Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, маючи наміри подарувати частку своєї квартири, яка знаходиться в його власності, звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунова С.О., де йому повідомили про наявність постанови на арешт його майна та неможливість вчиняти будь-які правочини. 12 грудня 2023 року, звернувшись із заявою до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з його майна, отримав\~відповідь №\~241302\~від 13\~грудня 2023\~року,\~в якій\~зазначено,\~що,\~згідно інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на нерухоме майно,\~вбачається,\~що арешт за № 10963767, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/к 17 березня 2011 ВДВС Нікопольського МРУЮ. Однак, відповідно до вимог чинного законодавства, завершені виконавчі провадження підлягають знищенню після трирічного зберігання в архіві державної виконавчої служби. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, у відповідності до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся до суду та просить зобов`язати Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіональне управління Міністерство юстиції (м.Одеса) зняти арешт з його майна за № 10963767, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н 17 березня 2011 ВДВС Нікопольського МРУЮ. Позивач в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за своєї відсутності, на задоволенні позову наполягає та просить вимоги задовольнити (а.с.20). Представник відповідача Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить довідка про доставку елекронного листа, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, на подання відзиву на позовну заяву не скористався, проте, 13 березня 2024 року на адресу суду надав заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності та прийняти рішення, у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.19). Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено\~судом,\~ [PERSON] ,\~на підставі\~свідоцтва про\~право власності\~на житло,\~серія та\~номер:\~б/н,\~виданого Нікопольським\~житлово-експлуатаційним\~об`єднанням\~від 30\~березня 2020\~року,\~належить 1/3\~частина у\~спільній частковій\~власності квартири\~ [ADDRESS] \~(а.с.6).\~Як вбачається\~з листа Нікопольського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~Нікопольському районі\~Дніпропет\-ровської області\~Південного міжрегіо\-нального\~управління Міністерства\~юстиції (м.Одеса),\~згідно перевірки\~Реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~Єдиного реєстру\~обтяжень нерухомого\~майна,\~на вищевказана\~майноза № 10963767 накладений арешт, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/к 17 березня 2011 ВДВС Нікопольського МРУЮ, однак, відповідно до вимог чинного законодавства, завершені виконавчі провадження підлягають знищенню після трирічного зберігання в архіві державної виконавчої служби (а.с.18). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що на нерухоме майно, яке належить позивачу та яким останній має намір розпорядитися, накладений арешт, який позбавляє [PERSON] вчинити реєстраційні дії та створює для нього незручності, а наявність арешту чи будь-якої іншої заборони без правової підстави на це, не дає права позивачу реалізувати своє право на майно та в подальшому вчиняти дії щодо розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1, 2, 3\~\~\~ст.60\~\~ЗУ "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.\~\~У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, враховуючи вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право позивача, внаслідок чого, він позбавлений можливості реалізувати свої права. З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обґрунтування позивача знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, та є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved