Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 11425,16 грн шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 21.07.2019 на перехресті просп. Ватутіна з бульв. Перова сталась ДТП за участю тз BMW під керуванням [PERSON] та тз HYUNDAI під керуванням [PERSON] , внаслідок якої пошкоджено тз HYUNDAI. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року ДТП сталась внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП застрахована не була. Наказом №11353 від 30.10.2019 розмір регламентованої виплати склав 10625,16 грн. Розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди склав 800,00 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Направлено позивачу копію ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу - копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. Також відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. У судове засідання позивач та відповідач не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.4, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення, із застосуванням ч.2 ст.36 КУпПА, за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Відповідно до змісту постанови, враховуючи постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року про виправлення описки, [PERSON] 21 липня 2019 року о 13 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем марки «BMW 750», д/н [NUMBER] , у м. Києві по проспекту Ватутінна перехрестя з бульвару Перова, перед початком руху, не впевнився в безпеці руху не витримав безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Accent», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до пошкодження автомобілів, заподіяння матеріальних збитків і порушення п.10.1, п.13.1 Правил дорожнього руху України. Зокрема, залишив місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п.2.10 а Правил дорожнього руху України. Постанова набрала законної сили 23 вересня 2019 року. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чинного на дату пригоди. Згідно з п.21.1. ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Наказом №11353 від 30.10.2019 розмір регламентованої виплати склав 10625,16 грн. Розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди склав 800,00 грн. На момент розгляду справи відповідач не компенсував зазначену суму страхового відшкодування. Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За приписами ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідачем не надано доказів того, що він відноситься до осіб, визначених у пункті 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved