Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на ім`я позивача відкрито кредитну угоду № 10337578 від 25.08.2019 року між [PERSON] та ТОВ «СОС КРЕДИТ» на суму 3 тис. грн, поточна заборгованість за якою становить 12 981 грн 00 коп. Позивачка вказує на те, що дізналась про наявність такої кредитної угоди з витягу, взятого в Першому всеукраїнському бюро кредитних історій. Вказує на те, що не підписувала та не укладала жодних кредитних угод з даною компанією, а тому вважає їх наявність протиправною та такою, що порушує її права як громадянина та споживача кредитних послуг. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2024 визначено головуючого суддю Петрова Д.В. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.01.2024 позовні вимоги [PERSON] було роз`єднано. Позовну вимогу [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» про визнання недійсним кредитного договору - виділено в самостійне провадження. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка не з`явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 09.02.2024 року на адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовільнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи судом встановлено, що 25.08.2019 між [PERSON] та ТОВ «СОС КРЕДИТ» відкрито кредитну угоду № 10337578 на суму 3 тис грн, поточна заборгованість за якою становить 12 981 грн. 00 коп.. Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна -встановити дійсні обставини справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на обґрунтування позиції позивачки, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог посилається лише на те, що оспорювану Кредитну угоду № 10337578 на суму 3 000 грн. 00 коп. позивачка не підписувала та не укладала з відповідачем жодних угод. Окрім цього в матеріалах справи відсутня копія оспорюваної кредитної угоди № 10337578, позивачем також не було заявлено клопотань про її витребування. Законодавством України чітко врегульовані підстави недійсності угод (правочинів) (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що позивач дійсно не укладала жодних кредитних угод з відповідачем, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачки. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed