Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1. У позивачка під час спільного проживання зі [PERSON] без реєстрації шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Дубенського міськрайонного суду №559/1128/18 від 11.11.2019 [PERSON] , [INFO] визнано батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Виконавчим комітетом Шепетинської сільської ради Дубенського району 29.10.2016 внесено відомості до актового запису №43, згідно яких, в графі батько зазначено « [PERSON] ». Власне ім`я, прізвище, дату та місце народження дитини залишено без змін. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 17.03.2020 виправлено описку у вищевказаному рішенні суду від 11.11.2019, а саме: внести зміни до актового запису №43 від 29.10.2016 та у графі «прізвище» змінено прізвище дитини з « [INFO] » на « [INFO] ». Власне ім`я, по батькові, дату та місце народження дитини залишено без змін. Відповідно 15.02.2023 заявниці повторно видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , у якому прізвище, ім`я та по батькові дитини зазначено « [INFO] ». Враховуючи, що вихованням дитини займається мати, дитина батька не знає і ніколи з ним не проживала, дитина жила з прізвищем « [INFO] », а також сама неодноразово висловлювала бажання мати прізвище « [INFO] », заявниця та батько дитини [PERSON] спільно звернулися до Дубенського відділу ДРАЦС із заявою про зміну прізвища малолітньої дитини. Проте, їм було відмовлено, мотивуючи відсутністю підстав для внесення змін до актового запису про народження. Вважає вказані дії відповідача протиправними та незаконними, тому змушена звернутися до суду з позовом. 1.2. 26.02.2024 від представника відповідача Дубенського відділу ДРАЦС надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просять відмовити у задоволення позовних вимог повністю. Мотивують тим, що прізвище дитини вже було змінено на прізвище другого з батьків. Внести повторно зміни в актовий запис про народження дитини та повернути первинне прізвище дитині не вбачається за можливе , оскільки це не передбачено законодавством та немає на це підстав, так як прізвище у самих батьків не змінилося. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 2.1. Ухвалою суду від 12.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі. 2.2. Позивачка згідно поданої заяви, просить розглядати справу у її відсутність, позов задовольнити. 2.3. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не підтримують, просять суд відмовити у задоволенні позову. 2.4. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , про судове засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив чи заперечень на позов не подав. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 3.1. Заявниця від [PERSON] без реєстрації шлюбу [INFO] народила дитину - [PERSON] , про що зроблено актовий запис 43 від 16.11.2016 Виконавчим комітетом Шепетинської сільської ради Дубенського району Рівненської області. 3.2. Згідно рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області №559/1128/18 від 11.11.2019, серед іншого, батьком сина заявниці [PERSON] , [INFO] визнано [PERSON] , [INFO] . При цьому, власне ім`я, прізвище, дату та місце народження дитини залишено без змін. Це рішення оскаржувалось відповідачем лише в частини стягнення аліментів та судових витрат і 11.02.2020 воно набрало законної сили згідно постанови Рівненського апеляційного суду. 3.3. Однак, ухвалою Дубенського міськрайонного суду №559/1128/18 від 17.03.2020 з власної ініціативи виправлено описку в рішенні суду від 11.11.2019, згідно якої третій абзац викладено в іншому формулюванні та внесено зміни до актового запису про народження №43 від 29.10.2016 саме в графі «прізвище»: прізвище дитини змінено з « [INFO] » на « [INFO] ». 3.4. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , яке повторно видане 15.02.2023, його батьками значаться [PERSON] та [PERSON] . 3.5. Отже, судом встановлено, що від народження [INFO] і до повторної видачі свідоцтва про народження [INFO] [PERSON] , - син [PERSON] та [PERSON] , - мав за документом про народження прізвище « [INFO] » та ідентифікував себе саме як « [INFO] », а от наступний період трохи більше місяця вже іменувався як « [INFO] ». 3.6. 17.03.2023 батьки [PERSON] та [PERSON] звернулися зі спільною заявою до Дубенського відділу ДРАЦС про зміну прізвища їхньої малолітньої дитини зі " [INFO] " на " [INFO] ". 3.7. Згідно листа №335-03-0564 від 30.03.2023 Дубенський відділ ДРАЦС повідомив заявників про відмову у внесенні змін до актового запису про народження неповнолітнього [PERSON] з покликанням на приписи ст.148 Сімейного кодексу України. 3.8. Цей спір розглядався в порядку адміністративного судочинства. В результаті постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду №460/10486/23 від 05.12.2023 апеляційну скаргу Дубенського відділу ДРАЦС задоволено частково, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 скасовано і провадження в справі закрито. Згідно мотивувальної частини рішення колегія суддів зробила висновок, що справу розглянув не «суд, встановлений законом», порушено правила юрисдикції судів: спір належить до цивільної, а не адміністративної юрисдикції. IV. Норми права, які застосував суд. 4.1. Конституція України. Стаття 3: Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Стаття 8: В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Стаття 9. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 32. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Стаття 51: Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 52. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Стаття 55. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 4.2. Норми чинних міжнародних договір, що є частиною національного законодавства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За ст. 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно 8 Конвенції про права дитини Держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Положення статті 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини передбачають, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно практики ЄСПЛ сфера дії статті 8 Конвенції розповсюджується також і на питання, пов`язані з реєстрацією і зміною імені та прізвища. 4.3. Цивільний кодекс України. Статтею 269 ЦК України визначено поняття особистого немайнового права. Особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом, не мають економічного змісту, тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав і володіє ними довічно. Згідно ч.1 ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Відповідно ст. 272 ЦК України фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники. Фізична особа має право вимагати від посадових і службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав. Стаття 273 ЦК України: Органи державної влади… у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав. Юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов`язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов`язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені. Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Стаття 274 ЦК України: Обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених Конституцією України, можливе лише у випадках, передбачених нею. Обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених цим Кодексом та іншим законом, можливе лише у випадках, передбачених ними. Стаття 275 ЦК України: Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Стаття 276 ЦК України: Орган державної влади…, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Главою 22 ЦК України визначено особисті немайнові права, що забезпечують соціальне буття фізичної особи, зокрема, і за ст. 294 ЦК України право на ім`я: фізична особа має право на ім`я, на транскрибований запис її прізвища та імені відповідно до своєї національної традиції. Ст. 295 ЦК України визначає право на зміну імені у віці від 14 років та старше. Одночасно згідно ч.3 ст.207 ЦК України перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Статтею 49 ЦК України встановлено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. 4.4 Сімейний кодекс України. За ч. 4 ст. 144 Сімейного кодексу України реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. За правилами статті 145 Сімейного кодексу України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Порядок зміни прізвища дитини її батьками врегульовано статтею 148 Сімейного кодексу України. Зокрема, за ч.4 за заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків : за ч.5 у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Згідно ст.134 Сімейного Кодексу України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. 4.4. Інші норми За ч. 1 та 3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану. Відповідно п.п.20 п.1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. За вимогами п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, рішення суду у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1. Суд діє із принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини згідно ст. 3 Конвенції про права дитини і, дослідивши докази, робить висновок, що позовну заяву необхідно задовольнити. 5.2. Для правильного вирішення цієї справи важливий контекст подій, що спричинив зміну прізвища дитини і передував зверненню до суду. Так, [PERSON] народжений не в зареєстрованому шлюбі: біологічний батько в цей час перебував у шлюбі з іншою жінкою та не визнавав факту свого батьківства. Тож в свідоцтві про народження було вказано прізвище матері дитини, яка і виховувала сина одна, а хто є батьком встановлено вже рішенням суду за результатом молекулярно-генетичної експертизи. Від народження і майже усе своє життя [PERSON] носив прізвище матері - « [INFO] », але згодом, саме в результаті ухвалення судового рішення, його було змінено на прізвище батька - « [INFO] ». З батька стягуються аліменти на утримання [PERSON] за рішенням суду, дитина ж хоче мати прізвище « [INFO] », як у мами, з якою фактично проживає з народження. Тому обоє батьків, діючи в інтересах сина, зі спільною заявою звернулись до уповноваженого органу реєстрації актів цивільного стану та просили змінити прізвище сина на попереднє - зі « [INFO] » на « [INFO] ». Але їм було відмовлено в здійсненні особистого немайнового права дитини, з мотивацією, що формально підстави немає, адже ніхто з батьків прізвище не змінював. 5.3. Право на ім`я, що включає право мати певне прізвище, відноситься до сфери дії ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Держава може обмежити це право, але лише за сукупності певних умов: 1) коли втручання здійснюється згідно із законом, 2) і є необхідним у демократичному суспільстві, 3) в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. 5.4. Отже, батьки врахували бажання дитини та для реалізації особистого немайнового права сина на ім`я, що визначає його соціальне буття і включає право носити прізвище одного з батьків, спільно вирішили, що син надалі матиме прізвище матері та вжили для цього належних заходів. Але держава в особі уповноваженого органу відмовилась змінити прізвище дитини в актовому записі про її народження. Відбулось втручання в право вільно визначати поведінку в сфері свого приватного життя малолітньої дитини з врахуванням узгодженої позиції її батьків, а це право гарантоване і національним українським законодавством (ст. 51, 52 Конституції України, ст. 271, 272, 294 ЦК України), і міжнародним законодавством (ст. 8 ЄКПЛ, ст. 7, 8 Конвенції про права дитини). 5.5. Для з`ясування чи правомірно обмежено право людини необхідно відповісти на питання трискладового тесту ст. 8 ЄКПЛ, що вказаний вище у п.5.3: п.1 - відповідач обґрунтував свою позицію, вказавши, що діяв згідно п.2.13.7. та п.2.16.22 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні. За цими пунктами заява про зміну прізвища дитини від обох батьків подається в разі зміни прізвища одного з них, або при реєстрації одним з них шлюбу, розірвання шлюбу і визнання шлюбу недійсним. Можна зробити висновок, що відповідач керувався підзаконним нормативно-правовим актом і згідно широкого тлумачення поняття «згідно із законом» цей критерій дотримано; п.2 - наскільки необхідним в демократичному суспільстві не давати дитині носити прізвище матері, - суду не пояснено. Від початку свого життя дитина батька не знала і жила з мамою. Більшу частину життя дитина ідентифікувала себе за прізвищем саме матері, після зміни прізвища продовжує жити з матір`ю, але тепер у них різні прізвища і у маленької дитини це викликає дискомфорт та нерозуміння, чого він змушений тепер іменуватись інакше. Батьки цієї дитини на рівні сім`ї узгодили ситуацію і спільно заявляють про бажання дитини іменуватись надалі все ж таки прізвище матері, а не батька. Оцінивши все це, суд констатує, що немає необхідності в демократичному суспільстві обмежувати право дитини на ідентифікацію за прізвищем одного з батьків; п.3 - втручання в право можливе лише при існуванні конкретної легітимної мети. Але немає в цій справі мети, яка могла би виправдати відмову дитині в праві носити прізвище мами, а не тата, коли батьки це узгодили. Очевидно, що ситуація не відноситься до інтересів національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, не має жодного значення до запобігання заворушенням чи злочинам, до захисту здоров`я чи моралі або до захисту прав і свобод інших осіб. Тож, критерії 2 та 3 не дотримано. Немає легітимної мети, яка би виправдовувала втручання в гарантоване право людини на ім`я, отже воно непропорційне. 5.6. Життєві обставини різноманітні і відповідно Правила реєстрації актів цивільного стану в Україні не охоплюють виключно всіх випадків, що спричиняють потребу в зміні імені (прізвища) людини. Однак, ці Правила існують і повинні застосовуватись для реалізації гарантованих прав людини нормативно-правовими актами, що мають значно вищу юридичну силу, - Цивільним та Сімейним кодексами України, Конвенцією про захист прав та основоположних свобод та Конституцією України. Суд звертає увагу, що ч.4 ст. 148 Сімейного кодексу України надає право батькам за спільною заявою змінити прізвище дитини і не містить жодних застережень щодо неможливості реалізації цього права в випадку попередньої зміни прізвища дитини за іншою підставою, наприклад, на підставі рішення суду про визнання батьківства. Вищезазначене законодавче положення є окремою достатньою підставою для зміни прізвища дитини. 5.6. Держава України зобов`язалась поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи ім`я та сімейні зв`язки згідно ст.7,8 Конвенції про права дітей та ст. 8 ЄКПЛ. 5.7. Право дитини [PERSON] носити прізвище матері за згодою його батьків було порушено відмовою зареєструвати зміну прізвища органом ДРАЦС і відповідно матір звернулась за судовим захистом згідно ст. 55 Конституції України. 5.8. Суд же діє для забезпечення якнайкращих інтересів дитини і застосовує прямі норми Конституції України, за якими утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України (яких в цій справі немає), сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним (ст.3, 8, 32, 51, 52 Конституція України). 5.9. В підсумку, враховуючи все вищезазначене, втручання в сферу приватного і сімейного життя дитини та її батьків у цій справі непропорційне, тому суд позовні вимоги задовольняє. Відповідач зобов`язаний внести відомості до актового запису про народження дитини, змінивши її прізвище зі « [INFO] » на « [INFO] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved