Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Заявниця [PERSON] в особі представника адвоката Малишевої О.Ю. звернулася до суду з вказаною заявою, в якій, посилаючись на приписи ст. ст.\~315,\~317 ЦПК України\~просила встановити факт смерті [INFO] у селищі Каланчак Каланчацької селищної громади Скадовського району Херсонської області [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Бердянськ Запорізької області. Заява обґрунтована тим, що батько заявниці [PERSON] проходив службу у складі військової частини [NUMBER] та був направлений за бойовим розпорядженням від 13.09.2021 до селища Каланчак Херсонської області. 24.02.2022 в цьому місті велись бойові дії і смерть померлого пов`язана із захистом Батьківщини, участю у забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і сттримуванні збройної агресії РФ проти України. На цей час факт виконання бойового завдання на території окупованого населеного пункту знайшов своє підтвердження Актом службового розслідування від 27 травня 2022 року на підставі донесення командира військової частини. Відповідно до вказаного Акта 24.02.2022 під час виконання бойових завдань, а саме підвозу боєприпасів, в районі населеного пункту Каланчак Херсонської області стався авіаційний наліт по колоні та пропав зв`язок з військовослужбовцями протитанкового резерву № [NUMBER] , а саме з сержантом [PERSON] . Факту підтвердження перебування в полоні немає. Відповідно до інформації товаришів по службі та волонтерів, автомобіль, який підвозив боєприпаси, вибухнув від потрапляння снаряду, а також через детонацію бойових припасів, які знаходились в автомобілі, водій загинув на місці події. Факт смерті підтверджується свідченнями очевидців події. Місце поховання померлого також знаходиться на тимчсово окупованій території України. Оскільки тіло [PERSON] не було вивезене з території населенго пункту Каланчак, яке на даний час окупованее, видача лікарського свідоцтва чи фельдшерської довідки про його смерть неможлива, що у свою чергу унеможливлює державну реєстрацію його смерті органом державної реєстрацвії актів цивільного стану та видачу свідоцтва про його смерть, що позбавляє заявницю реалізувати свої права, через що вона вимушена звернутися до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2024 року по справі відкрите провадження. У судове засідання представник заявниці подала заяву про розгляд справи без її участі, просила заяву про встанговленя факту смерті задовольнити. Представник заінтересованої особи Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, пояснення на заяву не надав, в зв`язку з чим на підставі ч.3\~ст. 223 ЦПК України\~справу розглянуто у його відсутність. Суд, ознайомившись із поданою заявою, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першоїстатті 293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293\~ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.317\~Цивільного процесуального\~кодексу України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Згідно до ч. 1, 6 ст.17\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою;2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженихнаказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5(у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) встановлено, що Підставою для державної реєстрації смерті є:а)лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затвердженанаказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);б)фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затвердженанаказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);в)лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;г) рішення суду про оголошення особи померлою;ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина першастатті 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] ,є батьком [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , 1971 року народження, призваний на військову службу 06.11.2019 року [INFO] . 17.09.2021 року вибув в район населеного пункту [PERSON] в підпорядкування командира оперативного командування « [INFO] » для виконання службових (бойових) завдань. Факт виконання бойового завдання [PERSON] на території окупованого населеного пункту підтверджено Актом службового розслідування від 27 травня 2022 року на підставі донесення командира військової частини. Відповідно до вказаного Акта 24.02.2022 під час виконання бойових завдань, а саме підвозу боєприпасів, в районі населеного пункту Каланчак Херсонської області стався авіаційний наліт по колоні та пропав зв`язок з військовослужбовцями протитанкового резерву № [NUMBER] , а саме з сержантом [PERSON] . Тобто, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є військовослужбовцем ЗСУ, приймав участь у бойових діях на території Херсонської області, та відповідно до Акту службового розслідування від 27.05.2022, затвердженого офіцером відділення з морально-психологічного забезпечення військової частини [NUMBER] ст.лейтенантом [PERSON] , зник безвісти, про що 03.05.2023 було сповіщено матір [PERSON] Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, визначає Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», який забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. За визначеннями, наведеними у статті 1 цього Закону: особа, зникла безвісти,- фізичнаособа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук; особа, зникла безвісти за особливих обставин,- особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру. Згідно положеньстатті 4\~Закону України «Про правовий\~статус осіб,\~зниклих безвісти» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місце перебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цьогоЗаконуне припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків. Згідно з частиною 2статті 9\~Закону України «Про правовий\~статус осіб,\~зниклих безвісти\~за особливих\~обставин» особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»та іншими актами законодавства України. Статтями 18, 19 вищевказаного закону передбачений порядок подання заяви і розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин. Зокрема, заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, подається до відповідного територіального органу Національної поліції України. Заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, може бути подана родичем такої особи, представником військового формування, органом державної влади, органом місцевого самоврядування, громадським об`єднанням або будь-якою іншою особою, якій стало відомо про зникнення. Заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, може бути подана Уповноваженим, якщо зазначені в абзаці другому цієї частини особи звернулися до неї з повідомленням про зникнення особи. У заяві про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, зазначається інформація, що може сприяти розшуку такої особи. У разі отримання інформації про зникнення особи за особливих обставин або заяви про розшук такої особи Національна поліція України зобов`язана інформувати Уповноваженого протягом трьох днів з моменту отримання такої інформації або заяви. Відомості, зазначені у заяві про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, підлягають внесенню до Реєстру в порядку, передбаченому цим Законом, протягом 24 годин після отримання Уповноваженим від Національної поліції України інформації про зникнення особи за особливих обставин або інформації про отримання заяви про розшук такої особи. З метою отримання інформації, що може сприяти розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин, Уповноважений надсилає запити на отримання інформації до органів державної влади (зокрема органів, уповноважених на облік та/або розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин), органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб, громадських об`єднань та міжнародних гуманітарних організацій, що можуть володіти необхідною інформацією. Керівники органів державної влади (зокрема органів, уповноважених на облік та/або розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин), органів місцевого самоврядування, їх посадові чи службові особи, а також керівники громадських об`єднань, до яких надійшов запит Уповноваженого на отримання інформації, зобов`язані повідомити Уповноваженого в письмовій формі про результати розгляду такого запиту в триденний строк з дня його одержання. Статтею 21\~Закону України «Про правовий\~статус осіб,\~зниклих безвісти\~за особливих\~обставин» передбачено, що у разі наявності достовірної інформації про те, що особа, яка зникла безвісти за особливих обставин, померла, Уповноважений надає висновок про наявність обставин, що свідчать про смерть цієї особи, та направляє його її родичам. Достовірною інформацією про смерть особи є результати аналізу і зіставлення інформації про вилучення людських останків, наданої пошуковими групами, посмертної інформації про такі останки, наданої бюро судово-медичної експертизи, інформації про профілі ДНК та результати зіставлення ДНК, надані ДНК-лабораторіями, з інформацією, що відома про особу, зниклу безвісти за особливих обставин. Ця інформація міститься у комплексному звіті про ідентифікацію. Відповідно до частин 1, 4 статті 6\~Закону України«Про\~правовий статус\~осіб,\~зниклих безвісти\~за особливих\~обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. Згідно з частиною 4 статті 285 Цивільного кодексу Україниу разі смерті фізичної особи члени її сім`ї або інші фізичні особи, уповноважені ними, мають право бути присутніми при дослідженні причин її смерті та ознайомитись із висновками щодо причин смерті, а також право на оскарження цих висновків до суду. Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»передбачена виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, яка здійснюється в порядку і на умовах, встановленихЗаконом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Детальний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Закономі що за наявності достовірної інформації про те, що особа, яка зникла безвісти за особливих обставин, померла, Уповноважений надає висновок про наявність обставин, що свідчать про смерть цієї особи, та направляє його її родичам,які мають право звернутися до суду із заявою про оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством, а не про встановлення факту смерті особи, що зникла безвісти. Висновок Уповноваженого про наявність обставин, що свідчать про смерть військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , як це передбачено ст. 21 Закону №2505-УШ від 27.04.2022, в матеріалах справи відсутній. Враховуючи вищенаведене, суд приходитьдо висновку, що підстав для встановлення факту смерті військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , немає , а тому в задоволенні заяви слід відмовити. Відповідно дочастини сьомої статті 294\~ЦПК України судові витрати при ухваленні судом рішення не відшкодовуються.

Outcome: dismissed