Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на майно. Позивачка обгрунтовує свої вимоги тим, що будинок [ADDRESS] належить їй на праві власності на підставі договору № 4-330 купівлі-продажу посвідченого Херсонською Товарною біржою "Ізумруд" 18.06.1997 року, зареєстрованого в міжміському бюро технічної інвентаризації 25.06.1997. Позивачка зазначає, що вона з 18 червня 1997 року постійно користується належним їй будинком, її право власності ніким не оспорюється. 31 травня 2006 року вона отримала на підставі договору купівлі-продажу № 4-330 від 18.06.1997 державний акт на право власності на земельну ділянку серія ДП № 034818, земельна ділянка площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер 1225481000:08:001:0001, та державний акт на право власності на земельну ділянку серія ДП №034968, земельна ділянка площею 0,3000 гектарів, кадастровий номер 1225481000:08:001:0002. Але вона втратила оригінали правовстановлюючих документів на будинок [ADDRESS] . Отримати дублікат вищезазначеного договору купівлі-продажу та зареєструвати його в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не можливо, так як відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» біржові угоди на житлові будинки на теперішній час не підлягають до підстав щодо реєстрації права власності. Крім того, Херсонська товарна біржа «Ізумруд» на теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території. 18 червня 1997 року на Херсонській Товарній біржі «Ізумруд» між [PERSON] з одного боку, та [PERSON] з іншого боку, був укладений договір №4-330 купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбала житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку загальною площею 5500 кв.м. Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 25.06.1997р., що підтверджується інформаційною довідкою КП «Нікопольське РБТІ» ДОР» від 29 січня 2024 року №26. Однак за загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Позивачка також зазначає, що згідно договору купівлі-продажу від 18.06.1997 року, копія якого зберігається в матеріалах інвентаризаційної справи ТОВ «ЗМБТІ» вбачається, що покупець [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки: сплатила за придбане майно обумовлені договором кошти, а тому остання набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] , і правомірно володіє ним. Ухвалою судді від 08.02.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні, з повідомленням сторін. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа, повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, будь-яких пояснень щодо заявлених вимог не надала. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження , суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Судом встановлено, що 18 червня 1997 року на Херсонській Товарній біржі «Ізумруд» між [PERSON] з одного боку, та [PERSON] з іншого боку, був укладений договір №4-330 купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбала житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку загальною площею 5500 кв.м. (а.с.12). Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 25.06.1997, що підтверджується інформаційною довідкою КП «Нікопольське РБТІ» ДОР» від 29 січня 2024 року №26 (а.с.10). З 18 червня 1997 року постійно користується належним їй будинком, її право власності ніким не оспорюється. 31 травня 2006 року вона отримала на підставі договору купівлі-продажу № 4-330 від 18.06.1997 державний акт на право власності на земельну ділянку серія ДП № 034818, земельна ділянка площею 0,2500 гектарів розташована буд. [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер 1225481000:08:001:0001 (а.с.16), та державний акт на право власності на земельну ділянку серія ДП №034968, земельна ділянка площею 0,3000 гектарів, розташована буд. [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1225481000:08:001:0002 (а.с.17). Але, як зазначає позивачка, вона втратила оригінали правовстановлюючих документів на будинок [ADDRESS] . Отримати дублікат вищезазначеного договору купівлі-продажу та зареєструвати його в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не можливо, так як відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» біржові угоди на житлові будинки на теперішній час не підлягають до підстав щодо реєстрації права власності. Крім того, Херсонська Товарна біржа «Ізумруд» на теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території. Згідно висновку про вартість від 29.01.2024 вбачається, що ринкова вартість вищевказаного житлового будинку складає 125 000,00 грн. (а.с.19). Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.ст.57,58 Конституції України, ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у червні 1997 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до статті 42 ЦК Української РСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Водночас згідно зі статтею 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі- продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Однак за загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню. У період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлового будинку ( квартир) повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК Української РСР), а відповідно до статті 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Згідно ч. 2 ст. 9 Житлового Кодекс) України (з доповненнями 1993 року, в редакції, що діяла на час укладення договору) квартира (будинок) може бути придбана громадянами на біржових торгах. Відповідно до п.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України (в ред.2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Судом також встановлено, покупець [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки: сплатила за придбане майно обумовлені договором кошти, а тому остання набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] , і правомірно володіє ним. Відповідно до діючого на даний час законодавства - а саме ст. 204 ЦК України: «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». Відповідно до ст. 220 ЦК України: «Якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним». У відповідності до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить судовий збір не стягувати з відповідача на свою користь, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved