Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить виселити [PERSON] та [PERSON] з предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] (далі - спірна квартира або предмет іпотеки), без наданням іншого житлового приміщення. Позов мотивований тим, що у зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором від 19 квітня 2012 року № 557-190412 (далі - кредитний договір), щодо забезпечення виконання зобов`язань за яким цього ж дня був укладений також договір іпотеки № 966-1904121, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Грішиною В. І. за реєстровим № 587 (далі - договір іпотеки), предметом якого є спірна квартира, що належить на праві власності [PERSON] , у 2015 році кредитор Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» (далі - ПАТ «Європейський газовий банк») звернулося до суду з позовною заявою до нього про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 06 липня 2018 року між [PERSON] та ПАТ «Європейський газовий банк» був укладений договір № 06/07 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за яким ПАТ «Європейський газовий банк» відступило [PERSON] права вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором. Крім того, цього ж дня на підставі договору про відступлення прав за договором іпотеки до [PERSON] як нового іпотекодержателя перейшло право вимоги за договором іпотеки. Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року у справі № 335/4107/15-ц апеляційна скарга [PERSON] була частково задоволена: рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 18 грудня 2018 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким позов [PERSON] задоволений частково, а саме: вирішено у рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] як правонаступником ПАТ «Європейський газовий банк» за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки; вирішено за рахунок предмета іпотеки задовольнити вимоги [PERSON] щодо заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 268 815,42 грн, у тому числі, заборгованості за відсотками у сумі 667 383,86 грн та пені у сумі 601 431,56 грн; вирішено встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», за початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; здійснений розподіл судових витрат, а у задоволенні решти позову відмовлено. Зазначене судове рішення не виконане. На підставі заяви позивача приватним виконавцем Шавлуковою З. А. було відкрите виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року у справі № 335/4107/15-ц. В межах виконавчого провадження було встановлено, що у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та її мати [PERSON] , [INFO] . Приватним виконавцем був направлений запит до органу опіки та піклування з проханням надати дозвіл на реалізацію предмета іпотеки, у якому зареєстрована малолітня дитина. Орган опіки та піклування своїм листом від 24 січня 2020 року відмовив у наданні зазначеного дозволу. Реєстрація місця проживання [PERSON] та малолітньої [PERSON] була здійснена без згоди іпотекодержателя, [PERSON] не мав права самостійно надавати дозвіл на реєстрацію місця проживання зазначених осіб у спірній квартирі. Ухвалою судді від 28.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, залучено до участі в справі районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, розпочато в справі підготовче провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, витребувано у органу опіки та піклування письмовий висновок щодо розв`язання спору. Відповідач та третя особа право на подання до суду заяв по суті справи не скористалися. 24.05.2023 районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району подала до суду висновок щодо розв`язання спору (а.с. 67), в якому зазначила про недоцільність виселення малолітньої [PERSON] зі спірної квартири, оскільки виселення останньої порушить її права та призведе до безпритульності дитини. Ухвалою суду від 21.06.2023 продовжено строк підготовчого провадження. 20.07.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 09.10.2023 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позову. 16.10.2023 позивачем усунуто недоліки позовної заяви. 20.10.2023 року суд постанови продовжити розгляд справи. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 20.11.2023 заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що даний спір вже вирішений в справі № 335/9076/20. В наступні судові засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. З огляду на викладене, суд вирішив справу розглядати за відсутності учасників справи та їх представників. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд доходить наступних висновків. Згідно зі статтю 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Судом встановлено, що 27 лютого 2009 року на підставі договору купівлі-продажу квартири № КМБ/01/09, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовим Д. В. за реєстровим № 268, [PERSON] набув у власність спірну квартиру. 19 квітня 2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» (кредитор) та [PERSON] (боржник) був укладений кредитний договір № 557-190412 та відповідний договір іпотеки № 966-190412/1, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Грішиною В. І. за реєстровим № 587 (а.с. 14 - 16). Доказів того, що У травні 2015 року ПАТ «Європейський газовий банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 06.07.2018 між ПАТ «Європейський газовий банк» та позивачем укладено договір № 06/07 про відступлення прав вимоги, за яким банк відступив шляхом продажу позивачеві права вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012, та договір про відступлення прав за договором іпотеки № 966-190412/1, у відповідності до якого позивач набув права вимоги до [PERSON] за договором № 966-190412/1, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Грішиною В. І. за реєстровим № 587 (а.с. 27 - 32). Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року у справі № 335/4107/15-ц апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково - рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 18 грудня 2018 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволений частково у спосіб, зазначений вище. Вище зазначені договори не є нікчемними або визнаними недійсними. Суд не встановив обставини, які б спростовували права позивача як нового іпотекодержателя, відповідне набуття яких підтверджується обставинами, встановленими судами у справі № 335/4107/15-ц. З 11 грудня 2019 року у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 335/4107/15-ц, виданий 15 квітня 2019 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором у сумі 1 268 815,42 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - продажу з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої законом, за початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстав оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 02 січня 2020 року № 00025126838 батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] , є: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 23 - 25). Згідно із відповіддю Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 16 грудня 2019 року № 01-71/20404 з 22 липня 2015 року у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 26). Судове рішення апеляційного суду в справі № 335/4107/15-ц, яке набрало законної сили, не виконане. Доказів того, що спірна квартира перебуває в іпотеці за споживчим кредитом, учасниками справи суду не надано. Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання (частини перша, четверта та шоста статті 29 ЦК України). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (частина перша статті 379 ЦК України). Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (частина перша статті 380 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (згідно із частиною першою статті 526 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом (частини перша та третя статті 575 ЦК України). Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (частина перша статті 109 ЖК України). Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частина друга статті 109 ЖК України). Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (частина третя статті 109 ЖК України). Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (частини перша та друга статті 156 ЖК України). Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Тобто до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать його дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку (квартири) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац третій статті 1 Закону про іпотеку). Відповідно до абзацу п`ятого частини третьої статті 9 Закону про іпотеку іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (частина третя статті 12 Закону про іпотеку). Згідно із частиною першою статті 33 Закону про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону про іпотеку). Відповідно до частини третьої статті 40 Закону про іпотеку Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Згідно із пунктом 2.1.1 договору іпотеки [PERSON] підтвердив відсутність щодо спірної квартири прав третіх осіб як в межах України, так і за її межами. Також пункт 4.1.4 договору іпотеки передбачає, що [PERSON] зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язанням з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найм), не видавати довіреність на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя. Реєстрація у предметі іпотеки осіб, які не були у ньому зареєстровані на момент укладення договору іпотеки, без згоди іпотекодержателя, є порушенням з боку іпотекодавця, яке не має призводити до обмеження прав іпотекодержателя та створювати права у таких зареєстрованих осіб щодо предмета іпотеки. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19, у якій Велика Палата Верховного Суду на підставі відповідних порушень зі сторони іпотекодавця дійшла висновку про обґрунтованість підстав для задоволення позову про виселення відповідача із житлового будинку. В постанові Верховного Суду від 24.01.2024 в справі № 335/9076/20 зазначено, що суди попередніх інстанцій встановили, що мати відповідач та її неповнолітня дитина були зареєстровані у спірній квартирі після звернення ПАТ «Європейський газовий банк» до суду з приводу невиконання [PERSON] умов кредитного договору. [PERSON] у спірній квартирі не прописаний та не проживає постійно з малолітньою [PERSON] та її матір`ю, не є батьком [PERSON] . Отже, відповідно до частини другої статті 64 ЖК України вони не є членами сім`ї [PERSON] у розумінні ЖК України. Також відповідно до встановлених обставин справи не доведено, що вони є наймачами спірної квартири, які винаймали її до укладення договору іпотеки. Отже, у [PERSON] та [PERSON] не виникало право на вселення до спірної квартири та, відповідно, користування нею. Тому відсутні підстави для виникнення у них права на забезпечення іншим житлом у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки. Зазначеною постановою Верховного Суду від 24.01.2024 в справі № 335/9076/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , які є законними представниками [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про виселення з наданням іншого житла, скасовано постанову Запорізького апеляційного суду від 19.07.2022 та рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 16.11.2021; задоволено позов [PERSON] та виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Пунктом 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] в частині позовних вимог щодо виселення відповідача [PERSON] зі спірної квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Провадження в справі в частині позовних вимог щодо виселення малолітньої [PERSON] підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Відповідно до Закону України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому законами України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався, він діє і дотепер. Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ VI «Прикінцеві положення» Закону № 898-IV пунктом 5-2, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Проте, доказів того, що спірна квартира перебуває в іпотеці за споживчим кредитом, зокрема копії кредитного договору, учасниками справи суду не надано. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За звернення до суду з позовом [PERSON] сплачено судовийзбір в розмірі 2147,20 грн. - по 1073,60 грн. за кожну з двох вимог немайнового характеру. З огляду на те, що судом задоволено одну вимогу немайнового характеру, з відповідача на користь позивача підялгає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Доказів понесення сторонами інших судових витрат матеріали справи не містять. Із заявами про намір подати такі докази після ухвалення судом рішення сторони до суду не зверталися.

Outcome: partial