Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» звернулося до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивований тим, що 30.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено договір № 2640252 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За вказаним договором відповідач отримав позику у розмірі 11000,00 грн. строком на 360 днів, шляхом переказу на його банківську картку № [NUMBER] з призначенням платежу - поповнення карти та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,8% від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 1,99% від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка (відповідні ставки зазначені в п. 1.4.2. та 1.4.1. договору). Відповідно до умов договору були нараховані відсотки за користування кредитом, які розраховуються за формулою: сума боргу * ставку відсотків * кількість днів = сума відсотків до сплати. За строк дії договору нараховані відсотки, які відповідачем не були погашені. Крім того у відповідності до п. 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Станом на 10.10.2023 року відповідач борг та нараховані відсотки не погасив, наявне прострочення за договором споживчого кредитування № 2640252 від 30.11.2021 року. Тобто підписання договору № 2640252 про надання споживчого кредиту від 30.11.2021 року електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням договору та отриманням кредиту. Окрім того, замовлені кошти були переказані на рахунок відповідача, зазначений останнім у кредитному договорі. Кошти були витрачені відповідачем, тому він в тому числі своїми діями підтвердив факт укладення договору. Перерахування кредиту, відповідно до умов договору № 2640252, здійснювалося поповненням банківської картки № [NUMBER] компанією ТОВ«УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (ЄДРПОУ 37973023), яка має відповідний дозвіл та на підставі договору № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 року з ТОВ «Лінеура Україна», що підтверджується листом від 18.08.2023 Вих. № 2643_230818142822. Відповідно до листа від 18.08.2023року Вих. № 2643_230818142822 вбачається, що відповідачу було перераховано 11 000, 00 грн. номер транзакції в системі iРау.ua 122381342, номер картки [NUMBER] . Щодо нарахування відсотків. Відповідно до 1.3. Строк кредиту 360 днів. За умовами кредитного договору існує два види процентної ставки: стандартна процента ставка 1,99 % в день - п. 1.4 Договору. 2. знижена процентна ставка 0,8% в день - п. 1.4.1. Договору. Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору. Знижена процентна ставка застосовується коли клієнт протягом 30 днів (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти - п. 1.4.1. договору. Враховуючи на те, що відповідач не виконав умови договору № 2640252 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.11.2021, позивач застосовує стандартну процентну ставку - 1,99 % на строк 360 днів. Оскільки відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки, в порушення умов договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач є таким, що зобов`язання за вказаним договором не виконав. Загальна заборгованість за кредитним договором становить 89 804,00 грн. З огляду на це просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з причин наведених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явився та не повідомив суду причини своєї неявки. Поштові конверти із судовими повістками про виклик до суду, які судом скеровувались відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання повернулися на адресу суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, закінчення терміну зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Судові повістки скеровувались відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання. Іншої поштової адреси відповідачем суду повідомлено не було. Таким чином, відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, належним чином., відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором від 30.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір № 2640252 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до договору відповідач отримав позику у розмірі 11000,00 грн. строком на 360 днів, шляхом переказу на його банківську картку з призначенням платежу - поповнення карти та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,8% від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 1,99% від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка /арк. справи 10-13/. 26.07.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» було укладено договір факторингу № 27072023, у відповідності до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало ТОВ «УМ Факторинг» належні права грошової вимоги до боржника за кредитним договором згідно з реєстром /арк. справи 6-7/. Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 26.07.2023 року до договору факторингу № 27072023 від 26.0.2023 року, ТОВ «УМ Факторинг» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором від 30.11.2021 № 2640252 /арк. справи 8/. Згідно із платіжною інструкцією від ТОВ «УМ Факторинг» сплатило ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 137203,64 грн. згідно з реєстром прав вимог №1 від 26.07.2023 року (договір факторингу від 26.07.2024 № 27072023) /арк. справи 9/. У відповідь на ухвалу про витребування доказів Акціонерне товариство «Ощадбанк» надало виписку за рахунком № [NUMBER] відповідача [PERSON] . Згідно з випискою за період з 30.11.2021 по 03.12.2021, відповідачу [PERSON] 03.12.2021 року на карту № [NUMBER] було зараховано 11000,00 грн. Протягом вказаного у виписці періоду відповідач здійснював розрахунок картою /арк. справи 61-68/. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України пропозиція укласти електронний договір (оферту) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього закону. Заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього закону. Вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим законом. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього закону, є оригіналом такого документа. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] виявив волевиявлення на укладення договору фінансового кредиту та зареєструвався на веб-сайті позивача в мережі Інтернет https://сredit7.uа, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи та отримав кредит у сумі 11000,00 грн. Кредитні кошти в розмірі 11000,00 гривень були перераховані на банківську карту № [NUMBER] відповідача. Підтвердженням того, що відповідач підписав заявку на отримання кредиту є електронний цифровий підпис за одноразовим ідентифікатором (Х958), який було надіслано у повідомленні на номер телефону відповідача, який ввів цей ідентифікатор у ІТС, чим підтвердив акцептування договору. 26.07.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» було укладено договір факторингу № 27072023 та підписано реєстр прав вимог № 1 від 26.07.2023. Відповідно до цих документів відбулася заміна кредитора з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на ТОВ «УМ Факторинг». «УМ Факторинг» набув права вимоги до відповідача. Згідно з випискою по карті відповідачу 03.12.2021 було зараховано кошти у розмірі 11000,00 грн., які він у повному обсязі витратив. Оскільки фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, це є підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 11000,00 гривень. Окрім цього позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, а саме 1,99 % від суми кредиту за кожний день користування (відповідні ставки зазначені в п. 1.4 та 1.4.1. договору). Відтак на користь позивача згідно з розрахунком заборгованості підлягають стягненню 1,99% за 360 днів користування кредитом в розмірі 78804 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України розмір відсотків, є істотною умовою кредитного договору, має бути обумовлений договором і з цією умовою має бути ознайомлений також і позичальник. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 742 від 22.12.2023 /арк. прави 22/. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позов задоволено, а судовий збір за подання позовної заяви у справі підлягає сплаті у мінімальному розмірі, визначеному законом, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 2684,00 гривень. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Стосовно витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн., понесених позивачем, суд враховує, що в матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги № 18/09/Юр від 18.09.2023 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 31 до договору про надання правової допомоги від 25.09.2023 року, платіжна інструкція № 346 від 28.09.2023 року. Відповідно до договору про надання правничої допомоги № 18/09/Юр від 18.09.2023 року витрати на правничу допомогу позивача складаються з фіксованого гонорару адвоката у розмірі 4000,00 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги по відшкодуванню позивачу витрат на правничу допомогу підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved