Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , у зв`язку з фактом самостійного виховання малолітньої дитини без участі батька. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 грудня 2012 року між сторонами було укладено шлюб, під час якого у них [INFO] народилися донька [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] . Починаючи з вересня 2023 року сторони фактично проживають окремо одне від одного. Позивач вказує, що спільна малолітня дочка [PERSON] проживає разом з позивачем, яка має постійний та достатній дохід, самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує її матеріально та піклується про неї, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, має житло, в якому створені належні умови для проживання дитини та її розвитку, дитина з позивачем почувають себе у безпеці та спокійно. Натомість відповідач як батько належної уваги, турботи та піклування спільній дитині не надає, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки. Позивач зазначає, що створила належні умови для проживання її та дитини, у власності позивача також перебуває транспортний засіб, з 05 липня 2022 року вона зареєстрована як фізична особа- підприємець та має достатній обсяг доходу, піклується про здоров`я доньки. Як зазначає позивач, 24 жовтня 2023 року вона звернулася до Відділу з питань реєстрації місця проживання Дарницької РДА із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), в якій просила зареєструвати місце проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , проте Відділом відмовив їй у реєстрації доньки [PERSON] , оскільки відсутня згода батька. Відповідач відмовляється надавати згоду на реєстрацію місця проживання доньки разом з позивачем. Вважає, що на даному етапі визначення місця проживання дочки з матір`ю відповідатиме найкращим її інтересам та позитивно впливатиме на психоемоційний розвиток дитини. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2023 року справу передано на розгляд судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20 грудня 2023 року, залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві. 22 листопада 2023 року [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , у зв`язку з фактом самостійного виховання малолітньої дитини без участі матері. Вимоги позивача за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що позивач за первісним позовом просить визначити місце проживання разом з нею лише дочки [PERSON] , проте не повідомила суду, що [PERSON] самостійно виховує меншого сина - [PERSON] , який перебуває на його повному утриманні, оскільки [PERSON] по відношенню до меншого сина - [PERSON] , батьківських обов`язків не виконує, про сина не піклується, належним чином не забезпечує його матеріально та не піклується про духовний розвиток дитини. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що як батько він піклується про сина, забезпечує його матеріально, займається його вихованням та духовним розвитком, а тому вважає, що місце проживання сина має бути визначено разом із ним у зв`язку з фактом самостійного виховання ним дитини. Так, позивач вказує, що вони із сином проживають за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває у його власності, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання дитини; він має фінансову спроможність утримувати сина, оскільки займається адвокатською діяльністю, а також зареєстрований як фізична особа-підприємець, має у власності транспортний засіб. Додатково позивач зазначає, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, що підтверджується довідкою, виданою [INFO] . Наголошує, що відвідує з сином всі необхідні медичні профілактичні огляди та займається його лікуванням, навчанням, позашкільним дозвіллям, відпочинком, зокрема, регулярно подорожував за кордон. Зазначає, що купує сину необхідний для нього одяг, сплачує послуги стоматолога тощо. Вказуючи, що він одноособово, без участі відповідача утримує та виховує малолітнього сина, а згоди щодо місця проживання малолітнього сина сторони не дійшли, позивач просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом зі ним. Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28 листопада 2023 року зустрічну позовну заяву передано на розгляд судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , підготовче засідання призначено на 07 лютого 2024 року, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві. 19 грудня 2023 року позивач за первісним позовом подала заяву про зміну предмету позову, у якій просила додатково до заявлених раніше вимог стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення донькою повноліття. У судовому засіданні 20 грудня 2023 року вказана заява прийнята судом до розгляду. 05 січня 2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві надійшов висновок щодо вирішення первісного позову. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07 лютого 2024 року підготовче провадження у справі № 753/20680/23 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 05 березня 2024 року о 16:00 год., визнано явку [PERSON] в судове засідання обов`язковою. 29 лютого 2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві надійшов висновок щодо вирішення зустрічного позову. У зв`язку із неявкою позивача у судове засідання 05 березня 2024 року розгляд справи відкладено на 18 березня 2024 року. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Як встановлено судом, 12 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1922. Від цього шлюбу у сторін народилися діти - донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Як зазначили сторони, починаючи з вересня 2023 року вони проживають окремо одне від одного та не досягли беззаперечної згоди щодо визначення місця проживання дітей та пов`язаних із цим прав та обов`язків щодо дітей. Судом встановлено, що на час вирішення спору донька [PERSON] проживає разом з позивачем за первісним позовом, а син [PERSON] - з відповідачем за первісним позовом Згідно з матеріалами справи [PERSON] 19 жовтня 2023 року на публічних торгах придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,8 кв.м., житловою площею 17,0 кв.м. та зареєструвала за собою право власності на це майно, про що свідчить свідоцтво, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костенком Сергієм Олександровичем, та витяг з Державного реєстру речових прав 351231119 від 20 жовтня 2023 року.. З метою забезпечення проживання у цій квартирі позивач приєдналася до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ «Київські енергетичні послуги» та їй було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Також 20 жовтня 2023 року вона уклала договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Аркада-Житлосервіс» про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо цього майна. У вказаній квартирі позивач за первісним позовом створила належні умови для проживання дитини, що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 06 грудня 2032 року. Позивач є власником автомобіля марки «AUDI» моделі «Е-TRON», 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . [PERSON] з 05 липня 2022 року зареєстрована як фізична особа- підприємець, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2022 рік обсяг доходу за звітний (податковий) період позивача за первісним позовом становить 584794,23 грн. 24 жовтня 2023 року [PERSON] звернулася до Відділу з питань реєстрації місця проживання Дарницької РДА із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), в якій просила зареєструвати місце проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , проте Відділом було надано відмову в реєстрації дочки [PERSON] разом із матір`ю, оскільки «представник дитини надав документи не в повному обсязі (відсутня згода батька), п. 3 ст. 5 ЗУ № 1871-IX». Судом також встановлено, що позивач за зустрічним позовом та малолітній син сторін - [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , вказана квартира перебуває у власності позивача і відповідача, яким належить по 1/2 частині квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23 січня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною та зареєстрованого в реєстрі за № 351 Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, місце проживання [PERSON] з 24 січня 2020 року по теперішній час зареєстроване за адресою: [ADDRESS] Позивач за зустрічним позовом з 20 червня 2023 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також здійснює адвокатську діяльність, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. У підтвердження свого матеріального стану та отриманих доходів позивач за зустрічним позовом надав виписку з банківського рахунку фізичної особи-підприємця, з якої вбачається, що станом на листопад 2023 рік ним отримано дохід розміром 2 470 367.00 грн. та податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік. Позивач за зустрічним позовом є власником автомобіля марки LEXUS моделі NX 300Н, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Згідно з довідкою від 09 травня 2022 року № 855, виданою Дарницьким районним у м. Києві територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, [PERSON] не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Відповідно до характеристики, виданої Початковою школою № 332 Дарницького району м. Києва [PERSON] , [INFO] , навчається в початковій школі № 332 Дарницького району м. Києва з 01 вересня 2023 року по даний час. За час навчання зарекомендував себе як здібна, розумна дитина. До навчання ставиться сумлінно та відповідально. Фізично добре розвинутий, відвідує спортивний гурток. Шкільний матеріал засвоює на доброму рівні. Має відповідний за віком загальний розвиток. Правил поведінки здобувачів освіти школи дотримується. З однолітками дружелюбний. Має лідерські здібності. [PERSON] забезпечений всім необхідним шкільним приладдям. В школу вчасно надаються довідки про результати проходження медичного профілактичного огляду. Хлопчик завжди приходить до школи вчасно, без запізнень. Протягом освітнього процесу не було відвідувань без поважних причин. Батько, [PERSON] , постійно цікавиться успіхами дитини в школі та приділяє достатню увагу вихованню сину. На даний момент батько постійно підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться перебігом освітнього процесу Згідно з характеристикою, виданою 20 листопада 2023 року Громадською організацією «Боксерський клуб «Київська Русь», починаючи із грудня 2021 року по теперішній час [PERSON] є вихованцем боксерського клубу «Київська Русь», [PERSON] успішно займається в клубі, є цілеспрямованим, мотивованим дисциплінованим та слухняним. Добре фізично розвинутим. Має друзів серед інших вихованців клубу. За час відвідування клубу не допускав порушень дисципліни. Конфліктів із іншими вихованцями чи тренерами клубу не було. Батько, [PERSON] , забезпечує свого сина [PERSON] спортивним приладдям, зокрема, рукавицями для боксу, шоломом, боксерським одягом та взуттям. Батько цікавиться успіхами сина в клубі та особисто його приводить на заняття і забирає після них. Матеріали справи свідчать також про спільний виїзд батька та сина за кордон, зокрема і у 2023 році, наявність у них візи на право відвідування Сполучених Штатів Америки, що підтверджується відповідними відмітками в їх закордонних паспортах та вклеєними до них візами. Батько також несе витрати по забезпечення дозвілля та відпочинку сина, забезпечення його побутовими речами, приладдям, на лікування тощо, що підтверджується відповідними квитанціями та чеками, наявними в матеріалах справи. З наданих під час розгляду справи пояснень сторін вбачається, що спір у цій справі виник внаслідок недосягнення сторонами згоди щодо утримання дітей та вирішення питання про можливість виїзду сина за кордон з метою навчання, на чому наполягає батько. Позивач за зустрічним позовом крім цього зазначав, що має бажання, щоб діти проживали разом з ним, у зв`язку із чим він і заперечував проти зміни місця їх реєстрації матір`ю, однак вказав, що у сторін у справі відсутня можливість забезпечити проживання дітей у власних окремих кімнатах з огляду на різну стать дітей та їх дорослішання, а також характер їх взаємовідносин між собою. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 6, 8 ст. 7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Приписами ч. 1 ст. 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як визначено ч. 1 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Відповідно до положень ч. 5 ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 цієї статті визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Тобто, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини, стать, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України). Згідно із висновком Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування за результатами розгляду цього питання Комісією з питань захисту прав дитини райдержадміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Також за висновком Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Зокрема, під час розгляду цього питання Комісією з питань захисту прав дитини райдержадміністрації враховано і позицію матері дитини, яка зазначила, що між сином та батьком існує тісний зв`язок, син більше прихильний до батька ніж до матері. Як слідує з вказаних висновків, сторони не перешкоджають одна одній у спілкуванні з дітьми. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що батьками дітей в повній мірі створено для дітей належні умови для виховання та її розвитку, вони мають стабільний дохід, належні умови проживання, власне житло, де облаштовані окремі місця для дітей, беручи до уваги відповідні висновки органу опіки та піклування, вік дітей, їх навчання в одному навчальному закладі, доведені сторонами обставини щодо фактичного місця проживання дітей, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, суд вважає, що на даний час визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю, а [PERSON] з батьком не суперечитиме інтересам дітей. Позивач за первісним позовом також просила стягнути аліменти на утримання [PERSON] . Відповідач за зустрічним позовом заперечував проти позову в цій частині. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно із позовною заявою позивач просить стягнути аліменти у частці від доходів відповідача. Водночас, як визначено ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Hunt v. Ukraine», № 31111/04, § 54). Оскільки донька проживає разом з матір`ю, а відповідач за первісним позовом є її батьком, на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд вважає наявними правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи з того, що менший син проживає з батьком, позивач за первісним позовом просить суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Зважаючи на вік дитини, те, що відповідач за віком є працездатним, беручи до уваги підтверджені відомості про розмір його доходу, суд вважає можливим стягувати з відповідача за первісним позовом на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог первісного та зустрічного позову в частині встановлення факту самостійного виховання дитини без участі іншого з батьків, суд зазначає таке. Як передбачено ч. 6 ст. 265 ЦК України висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення). Суд зауважує, що положення законодавства щодо вирішення між батьками спорів про місце проживання дітей не обумовлюють визначення місця проживання дитини фактом самостійного виховання дитини одним із батьків без участі іншого. Статтею 157 СК України встановлено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухилення його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт неучасті батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні дитиною. Такий факт може бути підтверджений рішенням суду в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Суд також враховує, що орган опіки і піклування у своїх висновках щодо визначення місця проживання дітей зазначив, що батьки не перешкоджають спілкуванню один одному з дітьми, вказавши, що кожен з дітей спілкується з іншим з батьків. Крім цього, як встановлено під час розгляду справи спір між сторонами у цій справі виник не у зв`язку із участю/неучастю батьків у вихованні їх дітей, а з інших підстав. За таких обставин у первісному позові та зустрічному позові у цій частині слід відмовити. Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною десятою статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи, що кожною із сторін сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та зважаючи часткове задоволення первісного і зустрічного позовів, суд не вбачає підстав покладення на сторони обов`язку відшкодовувати одна одній понесені судові витрати.

Outcome: partial