Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

28.09.2023 року позивачка звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом, у якому просила суд: скасувати арешт з квартири за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі листа Прокуратури Малиновського району м.Одеси за № Д19/95 від 19.12. 1995 року, посилаючись на наступні обставини. Згідно позовної заяви, [PERSON] є спадкоємицею майна після смерті [INFO] її батька [PERSON] , [INFO] . Після смерті батька позивачки відкрилась спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] , спадкова справа №65439544 від 31.01.2020 р. Під час оформлення документів про спадкування [PERSON] було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №330406767 від 27.04.2023 року з тексту якої вбачається, що на спадкове майно за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт на підставі Листа Д19/95 від 19.12.1995 року Прокуратури Малиновського району міста Одеси. Адвокат позивачки Абітова Ф.М. звернулася 08.05.2023 року з адвокатським запитом до Малиновської окружної прокуратури з проханням надати інформація про підстави обтяження майна. 12.05.2023 року листом №51-764-23 перший заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси Юлія Шевченко повідомила, що надати будь яку інформацію з цього питання не вбачається можливим, у зв?язку із недостатність вихідних даних і порадила звернутися до Першої Одеської державної нотаріальної контори, якою було зареєстровано обтяження. 21.06.2023 адвокат звернулася з адвокатським запитом до Першої Одеської державної нотаріальної контори (станом 23.10.2018 державна реєстрація Першої Одеської державної нотаріальної контори була припинена) та Одеського державного нотаріального архіву але відповіді так і не було отримано. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав N 330406767 від 27.04.2023 р., що додається в якості доказу, арешт на спадкове майно було накладено 19.12.1995 року тобто за процедурою КПК України 1960 року. Відповідно до п.9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов?язані з розв?язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте, положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі. Шляхи вирішення питання про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи КПК України 1960 року не встановлює. Також КПК України 1960 року не містив інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування. Інформацію щодо кримінальної справи, в межах якої на спадкове майно позивача накладено арешт, за повідомленням відповідача отримати неможливо. Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Враховуючи наведене та те, що кримінальна справа, в рамках якої було накладено арешт на квартиру, до суду не надходила, позивач та її батько не були учасниками цієї справи, в позасудовий спосіб позивач не може зняти арешт з майна та захистити своє порушене право власності, беручи до уваги те, що позивач через наявний арешт її квартири позбавлена можливості отримання свідоцтва про право на спадщину і як наслідок, в повному обсязі здійснювати права власника та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, позивачка звернулась до із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. 11.10.2023 року представник Малиновської окружної прокуратури міста Одеси надав до суду відзив на позовну заяву,в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.11.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. 18.11.2023 року представник позивачки подала до суду клопотання про повернення до підготовчого провадження у зв`язку із необхідністю заміни неналежного відповідача належним. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.11.2023 року клопотання про повернення до підготовчого провадження задоволено. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.12.2023 року замінено відповідача - з Малиновської окружної прокуратури міста Одеси у цивільній справі №521/22541/23 на Одеську обласну прокуратуру. 24.02.2024 року представник відповідача Одеської обласної прокуратури надав письмові пояснення, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.02.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до Малиновського районного суду м. Одеси заяву, в яких просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, представник третьої особи подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без його особистої участі. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно матеріалів справи, [PERSON] є спадкоємицею майна після смерті [INFO] її батька [PERSON] , [INFO] . Після смерті батька позивачки відкрилась спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] , спадкова справа №65439544 від 31.01.2020 р. Під час оформлення документів про спадкування [PERSON] було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №330406767 від 27.04.2023 року з тексту якої вбачається, що на спадкове майно за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт на підставі Листа Д19/95 від 19.12.1995 року Прокуратури Малиновського району міста Одеси. Адвокат Позивачки Абітова Ф.М. звернулася 08.05.2023 року з адвокатським запитом до Малиновської окружної прокуратури з проханням надати інформація про підстави обтяження майна. 12.05.2023 року листом\~№ 51-764-23\~перший заступник\~керівника Малиновської\~окружної прокуратури\~міста Одеси\~Юлія Шевченко\~повідомила,\~що надати\~будь яку\~інформацію з\~цього питання\~не вбачається\~можливим,\~у зв`язку\~із недостатність\~вихідних даних\~і радила\~звернутися доПершої Одеської державної нотаріальної контори, якою біло зареєстровано обтяження. 21.06.2023 адвокат Абітова Ф.М. звернулася з адвокатським запитом до Першої Одеської державної нотаріальної контори (станом 23.10.2018 державна реєстрація Першої Одеської державної нотаріальної контори була припинена) та Одеського державного нотаріального архіву згідно відповіді від 21.07.2023 р. № 1765/01-20 вказано, що в матеріалах архівного фонду Першої одеської державної нотаріальної контори міститься лист Прокуратури Малиновського району м. Одеси № Д 19/95 від 19.12.1995 р., щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . на підставі вказаного листа Першою одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим №700/95 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Та додано вказаний лист. Однак листі вказано, що у прокуратурі Малиновського району м. Одеси знаходиться на розгляді заява [PERSON] , згідно якої до закінчення перевірки, яка проводитьч прокуратурою просили не проводити будь-яких угод у відношені квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Відповідно до п. 2 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справи від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 № 6 - вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Суд зазначає, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні; позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивачки як спадкоємиці , внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав № 330406767 від 27.04.2023 р., що додається в якості доказу, арешт на спадкове майно було накладено 19.12.1995 року тобто за процедурою КПК України 1960 року. Відповідно до п.9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте, положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі. Шляхи вирішення питання про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи КПК України 1960 року не встановлює. Також КПК України 1960 року не містив інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування. Інформацію щодо кримінальної справу, в межах якої на спадкове майно позивача накладено арешт, за повідомленням відповідача отримати неможливо. Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте,\~слідчий суддя\~наділений повноваженнями\~вирішувати такі\~клопотання під\~час досудового\~розслідування,\~розпочатого шляхом\~внесення відомостей\~про кримінальне\~правопорушення до\~Єдиного реєстру\~досудових розслідувань\~ порядку,\~встановленому чинним\~КПК України.Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у закритій кримінальній справі, даний Кодекс не передбачає. Водночас слідчий суддя, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства. Суд може розглядати справу в кримінальному провадженні як цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (частина перша статті 28 КПК України 1960 року). З огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Враховуючи наведене та те, що кримінальна справа, в рамках якої було накладен арешт на квартиру, до суду не надходила, позивач та її батько не були учасником цієї справи, в позасудовий спосіб позивач не може зняти арешт з майна та захистити своє порушене право власності, беручи до уваги те, що позивач через наявний арешт її квартири позбавлена можливості отримання свідоцтва про право на спадщину і як наслідок, в повному обсязі здійснювати права власника та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Разом з цим, відповідно до висновку, сформованого Великою Палатою Верховного Суду у справі № 2-3392/11 (Постанова від 24.04.2019 року) встановлено, що справа про скасування арешту майна, накладеного відповідно до положень КПК 1960 року, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. У відповідності до п. 21.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року (справа № 727/2878/19, провадження № 14-516цс19) спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально- процесуальним кодексом України від 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved