Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнень позовних вимог (а. с. 1-4, 152, 153) просить: 1) визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та його ділову репутацію, що поширив [PERSON] під час розмови, а саме «що [PERSON] не дає нікому жити, що [PERSON] дав хабар у суді і так вже дістав суд, що немає куди і суд йому все зробив» 2) забов`язати [PERSON] здійснити спростування поширеної недостовірної інформації, а саме: «що [PERSON] не дає нікому жити, що [PERSON] дав хабар у суді і так вже дістав суд, що немає куди і суд йому все зробив» у присутності [PERSON] та двох свідків. Вимоги позову мотивовані тим, що відповідач є його сусідом та з певного часу систематично вчиняє неправомірні дії, проявляє до нього негідну антигромадську поведінку, чим порушує його право на повагу до його честі та гідності. 15.08.2018 близько 06-38 год. навпроти будинку [ADDRESS] , під час спілкування позивача з двома працівниками поліції стосовно порушення правил дорожнього руху відповідач висловився з проханням забрати позивача, оскільки він вб`є позивача або закопає, крім того розповідав поліцейським, що позивач тут не дає нікому жити та звів наклеп, стверджуючи, що позивач дав хабар у суді і так вже дістав суд, що немає куди і суд йому все зробив. Такі вислови позивач сприйняв, як загрозу для свого життя і здоров`я, йому були завдані душевні страждання, він зазнав емоційних хвилювань, у нього погіршилося самопочуття та стан здоров`я, у зв`язку з чим він приймав ліки. З приводу неправомірних дій відповідача він звертався із заявою до поліції та проводилася перевірка, з відповідачем проведено профілактичну бесіду та йому виносилося застереження щодо недопущення антигромадської поведінки. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із викладеними в ньому запереченнями проти задоволення позову, зазначивши про відсутність доказів на підтвердження заявлених у позові вимог та недоведеність того, що оспорювана інформація порушує особисті немайнові права позивача. Також вказано, що позивач повторно звернувся з даним предметом спору, в якому аналогічні сторони, оскільки в Богунському районному суді міста Житомира на розгляді знаходиться справа № 295/13298/18, де після уточненої позовної заяви [PERSON] до [PERSON] є ідентичною, а інформація, зазначена в тексті позовної заяви, повністю відповідає позовній заяві у справі № 295/3967/21. Відповідач вважає, що позивач звернувся до суду з тотожними позовами до суду де повністю збігаються склад учасників, предмет і підстави, вимогами і обставинами, що викладені у позовній заяві в справі № 295/3967/21, тому просив відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. У відповіді на відзив позивачем звернуто увагу на те, що в справі № 295/3967/21 судом не було прийнято уточнену позовну заяву та в цій справі розглядається лише одна вимога щодо стягнення з відповідача на його 10000 грн на відшкодування моральної шкоди, через що в предмети позовів у двох справах не є тотожними, а також вимоги позову підтверджуються матеріалами справи. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, обґрунтовуючи його викладеними в позовній заяві обставинами. Позивач пояснив, що за його викликом стосовно порушення ПДР іншою особою прибули два працівника поліції та відповідачем було поширено недостовірну інформацію про нього в їхній присутності. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав того, що не відбулося поширення недостовірної інформації стосовно позивача та інформація була адресована двом працівникам поліції під час виконання ними своїх посадових обов`язків. Під час огляду відеозапису не надав ствердної відповіді про те, що зафіксований на ньому чоловік є саме відповідачем. Заслухавши позивача та представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оглянувши відеозапис, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.\- Судом встановлено, що Житомирським ВП ГУНП в Житомирській області розглядалася скарга позивача від 17.08.2018 щодо неправомірної поведінки відповідача 15.08.2018 близько 06-38 год. за обставин, викладених у позовній заяві, зокрема, відносно висловлювань відповідача на адресу позивача погроз фізичною розправою та що він «не дає нікому жити, дав хабар у суді і так вже дістав суд, що немає куди і суд йому все зробив» (а. с. 10). Позивачу була надана відповідь т. в. о. начальника Житомирським ВП ГУНП в Житомирській області Прокопчуком О.В. від 27.08.2018 за результатами розгляду його звернення, з якої убачається, що за результатами перевірок з відповідачем було проведено профілактичну бесіду про неприпустимість антигромадської поведінки та винесено офіційне застереження (а. с. 11). За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до\~ст. ст. 270, 275, 297 ЦК України\~фізична особа має право як на повагу до гідності та честі, та право на захист свого особистого немайнового права. Статтею 30\~Закону України «Про інформацію»\~передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню. Якщо суб`єктивну\~думку висловлено\~в брутальній,\~принизливій чи\~непристойній формі,\~що принижує\~гідність,\~честь чи\~ділову репутацію,\~на особу,\~яка таким\~чином та\~у такий\~спосіб висловила\~думку або\~оцінку,\~може бути\~покладено обов`язок\~відшкодувати завдану\~моральну шкоду. Разом з тим, згідно з положеннями зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 за № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Також у п. 19\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи»\~від 27.02.2009\~за №\~1 роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На оглянутому судом відеодиску міститься відеозапис монологу чоловіка в присутності працівника поліції, під час якого цей чоловік сказав: «Ви бачили його? Я його закопаю… Він життя нікому не дає…. Він пішов через суд, заплатив «бабки»... Він їх так уже дістав, що далі нікуди» (а. с. 167). Зафіксованим на відеозапису чоловіком під час його монологу не повідомлено прізвище, ім`я та по батькові особи, про яку ним говорилося. Отже, наведені фрази не можна розцінювати як такі, що безпосередньо стосуються особи позивача. До того ж належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували, що чоловік, який міститься на відеозаписі, є відповідачем, до суду не надано. Таким чином, поширення відповідачем 15.08.2018 близько 06-38 год. недостовірної інформації, якою було б принижено честь та гідність позивача, порушено його особисті немайнові права, є недоведеним. Звернення позивача до правоохоронних органів не можуть бути розцінені судом як достатній доказ неправомірної поведінки відповідача у вказаний вище час стосовно позивача, про що викладено ним у скарзі від 17.08.2018, оскільки такий письмовий доказ свідчить лише про факт самого звернення позивача до правоохоронного органу з метою захисту своїх прав та вжиття визначених законом заходів. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд не знаходить підстав для задоволення позову, так як він не ґрунтується на положеннях закону.

Outcome: dismissed