Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

У січні 2024 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факти родинних відносин, а саме, що [PERSON] є її рідним батьком. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що вона є дочкою заінтересованої особи [PERSON] . Також вказала, що її батьками у свідоцтві про народження вказано [PERSON] та [PERSON] . Проте, в паспорті батько [PERSON] зазначений « [PERSON] ». Свідоцтво про народження її батька є втрачене, записів про народження [PERSON] не виявлено. Отже, відсутні належні документи, що підтверджують родинні зв`язки між заявницею та заінтересованою особою [PERSON] . У зв`язку з наявністю не відповідностей у її та її батька документах, вона постійно стикається з непорозумінням різного характеру при оформленні документів, отже, існують підстави для встановлення факту родинних відносин між нею [PERSON] та її батьком [PERSON] , що зумовило звернення до суду з даною заявою. 09.01.2024 суддею ухвалено відкрити провадження у справі та її розгляд проводити в порядку окремого провадження (а.с. 13). Представник заявника та заінтересовані особи просили розглядати справу за наявними матеріалами (а.с.20-22). Суд ухвалив\~розглянути заяву\~на підставі\~наявних в\~матеріалах справи\~доказів,\~та відповідно\~з урахуванням\~вимог передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали,суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, заповненого українською мовою, серії [NUMBER] (а.с.6). З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 24.03.2006 Городоцьким РВ УМВС України у Львівській області батьку заявниці [PERSON] , його прізвище українською мовою вказано [PERSON] , а російською [PERSON] (а.с.5). Вирішуючи по суті заяву [PERSON] суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У ст.318 ЦПК України визначено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пунктах 21, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №161/853/19 сформульовано правовий висновок, який зводиться до того, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Тобто, за змістом наведених норм цивільного процесуального законодавства суди встановлюють факти родинних відносин між фізичними особами лише у разі, якщо особою вжито всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І тільки у випадку наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження такого юридичного факту, відповідний факт може встановити суд у порядку окремого провадження. Із матеріалів справи вбачається, що у паспорті заінтересованої особи 2, його прізвище вказано російською мовою як « [PERSON] », а українською - « [PERSON] », що суперечить перекладу. Таким чином, зі змісту окреслених документів вбачаються невідповідності записів щодо прізвища батька заявниці зроблених у паспорті громадянина України, записам в інших документах, як-то свідоцтві про її народження та її паспорта. Згідно із підпунктом 2 п.1 Розділу IV Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого Наказом МВС України від 06.06.2019 №456, обмін паспорта здійснюється в разі установлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах). Відповідно до підпункту 2 п. 1 Розділу Х цього Тимчасового порядку територіальний підрозділ ДМС відмовляє особі в оформленні або видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки),якщо особа вже отримала паспорт, який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього, непридатності для подальшого використання). Згідно із п. 2.12 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку. В силу підпункту 2.15.9 п.2.15 цих Правил висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану складається, якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості). Отже, чинним законодавством унормовано питання щодо обміну паспорта громадянина України та внесення змін в актові записи цивільного стану у разі установлення розбіжностей у записах, зроблених у таких документах, чи помилки в інформації, внесеній до них. У відповідності з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Проте, заявницею не надано суду будь яких доказів, що її батько, який є у даній справі заінтересованою особою 2 звертався до органів міграційної служби чи відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявами про виправлення помилки у паспортному документі. Заявниця посилається на те, що при оформленні документів різного характеру вона постійно стикається з непорозуміннями та довгими поясненнями відносно родинного зв`язку із своїм батьком. Однак, заявницею не надано жодних доказів на підтвердження наведених обставин, зокрема, що їй було відмовлено в оформленні якихось документів. Відтак, на переконання суду, заявницею не доведено, що встановлення в судовому порядку факту родинних відносин з її батьком призведе до виникнення, зміни або припинення її особистих чи майнових прав. Враховуючи, що заявницею не доведено належними та допустимим доказами, що встановлення факту родинних відносин між нею та її батьком [PERSON] неможливо в позасудовому порядку, зокрема шляхом внесення відповідних виправлень до документів, які посвідчують їх родинні стосунки, чи її особистих документів, а також, що даний факт має для заявниці юридичне значення, суд дійшов висновку про відмову у задоволені заяви [PERSON] про встановлення факту родинних відносин.

Outcome: dismissed