Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

У вересні 2023 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області звернулася позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, а саме малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2015 року по 27 червня 2023 року. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, а потім і розірвання шлюбу. Як зазначає позивач, вона з донькою проживають окремо від батька дитини, матір`ю створені всі належні умови для проживання дитини з нею, за місцем проживання характеризується позитивно, мати займається вихованням та утриманням доньки. Дійти добровільної згоди щодо визначення місця проживання дитини позивачка та відповідач не можуть, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 28 вересня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду. Ухвалою суду від 16 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 05 лютого 2024 року позивачка позовні вимоги підтримала, надала пояснення по позовній заяві. В судове засідання 19 березня 2024 року не з`явилася, про день слухання справи повідомлена належним чином, до канцелярії суду подала письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнав. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, надавши Рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області та Висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає визнання відповідачем позову. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Заслухавши думку позивача, третьої особи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За приписом статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, при цьому орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с.15/. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження /а.с.16/. Однак спільне життя не склалося, та рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано /а.с.17/. Згідно Договору дарування квартири від 25 квітня 2023 року, [PERSON] стала власником квартири [ADDRESS] /а.с.12-14/. З даного часу позивачка проживає з малолітньою донькою [PERSON] в даній квартирі, за місцем проживання позивачка характеризується позитивно /а.с.21/. Згідно характеристики з Фастівського академічного ліцею №2 на ученицю 2-В класу [PERSON] , [INFO] встановлено, що дитина навчальні заняття відвідує систематично. Мати приділяє увагу навчанню та вихованню дитини, цікавиться здобутками своєї дитини, постійно контактує з класоводом та вчителями, відвідує батьківські збори. Часто телефонує та цікавиться справами доньки /а.с.22/. Позивачка має постійне місце роботи в ТОВ «Охоронний Холдінг», її дохід за період з 01.10.2022 по 31.03.2023 склав 128 337,96 грн. /а.с.19/. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. З Психодіагностичного обстеження [PERSON] , [INFO] , наданого 01.09.2023 психологом [PERSON] , встановлено, що [PERSON] виховується у не повній сім`ї. Більше прив`язана до мами, [PERSON] , яка проводить з донькою весь вільний час. Батько, [PERSON] , приділяє вихованню дитини мало часу, та не особливо цікавиться життям та здоров`ям доньки. Дівчинка виявляє інтерес до навчальних занять, уміє концентрувати увагу на поставленому завданні, відволікається рідко, розуміє інструкції. [PERSON] володіє досить великим словниковим запасом, легко і швидко встановлює контакт, проявляє в ньому зацікавленість, охоче підключається до діалогу. Розповідаючи про ставлення батька, дівчинка помітно нервує, показує видимі міміку та жести знервованості, та не почувається в безпеці. Озвучуючи небажання залишатися в оточенні батька та його родини. При дослідженні емоційно-особистісної сфери були виявлені такі особливості: високий рівень особистої тривожності, а також високі показники по стресовим ситуаціям в яких перебуває дівчинка. В контакті з мамою [PERSON] відчуває захищеність та безпеку /а.с.23/. Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Згідно Акту обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] вбачається, що дитина проживає з матір`ю, умови проживання задовільні. Квартира однокімнатна, в кімнаті створені хороші умови для проживання дитини. Є відокремлене місце для навчального куточка дитини, необхідні меблі та приладдя для навчання. Враховуючи викладене, а також те, що позивач здійснює догляд за дитиною, створила для неї належні побутові умови для проживання, займається її вихованням, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги її малолітній вік, а також те, що дитина проживає з матір`ю у звичних для неї умовах, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, проживання батька окремо від дитини в іншому місці, суд приходить до висновку про можливість визначення місця проживання дитини з позивачем. Також, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08.07.2003, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03.12.2009). Виконавчий комітет Фастівської міської ради Київської області як Орган опіки та піклування власним Висновком № 06-23/1373 від 14.03.2024 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , підтвердив доцільність проживання дитини за місцем проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту Висновку Органу опіки та піклування вбачається, що при вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін було враховано умови проживання дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи думку учасників справи, а також, той факт, що відповідач не заперечує проти визнання місця проживання дитини з матір`ю, та з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, суд проходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки таке рішення не суперечитиме найвищим інтересам дитини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved