Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

07.12.2023 [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що в період з 12.03.2021 по 25.08.2022 вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ЗТМК» у цеху № 7 на посаді «роздільника титанової губки». Факт перебування позивача та відповідача у трудових правовідносинах підтверджується відповідними документами, долученими до позовної заяви. 25.08.2022 позивач була звільнена із займаної посади, згідно наказу № 917 від 25.08.2022 через зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП). Відповідач, в порушення вимог трудового законодавства, не здійснив з позивачем повне розрахування в день звільнення, у зв`язку з чим вона просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній в розмірі 17 187,44 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні -21 336,30 грн (за період з 25.08.2022 по 01.12.2023) та понесені судові витрати. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзиву та жодних клопотань від нього не надходило. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У зв`язку з цим суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за його відсутності. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] в період з 12.03.2021 по 25.08.2022 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ЗТМК» у цеху № 7 на посаді «роздільника титанової губки». Факт перебування позивача та відповідача у трудових правовідносинах підтверджується копією витягу з трудової книжки (а.с .8). 25.08.2022 позивач була звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП через зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, відповідно до наказу (розпорядження) № 917 від 25.08.2022 про припинення трудового договору (контракту) (а.с. 9). В день звільнення, в порушення вимог законодавства про працю, відповідач не провів повний розрахунок з позивачем та не виплатив заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 166 КЗпП). Щодо заборгованості по заробітній платі. Судом в ході розгляду справи встановлено, що станом на день розгляду справи в суді (18.03.2024) відповідач не виплатив позивачеві заборгованість по заробітній платі в розмірі 17 187,44 грн (станом на 17.10.2023), що підтверджується відповідною довідкою № 11-5/34-282 від 17.10.2023 (а.с. 10). Сума заборгованості по заробітній платі відповідачем не заперечується, контррозрахунку заборгованості відповідачем суду не надано, відтак, сума заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 17 187,44 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Щодо середнього заробітку. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розрахунок середнього заробітку було здійснено на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. На думку позивача, вона має право на стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку з 25.08.2022 (момент звільнення) по 01.12.2023 (день складання позовної заяви) в сумі 21 336,30 грн. Позивач здійснила таке нарахування, виходячи з наступного. Вона звільнена 25.08.2022. Два місяці, що передують звільненню - червень та липень. Кількість робочих днів у червні складає 10 днів, у липні - 0 днів. Доходи за червень складають 2 370,79 грн, за липень - 0,00 грн. Середньоденна заробітна плата становить 237,07 грн (2 370,79/10 робочих днів). Враховуючи приписи ст. 117 КЗпП, кількість днів затримки за останні 6 місяців складає 90 (вересень 2022 року - 15 робочих днів, жовтень 2022 року - 15, листопад 2022 року - 16, грудень 2022 року - 15, січень 2023 року - 15, лютий 2023 року - 14). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 21 336,30 грн (237,07 грн * 90 днів). Станом на день винесення рішення в матеріалах справи відсутні відомості щодо того, що відповідач здійснив повне розрахування з позивачем, такі відомості не надані і сторонами по справі, у зв`язку з чим суд вважає вірним розрахунок, наведений нижче. Абзацом 3 п. 2 Розділу ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Постанови КМУ № 100 визначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно абз. 1 п. 8 Розділу IV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» Постанови КМУ № 100 (надалі - Порядок) встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи (абз. 5 п. 2 Розділу ІІ Порядку). Позивач звільнена 25.08.2022. Два місяці, що передують звільненню - червень та липень. Кількість робочих днів у червні складає 10 днів, у липні - 0 днів. Оскільки у липні позивач не працювала, а відповідно, і нарахувань за цей місяць не відбувалось, липень не враховується для вирахування середньоденного заробітку. Згідно довідки № 286 від 25.10.2023, доходи позивача за травень складають 4 292,03 грн, за червень - 2 370,79 грн (а.с. 11). Кількість робочих днів у травні 2022 року - 22, у червні 2022 року - 22. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 151,43 грн (6 662,82/44 робочі дні). Частиною 1 ст. 117 КЗпП визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тобто, середній заробіток [PERSON] повинен бути вирахуваний з моменту звільнення 25.08.2022 по день постановлення рішення - 18.03.2024, однак, для нарахування повинні братися лише останні 6 (шість) місяців, що передують постановленню рішення, а саме період з вересня 2023 року по лютий 2024 року включно. Березень 2024 року до цього розрахунку не входитиме, адже рішення суду виноситься саме в цьому місяці і він не є повним задля вірного нарахування суми середнього заробітку. Кількість днів затримки розрахунку складає 130 робочих днів (вересень 2023 року - 21 робочий день, жовтень 2023 року - 22, листопад 2023 року - 22, грудень 2023 року - 21, січень 2024 року - 23, лютий 2024 року - 21). Таким чином, всього сума середнього заробітку складає 19 685,90 грн. Суд дійшов до висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 19 685,90 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Отже, з урахуванням вищенаведених норм, у зв`язку з тим, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені в повному обсязі, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. Разом з цим, позивачем при зверненні до суду була сплачена сума судового збору в розмірі 1 073,60 грн за вимогу майнового характеру - стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Дана вимога також підлягає задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1 073,60 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved