20100,00 грн). Фінансування заходів з надання грошової допомоги здійснювалось за рахунок коштів місцевих бюджетів та інших не заборонених законодавством джерел. Також, гр. [PERSON] отримано матеріальну допомогу у розмірі 20000,0 грн. від Харківської обласної ради та 5000,0 грн. від благодійного фонду «Даруй добро». Згідно укладеного договору між міською радою та ТОВ «Стальконструкція ЛТД» від 23.08.2017 №450 здійснено видатки на аварійно-відбудовні роботи (капітальний ремонт) покрівлі, віконних прорізів та частини внутрішніх приміщень житлового будинку по [ADDRESS] на загальну суму 654804,89 грн. Відокремити вартість аварійно-відбудовних робіт квартири позивача неможливо (т.2 а.с.244-243). Також, у вказаному листі зазначено, що встановлення індивідуального (автономного) опалення по [ADDRESS] здійснено відповідно до проектно-кошторисної документації на весь житловий будинок за рахунок коштів місцевого бюджету. До переліку проектно-кошторисної документації включено газове обладнання на реконструкцію системи газопостачання багатоквартирних будинків по [ADDRESS] , в т.ч. із зазначенням марки газового котла Ariston HS X 24 FF, газового лічильника Samgas G4 RS/2001-21Р та газової плити ПГ4 по будинку [ADDRESS] .\~\~ Суду не надано доказів виплати позивачу грошових коштів, про які зазначено у листі від 22.12.2023 №04-08/5284, а позивач у судовому засіданні заперечував факт їх отримання саме у такому розмірі. Листом Балаклійської міської військової адміністрації від 29.02.2024 відповідачу повідомлено про неможливість надання акту виконаних робіт\~ щодо капітального ремонту будинку [ADDRESS] за договором, вкладеним з ТОВ\~ «Стальконструкція ЛТД», оскільки документи втрачено внаслідок окупації військами російської федерації м.Балаклія. З наданих позивачем платіжних документів (т.1 а.с.36-38) вбачається, що ним придбано саме таке обладнання, про яке вказано у листі від 22.12.2023 №04-08/5284 Виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області. Наявність у відповідача цих платіжних документів не свідчить про придбання цих матеріалів за його особисті кошти. Так, позивач у судовому засіданні визнав факт отримання грошових коштів у сумі 20000 грн.\~ Також позивач підтвердив факт отримання благодійної допомоги у сумі 5000 грн. Відповідно до ч. ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, у судовому засіданні встановлено факт часткового у сумі 20000 грн., відшкодування позивачу шкоди, спричиненої\~ пошкодженням його квартири внаслідок вибухів, які мали місце 23.03.2017. Разом з тим, надання благодійними організаціями позивачу благодійної допомоги не впливає на розмір відшкодування матеріальної шкоди. Таким чином, розмір невідшкодованої матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження квартири позивача складає\~ 198058 грн. (218058грн.-20000грн.). До правовідносин, що виникли між сторонами підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина друга статті 23 ЦК України). Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України). Згідно з положеннями частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправності поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому доведення наявності і обґрунтування розміру шкоди покладається на позивача, який повинен довести, що: заподіяна шкода сталася внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача і тільки такі дії (бездіяльність) стали єдиною і достатньою причиною заподіяння шкоди; шкода є реальною; протиправна дія (бездіяльність) заподіювача шкоди є причиною, а шкода, якої завдано особі, наслідком такої протиправної поведінки. Відповідач же має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди позивачу, а у випадку, передбаченому статтею 1187 ЦК України, існування непереборної сили або умислу потерпілого. Щодо визначення суб`єкта, який несе відповідальність за заподіяну шкоду внаслідок вибуху військових боєприпасів. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також ЗСУ). Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління. Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України. Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81цс18), в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, зазначеного у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14 щодо застосування статті 1187 ЦК України. Військова частина [NUMBER] є самостійною юридичною особою, зареєстрована у встановленому законом порядку. Як у поданому відзиві, так і в судовому засіданні представник відповідача стверджував, що боєприпаси, які зберігалися на території військової частини [NUMBER] знаходились на відповідальному зберіганні військової частини [NUMBER] та були закріпленні за нею на праві оперативного управління. Тобто, володільцем джерела підвищеної небезпеки є військова частина, а тому доводи представника відповідача про те, що ВЧ [NUMBER] є неналежним відповідачем у цій справі, є безпідставними. За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню в рахунок відшкодуванню майнової шкоди 198058 грн., як вартість необхідних ремонтно-відновлювальних робіт, пов`язаних з усуненням наслідків пошкодження належної позивачу квартири внаслідок вибухів боєприпасів.\~ Стосовно відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке. За змістом статті 23 ЦК України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд погоджується з доводами позивача про те, що пошкодження його майна спричинило йому негативні переживання, зумовило необхідність вжиття додаткових заходів, спрямованих на усунення наслідків пошкодження квартири, створило дискомфорт для нього та членів його родини. Враховуючи характер подій, виниклих у військовій частині, які є суспільно небезпечними, вимог справедливості та розумності, обставин по справи, глибини моральних страждань суд вважає заявлену позивачем суму в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 7500 грн. такою, що відповідає засадам розумності та справедливості, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Твердження представника відповідача про те, що пошкодження майна позивача відбулося внаслідок непереборної сили, а саме диверсії, що звільняє військову частину від відшкодування заподіяної шкоди, є помилковими з огляду на таке. Частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначає поняття форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. В силу статті 113 Кримінального кодексу України диверсія є злочином проти основ національної безпеки України, за який встановлена кримінальна відповідальність. Факт того, чи мало місце діяння та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, встановлюється судом при ухваленні вироку. Отже за відсутності вироку суду, в якому встановлено обставини щодо виникнення пожежі саме через диверсію, факт наявності диверсії є недоведеним. Стосовно застосування наслідків спливу позовної давності, про які зазначено у поданій відповідачем письмовій заяві (т.1 а.с.179) за запереченні позивача (т.1 а.с.213-215), суд дійшов таких висновків. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~ (стаття 257 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, про порушення свого права позивач дізнався 23.03.2017, отже строк звернення до суду з цим позовом спливав 23.03.2020. Згідно штампу вхідної кореспонденції, позивач звернувся до суду з позовом 26.04.2021. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». При цьому слід зазначити, що до набрання чинності Законом № 540-ІХ не існувало норм щодо можливості продовження позовної давності (в тому числі встановленої статтями 257, 258 ЦК України) у зв`язку із запровадженням карантину через пандемію COVID-19. Тобто цей Закон містить нову норму, яка врегульовує суспільні відносини, що не були раніше унормовані і фактично виникли лише із запровадженням карантину відповідно до Постанови № 211, отже, немає ризику виникнення конфлікту норм, які регулюють однакові суспільні відносини. Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12.03.2020. Така позиція висловлена в п.29 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 1 лютого 2023 року у справі №910/18489/20. Також суд погоджується з доводами позивача про його скрутне матеріальне становище, про що ним надано відповідні докази (т.1 а.с.217-220). Звернення до суду з цим позовом пов`язане з необхідністю значних витрат, зокрема на проведення експертного дослідження, вартість якого перевищує 10000 грн. З урахуванням запровадження карантину 12.03.2020, а також наявності у позивача поважних причин звернення за після спливу трирічного строку з часу, коли він дізнався про порушення свого права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду справи позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2255,6 грн., 3383,40 грн., 2481 грн., 2030,16 грн. (т.1 а.с.2; т.2 а.с.3,38,68), а разом 10150,16 грн. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 225558 грн., з яких задоволено вимоги на суму 205558 грн., а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 9250,16 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Згідно квитанції №625754 від 15.07.2020 за проведення експертизи позивачем сплачено 10044 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (т.1 а.с.49). На підставі викладеного,

Outcome: partial