Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

10 січня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього згідно судового наказу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2020 року на користь [PERSON] на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку, до 1/6 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього відповідно до судового наказу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17\~лютого 2023\~року на користь [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку, до 1/6 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обґрунтовано позов тим, що на даний час із заробітку (доходу) [PERSON] утримуються аліменти у розмірі 1/2 частини. Проте, ще на його утриманні перебуває батько, який є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІ групи. Позивач приймає участь у догляді за батьком, у тому числі матеріально забезпечує його. Також, це стало підставою для звільнення [PERSON] з військової служби. Крім того, нинішня дружина позивача також перебуває на його утриманні, оскільки не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідачі у встановлений судом строк відзивів на позов не подали. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. [PERSON] у судове засідання не з`явилась, на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов визнає у повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, зокрема, і шляхом публікації оголошення про виклик на сайті судової влади, заяв чи клопотань до суду не подала. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судовим наказом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2020 року у справі № 751/6640/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05.10.2020 та до досягнення дитиною повноліття. Судовим наказом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17\~лютого 2023\~року у справі № 751/841/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.01.2023 та до досягнення дитиною повноліття. На даний час вказані судові накази перебувають на примусовому виконанні у відділах Державної виконавчої служби (а.с. 13, 16-17). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2020 року у справі № 751/5942/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8-9). 09 липня 2021 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 48). Від даного шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Як пояснила у судовому засіданні представник позивача, на даний час дружина позивача - [PERSON] не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Крім того, позивач здійснює доглядає за батьком - [PERSON] , у тому числі забезпечує його матеріально. Батько позивача є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 18), у зв`язку із необхідністю догляду за ним [PERSON] був звільнений з військової служби, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] № 594 від 21.11.2023 (а.с. 19). Також, представник позивача у судовому засіданні зазначила, що після звільнення з військової служби позивач стабільного заробітку немає і його матеріальне становище погіршилося, у зв`язку із чим він немає змоги платити аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку на кожну дитину. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181\~СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Частиною 2\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України передбачено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 192\~СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що на даний час матеріальне становище позивача змінилося, він звільнився з військової служби, у зв`язку із необхідністю за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому немає стабільного заробітку, а також враховую визнання відповідачем [PERSON] позову, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за судовими наказами до 1/6 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за кожним судовим наказом, з метою як найкращого забезпечення інтересів дітей. Також, у зв`язку з наявністю підстав для задоволення позову, позивачу мають бути відшкодовані понесені у справі судові витрати на правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із\~частинами першою,\~другою статті\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Кручек О.О. на підставі ордеру серії СВ № 1070069 від 15.12.2023 та Договору про надання правничої допомоги № 15/12/2023-ц від 15.12.2023 (а.с. 20, 49, 50). Згідно квитанцій до прибуткового касового ордера № 775 від 15 грудня 2023 року та № 798 від 06 лютого 2024 року підтверджується сплата позивачем адвокату 5000 грн. за Договором № 15/12/2023-ц (а.с. 51, 52). Відповідно до акту від 12.03.2024 про надання правничої допомоги за договором № 15/12/2023-ц від 15.12.2023 до переліку послуг адвоката входять: консультація з вивченням документів 500 грн.; підготовка, складення та подання позовної заяви 2500 грн.; представництво у суді 13.03.2024 2000 грн. (а.с. 53). А також у судове засідання, яке відбулося 28.03.2024 (тривало 6 хвилин), представник позивача надала квитанцію про сплату позивачем на її користь 2000 грн. витрат на представництво у суді у судовому засіданні 28.03.2024. Відповідно до\~частини другої\~статті 137\~ЦПК України,\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із\~частиною четвертою\~статті 137\~ЦПК України,\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі. Проте, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача по 2000 грн. з кожної витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Проте, враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] , суд вважає за можливе стягнути з неї на користь позивача 1000 грн. витрат на правничу допомогу. Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] , суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, які підлягають стягненню з другого відповідача, а інші 50 відсотків судового збору стягнути з [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved