Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

У січні 2024 року до суду звернулося ТОВ «Росвен Інвест Україна» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначало, що 23 серпня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №4660088, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у прядку, визначеному\~статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості, у сумі 15 000 грн., строком на 30 днів. Відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання та не повернув у строки, визначені Кредитним договором тіло кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом, що спричинило виникнення заборгованості за кредитним Договором. 10.04.2023, між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», укладений договір факторингу №10.04/23-Ф1, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі , що дорівнює ціні договору факторингу у порядку та строки встановлені договором факторингу . Відповідно до додатку (реєстру боржників) до договору факторингу №10.04/23-Ф1 від 10.04.2023, заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала 49200 грн. 00 коп. Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснювала. Позивач вказував, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за договором №4660088 від 23.08.2021 відповідач має заборгованість у розмірі 49200 грн.00 коп., з яких: 15 000 грн. 00 коп.- заборгованості по тілу кредиту та 34200 грн. 00 коп.- заборгованості по відсотках, та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2684 грн. Ухвалою судді від 15 січня 2024 року у справі відкрито провадження, залучено сторони до участі у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 25 березня 2024 року постановлено провести заочний розгляд справи. Представник позивача ТОВ «Росвен Інвест Україна» у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за відсутності представника, щодо заочного розгляду справи не заперечував, про що надав письмову заяву. Відповідач [PERSON] повторно не прибула у судове засідання, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, засобами рекомендованого поштового зв`язку, про причини неявки суд не повідомила та не подавала відзив на позов і заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі\~статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані учасниками справи докази у їх сукупності, встановив наступне. 23 серпня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №4660088, згідно якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості, у сумі 15 000 грн., строком на 30 днів (а.с.5-9). Відповідно до п.п 2.1 п.2 Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем товариству з метою отримання кредиту. Згідно п.п. 2.4, 2.5 вищевказаного пункту Договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1. Договору. Кредит вважається погашеним в день отриманні товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом. Разом з тим, відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що спричинило виникнення заборгованості. 10.04.2023, між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», укладений договір факторингу №10.04/23-Ф1, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору факторингу у порядку та строки встановлені договором факторингу. Відповідно до додатку (реєстру боржників) до договору факторингу №10.04/23-Ф1 від 10.04.2023, заборгованість відповідача за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала 43420,00 грн. (а.с.42-43). Відповідач на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснювала, тому заборгованість за договором №4660088 від 23.08.2021 становить 49200 грн.00 коп., з яких: 15 000 грн. 00 коп. - заборгованості по тілу кредиту та 34200 грн. 00 коп. - заборгованості по відсотках. Згідно зі ст.525 ,526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (ст. 625 ЦК України) Відповідно до ч.1 ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. \~ \~ \~ \~За таких обставин, враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконує, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, на день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачем на рахунок позивача заборгованості в повному обсязі чи її частини за вищевказаним кредитом, суду не надано. Суд враховує, що позивач не збільшував позовні вимоги та не зазначав про розміри заборгованості станом на день розгляду справи. Спір між сторонами у справі щодо розмірів боргу обчисленого позивачем фактично відсутній. Крім того, суд констатує, що відповідач не заявляв клопотання про призначення і проведення у даній справі відповідної судової економічної експертизи. Отже, сума заборгованості за кредитними договором, яка була обчислена позивачем, не була спростована відповідачем. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. На підставі встановлених обставин, зважаючи на те, що позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з необхідністю стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 49200 грн. 00 коп. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з того, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 2684 грн. при поданні позову, що позов підлягає задоволенню, відповідач не визнав позов, а також, що відповідач не надав документів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку повернення сплаченого позивачем судового збору. Тому відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України при обчисленні розміру коштів, які підлягають стягненню у повернення сплаченого судового збору, застосовуючи пропорційність задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у повернення сплаченого судового збору кошти у розмірі 2684 грн. Даний позов розглянуто в межах заявлених позивачем вимог.

Outcome: approved