Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

у листопаді 2023 року представник позивача ТОВ «Споживчий центр» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 18.09.2021-100004532 від 24.09.2021 у розмірі 21 200 грн, а також судовий збір в сумі 2 147,20 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.09.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 18.09.2021-100004532, відповідно до умов якого товариство зобов`язалось надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Так, за умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу в кредит кошти в сумі 10 000 грн., зі строком користування кредитом 42 дні з терміном повернення 05.11.2021 року, а також зі сплатою процентів за ставкою 3 % за один день користування. Позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредитні кошти. Однак, відповідач порушив умови договору щодо обов`язку повернути кредит та сплатити кошти за користування кредитом у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку із чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість станом на 24.09.2021 року у розмірі 21200 грн., яка складається із: 10 000 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 11 200 грн - заборгованості за процентами. Посилаючись на викладене, а також з огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по сплаті коштів, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь товариства зазначену суму заборгованості в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.11.2023 року, у справі відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 50-51). Представник позивача після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, примірник позовної заяви з додатками направлялись відповідачу за місцем реєстрації останнього, однак відповідачем отримані не були у зв`язку із закінченням встановленого строку для зберігання поштового відправлення на поштовому відділенні. Відповідач відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.09.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 18.09.2021-100004532, відповідно до умов якого товариство зобов`язалось надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Так, за умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу в кредит кошти в сумі 10 000 грн, зі строком користування кредитом 14 календарних днів («Короткий кредит»), та 42 календарних дні («Довгий кредит»), а також зі сплатою процентів за ставками: «економ» - у розмірі 2% за один день користування, та «стандарт» - у розмірі 3% за один день користування. З матеріалів справи також вбачається, що додаток до анкети позичальника, заявка на отримання кредиту, підтвердження укладення кредитного договору, паспорт споживчого кредиту підписані [PERSON] шляхом накладення одноразового ідентифікатора U141 (а.с. 35-43). Відповідно до квитанції № 1772896230 від 24.09.2021 позивачем здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 10 000 грн на картковий рахунок [PERSON] . Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Споживчий центр» належно виконало умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти у сумі 10 000 грн., що підтверджується копією квитанції. Однак,відповідач належним чином не виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, своєчасно не повернув кредит, не сплатив проценти за користування кредитом, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 21200 грн, яка складається із: 10000 грн. - основний борг за тілом кредиту, 11200 грн - борг за процентами за користування кредитом, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 21). Зазначена сума заборгованості відповідачем не спростована, як і не надано доказів належного виконання відповідачем договірних зобов`язань. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 611, 615 ЦК України, у випадку порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором. Приписами частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Наявними в матеріалах справи доказами стверджується та обставина, що позивач повністю виконав умови кредитного договору, видавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 10 000 грн відповідно до умов укладеного кредитного договору. Суд приймає наданий позивачем розрахунок періоду і сум заборгованості, що утворилась за кредитним договором. Суд враховує, що такий розрахунок не спростовано відповідачем, а так само не надано в розпорядження суду контррозрахнку. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, відповідач не надав, в тому числі не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості, як і не доведено виконання грошових зобов`язань перед товариством належним чином. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною позивача доведено неналежне виконання відповідачем умов договору, що призвело до наявності заборгованості, а відтак позовні вимоги про стягнення боргу в примусовому порядку є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2147,20 грн слід стягнути із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved