Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

В квітні 2023року позивачка звернулася до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 3 травня 2014 року у виконкомі Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що було вчинено актовий запис № 4. В шлюбі, [INFO] , у них народився син - [PERSON] . Під час проживання в шлюбі, [INFO] , подружжя придбало за спільні кошти однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року в справі № 759/12511/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. У позивачки та відповідача по справі по даний час не виникали спори з приводуспірного нерухомого майна, а отже і перебіг строку позовної давності для позивачки не розпочинався. Позивачка вирішила звернутися з даним позовом до суду зараз, щоб уникнути в майбутньому спору про спільну сумісну власність подружжя. Позивачка просить суд поділити спільне майно подружжя - однокімнатну квартиру [ADDRESS] наступним чином: - Визнати за [PERSON] право спільної часткової власності без виділення в натурі на 1\\2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] ; - Визнати за [PERSON] право спільної часткової власності без виділення в натурі на 1\\2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.04.2023 року зазначений вище позов було залишено без руху(ас.38). Ухвалою суду від 14.04.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її до підготовчого засідання(ас.45). Ухвалою суду від 30.05.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивачки [PERSON] - адвоката Чудака В.Д. про розгляд справи у режимі відеоконференції(ас.51). Ухвалою суду від 06.06.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду(ас.67). Ухвалою суду від 28.09.2023 року за клопотанням представника позивачки [PERSON] - адвоката Чудака В.Д. вирішено розглядати справу у режимі відеоконференції(ас.73-74). 29.09.2023 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю квартиру [ADDRESS] , згідно якого просить суд відмовити в основному позові, оскільки, 04.07.2016 року між продавцем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В., зареєстрованого в реєстрі №1370. У договорі №1370 зазначено, що продаж квартири вчинено за 695 800, 00 грн., які було повністю сплачені покупцем продавцю до підписання цього договору. Також позивач по зустрічному позову зазначає, що у період після реєстрації шлюбу між сторонами у 2014 році і до липня 2016 року у них не було спільних коштів, достатніх для придбання квартири за 695 800,00 грн., оскільки [PERSON] майже ніде не працювала, грошових коштів, достатніх для накопичення суми у вказаному розмірі, не отримувала. [PERSON] в той час працював охоронником та отримував заробітну плату, якої вистачало на життя та оплату орендованого житла, коштів для накопичення не залишалося . У липні 2016 року [PERSON] була на сьомому місяці вагітності, тому його батько і бабуся вирішили придбати для [PERSON] квартиру як подарунок до очікуваного народження дитини. Пошуком квартири для придбання, узгодженням усіх умов, в тому числі, ціни придбання квартири займалася його бабуся і батько - [PERSON] та [PERSON] . Фактично квартира була придбана його бабусею та його батьком, а оформлена на [PERSON] з метою мінімізації витрат на нотаріальне оформлення набуття у власність квартири та реєстрації права власності на неї, оскільки після укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] (продавець квартири) та його бабусею та батьком, потрібно було б укладати ще один договір - дарування між ним і його бабусею та батьком, тобто знову оплачувати нотаріальне посвідчення договору і реєстрацію права власності; продавець квартири - [PERSON] укладати договір дарування на моє ім`я не бажала. 04 липня 2016 року [PERSON] особисто передала продавцю квартири грошові кошти у сумі 447 000,00 грн. як оплату ціни цієї квартири. Решту коштів як оплату придбання квартири, надав його батько - [PERSON] . У його бабусі [PERSON] були наявні кошти для придбання вказаної вище квартири, оскільки вона тривалий час займалася підприємницькою діяльністю. Його батько оплатив придбания спірної квартири коштами, які отримав у спадок від [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.11.2005, від продажу будинку і земельної ділянки. Крім того, деяку частину коштів надала його тітка (дружина батькового брата) - [PERSON] . Таким чином, за наші спільні з [PERSON] кошти квартира [ADDRESS] не придбавалася, оскільки таких коштів у нас не було. Фактично вказана вище квартира була придбана за кошти його батька та бабусі, частково - його тітки та оформлена на [PERSON] за договором № 1370 як подарунок, а тому є його особистою приватною власністю, яку він отримав як подарунок від своїх рідних. Оскільки сторони, як подружжя у придбанні цієї квартири не брали жодної участі ні коштами, ні працею, вказана вище квартира є його особистою власністю, з чим [PERSON] не згодна і заперечує цей факт, що є порушенням [PERSON] прав як власника спірної квартири. Протокольною ухвалою від 02.10.2023 було прийнято зустрічний позов(ас.141-145). В судовому засіданні позивачка по основному позову та її представник- адвокат Чудак В.Д. свій позов підтримали та просили його задовольнити, а в зустрічному просили відмовити. Відповідач по основному позову та його представник - адвокат Городок Я.В. просили суд відмовити в задоволенні основного позову та задовольнити зустрічний позов, згідно письмових доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Допитаний в судовому засіданні свідок зі сторони відповідача по основному позову [PERSON] , який є його батьком підтвердив той факт, що пошуком спірної квартири для придбання, узгодженням усіх умов, в тому числі, ціни придбання квартири займався він і його матір- [PERSON] . 04 липня 2016 року [PERSON] особисто передала продавцю квартири грошові кошти у сумі 447 000,00 грн. як оплату ціни цієї квартири. Решту коштів як оплату придбання квартири, надав він. Свідок зазначив, що оплатив придбания спірної квартири коштами, які отримав у спадок від [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.11.2005, від продажу будинку і земельної ділянки. Крім того, деяку частину коштів надала дружина його брата - [PERSON] . Допитані свідки зі сторони відповідача по основному позову [PERSON] , [PERSON] , які підтримували з позивачкою та відповідачем дружні стосунки, зазначили так, що спірну квартиру було придбано за кошти родичів відповідача, при цьому при підписанні договору чи передачі коштів, зазначені особи не були присутні, знають про це зі слів. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] , яка є матір"ю позивачки по основному позову, зазначила, що допомагала фвнансово в придбанні спірної квартири сторонам. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, заслухавши думку учасників процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 травня 2014 року у виконкомі Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що було вчинено актовий запис № 4(ас.22). Судом встановлено, що в шлюбі, [INFO] , у них народився син - Назар(ас.10). Судом встановлено, що під час проживання в шлюбі, 04 липня 2016 року, подружжя придбало однокімнатну квартиру [ADDRESS] , згідно договору купілі-продажу квартири(ас.15-16). Судом встановлено, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року в справі № 759/12511/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний(ас.23-24). Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. При цьому, суд також не приймає до уваги доводи відповідача щодо визнання за ним особистою приватною власністю квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що на підтвердження своїх доводів ні відповідачем по основному позову, ні його представником не надано жодного письмового доказу на підтвердження своїх вимог. Суд оцінює критично і не приймає до уваги показів свідків зі сторони відповідача по основному позову, оскільки дані особи є родичами та зацікавленими щодо даного спору, при цьому жодного письмового доказу, які б підтвердили причинно-послідовний зв"язок щодо правочину купівлі-продажу спільної квартири, суду надані не були. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що основний позов підлягає задоволенню та в зустрічному позові відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного ст.ст. 57, 60, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 206 , 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved