Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Державного підприємства «Чайка», в якому просила суд, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, стягнути з Державного підприємства «Чайка» на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01.10.2022 року по 20.02.2023 року у сумі 56\~409,24 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21\~лютого 2023 року по 24\~січня 2024 року у розмірі 66\~045,65 грн. та компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в розмірі 14\~566,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 16.06.2007 року по 20.02.2023 року позивач перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Чайка» та займала посаду оператора автоматичної лінії виробництва молочних продуктів, про що свідчать відповідні записи у її трудовій книжці серії [NUMBER] від 12.06.2002р. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, з сторони останнього за період з 01\~жовтня 2022 року по 20\~лютого 2023 року була нарахована, але не виплачена їй заробітна плата у розмірі 56\~409,24 грн., а саме: за\~жовтень 2022 року 9\~126,33 грн., за\~листопад 2022 року 9\~126,33 грн., за\~грудень 2022 року 9\~126,33 грн., за\~січень 2023 року 9\~126,33 грн., за\~лютий 2023 року 19\~903,92 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 08.05.2023 року № КИЇ00000011. \~ \~ \~ \~20.02.2023 року позивача звільнено з роботи у ДП «Чайка» за угодою сторін згідно п.\~1\~ст. 36 КЗпП та зобов`язано бухгалтерію виплатити [PERSON] компенсацію за 40 к.д. щорічної основної відпустки за період роботи з 16.06.2021-20.02.2023, про що свідчить наказ Генерального директора ДП\~«Чайка» №\~19-к/тр. \~ \~ \~ \~В день звільнення позивача ознайомлено з наказом про звільнення з роботи, про що свідчить підпис позивача в графі з наказом ознайомлена датою 20.02.2023 року та було видано трудову книжку. Проте,\~ДП\~«Чайка», в день її звільнення не було проведено з позивачем повного розрахунку, а саме не\~виплачено заборгованості із заробітної плати за період з 01\~жовтня 2022 року по 20 лютого 2023 року у розмірі 56\~409,24 грн., а також не\~виплачено компенсації за 40\~(сорок) календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки у розмірі 14\~566,40 грн. У зв`язку з цим, позивач звернутись до суду з вимогою про стягнення не\~виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.05.2023 року позовну заяву [PERSON] до Державного підприємства «Чайка» про стягнення не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, - залишено без руху. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та примірник позовної заяви з додатками направлялися на адресу відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.07.2023 року витребувано у Державного підприємства «Чайка»\~наступні належним чином засвідчені копії документи, а саме: засвідчену копію наказу ДП\~«Чайка» про прийняття працівника [PERSON] на посаду оператора автоматичної лінії виробництва молочних продуктів ДП «Чайка»; засвідчену копію штатного розпису та/або витягу зі штатного розпису щодо посади оператора автоматичної лінії виробництва молочних продуктів ДП\~«Чайка», коли [PERSON] перебувала на вказаній посаді; Засвідчену копію довідки та/або в іншій формі інформацію про розмір нарахованої заробітної плати [PERSON] за період з 20 лютого 2022 року по 20 лютого 2023 року (із зазначенням розміру посадового окладу, утриманих податків та відрахувань до відповідних фондів); засвідчену копію Табелю обліку робочого часу [PERSON] за період з 01\~жовтня 2022 року по 20 лютого 2023 року. 02.10.2023р. відповідачем було подано до суду запитуванні ухвалою від 11.07.2023р. документи. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. № 539 від 31.10.2023 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/6968/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 31.10.2023 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.11.2023\~року справу № 369/6968/23 справу прийнято до свого провадження, вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02.02.2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, прийнята відділенням Укрпошта 24.01.2024р. (штрих-кодовий ідентифікатор 0103284466229), тобто подана, у встановлений строк до першого судового засідання, яке було призначено на 29.01.2024р. 01.04.2024 року представником відповідача зареєстровано через «Електронний суд» пояснення щодо позовної заяви, в якому останній зазначив, що за даними бухгалтерського обліку заборгованість ДП «Чайка» перед позивачем загалом становить 32 493,18 грн., в тому числі 10 882,91 грн. компенсації за невикористану щорічну відпустку. Також у поясненнях відповідач заперечував щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 66 045,65 грн. з підстав не співмірності, непропорційності та зволікання позивача зі зверненням до суду за стягненням заборгованості із заробітної плати. Відповідач просив на підставі ст. 143 ЦПК України, залучити зазначені пояснення до матеріалів справи та врахувати їх при винесенні рішення. У судове засідання представники сторін не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У тому числі, суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Статтею 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що у період з 16.06.2007 року по 20.02.2023 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Чайка» та займала посаду оператора автоматичної лінії виробництва молочних продуктів, про що свідчать відповідні записи у її трудовій книжці серії [NUMBER] від 12.06.2002р. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, зі сторони останнього за період з 01\~жовтня 2022 року по 20\~лютого 2023 року була нарахована, але не виплачена їй заробітна плата у розмірі 56\~409,24 грн., а саме: за\~жовтень 2022 року 9\~126,33 грн., за\~листопад 2022 року 9\~126,33 грн., за\~грудень 2022 року 9\~126,33 грн., за\~січень 2023 року 9\~126,33 грн., за\~лютий 2023 року 19\~903,92 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 08.05.2023 року № КИЇ00000011. \~ \~ \~ \~20.02.2023 року позивача звільнено з роботи у ДП «Чайка» за угодою сторін згідно п.\~1\~ст. 36 КЗпП та зобов`язано бухгалтерію виплатити [PERSON] компенсацію за 40 к.д. щорічної основної відпустки за період роботи з 16.06.2021-20.02.2023, про що свідчить наказ Генерального директора ДП\~«Чайка» №\~19-к/тр. \~ \~ \~ \~В день звільнення Позивача ознайомлено з наказом про звільнення з роботи, про що свідчить підпис Позивача в графі з наказом ознайомлена датою 20.02.2023 року та було видано трудову книжку, проте в день її звільнення не було проведено з нею повного розрахунку. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно\~ст. 115 КЗпП України\~та ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Частиною 1\~статті 47 КЗпП України\~передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ч. 1\~ст. 116 КЗпП України). Відповідно до абз. 5 п. 6\~постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Крім того, судом враховується, що згідно із підпунктом\~164.2.1 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України\~доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до підпункту\~168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену\~ст. 167 цього Кодексу. Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати. Статтею 233 КЗпП України\~визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. У суду відсутні будь-які відомості щодо погашення заборгованості перед позивачем із заробітної плати станом на момент винесення рішення. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. Судом береться за основу довідка відповідача про заробітну плату від 08.05.2023 року № КИЇ00000011, згідно якої з 01.02.2022 року по 28.02.2023 року заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи у Державному підприємстві «Чайка» складала: за серпень 2022 - 10\~200,66 грн.; за вересень 2022 - 10\~160,87 грн. Кількість відпрацьованих позивачем робочих днів у серпні становить - 27, а у вересні становить 26, що підтверджується табелем обліку робочого часу за період серпень-вересень 2022р. та довідкою відповідача про заборгованість із заробітної плати від 08.05.2023 року № КИЇ00000011. Отже, середньоденний заробіток позивача становить 384,18 грн. (10\~200,66 грн. (заробітна плата за серпень 2022) + 10\~160,87 грн. (заробітна плата за вересень 2022))/53= 384,18 грн. Виходячи з викладеного вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати задовольнити з утриманням з указаної суми податків та інших обов`язкових платежів. Суд вважає за необхідне зазначити, що не бере до уваги аргументи сторони відповідача про те, що за даними бухгалтерського обліку заборгованість ДП\~«Чайка» перед Позивачем загалом становить 32 493,18 грн., в тому числі 10\~882,91 грн. компенсації за невикористану щорічну відпустку, виходячи з наступного. Згідно наданої відповідачем довідки від 08.05.2023 року № КИЇ00000011 зазначено, що за період з 01.02.2022р. по 20.02.2023р. сукупний дохід позивача склав 145\~174,43 грн., а за період з 01\~жовтня 2022 року по 20\~лютого 2023 року відповідачем була нарахована, але не виплачена позивачу заробітна плата у розмірі 56\~409,24 грн., а саме: за\~жовтень 2022 року 9\~126,33 грн., за\~листопад 2022 року 9\~126,33 грн., за\~грудень 2022 року 9\~126,33 грн., за\~січень 2023 року 9\~126,33 грн., за\~лютий 2023 року 19\~903,92 грн. Відтак, вказаною довідкою відповідач підтвердив, що заборгованість позивача перед відповідачем за період з 01\~жовтня 2022 року по 20\~лютого 2023 року складає 56\~409,24 грн. Тобто, відповідач довідкою підтвердив наявність заборгованості перед позивачем про те не надав до суду банківську виписку, платіжні інструкції, які підтверджували б зменшення вказаної суми заборгованості перед позивачем. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відповідач не довів суду жодними письмовими доказами зменшення суми заборгованості перед позивачем. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, про недоведеність відповідачем обставин зменшення заборгованості перед позивачем, а тому підстав для не\~задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01.02.2022р. по 20.02.2023р. у розмірі 56\~409,24 грн. відсутні. Щодо вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає таке. Згідно практики, викладеної п. 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~судам роз`яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. Частиною першою та другою\~ст. 117 КЗпП України\~встановлено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Пунктом 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Суд не погоджується з розрахунком позивача, що середній заробіток має бути стягнутий за весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки законодавцем було внесено зміни до\~ст. 117 КЗпП. Відповідно суд вважає, що середній заробіток має бути стягнутий не більше як за шість місяців затримки розрахунку відповідно до змін, внесених у\~ст. 117 КЗпП України\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року, який набрав чинності 19.07.2022 року. Позивача було звільнено 20.02.2023 року, тобто вже після набрання чинності нових змін. Отже, середній заробіток за період з 21.02.2023 року (наступний день після звільнення) по 21.08.2023 року розраховується, як вже зазначалося вище, за пунктом 8 розділу IV Порядку. Середньоденний заробіток позивача становить 384,18 грн. Кількість робочих днів за період з 21.02.2023 року по 21.08.2023 року - 126 робочих дні. Відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.02.2023 року по 21.08.2023 року становить 48406,68 грн., виходячи з розрахунку: 384,18 грн. * 126 робочих дні = 48406,68 грн. Суд вважає, що невиплата розрахункових коштів при звільненні позивача мала місце з вини роботодавця, оскільки останнім не доведено протилежного. Тому суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити, але частково, та стягнути відповідно до розрахунку, зробленого судом, середній заробіток за період з 21.02.2023 року по 21.08.2023 року становить 48406,68 грн. з утриманням з указаної суми податків та інших обов`язкових платежів. Суд критично ставитися, до аргументів викладених в поясненні відповідача, про те, що наявні підстави для зменшення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Так, у поясненнях відповідач зазначає, що позивач (за наявності порушеного права щодо оплати належних при звільненні виплат) тривалий час не звертався до суду, метою таких дій позивача є не стягнення заборгованості з роботодавця, а стягнення з нього у повному обсязі відшкодування в розмірі середнього заробітку, тобто без будь-якого зменшення розміру останнього. Як свідчать обставини справи, позивача було звільнено з роботи у ДП «Чайка» 20.02.2023 року, в той час як позивач звернувся до суду 04.05.2023р. з відповідним позовом про стягнення з ДП\~«Чайка заборгованості, що спростовує твердження Відповідача про те, що позивач тривалий час не звертався до суду, як підстави для зменшення розміру нарахованого середнього заробітку при звільненні. З приводу іншого твердження відповідача, про те, що вирощування сільськогосподарської продукції здійснювалось в 2022 та 2023 роках в умовах збройної агресії РФ, воєнного стану, що призвело до тимчасового фактичного блокування господарської діяльності відділення «Лісне» ДП «Чайка» (місцезнаходження с. Лісне, Бучанський район, Київської області) та до кризового фінансового становища підприємства в цілому то суд зазначає, що воно також не заслуговує на увагу, виходячи з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставістатті 117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Так, відповідно до частини 4\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З врахуванням вказаної норми процесуального права, суд враховує висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року № 716/9584/15-ц, зокрема наступне: Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи. Зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений\~статтею 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. При цьому, відповідач не заперечує того факту, що в день звільнення 20.02.2023 року Позивача ознайомлено з наказом про звільнення з роботи та було видано трудову книжку, проте не було проведено з позивачем повного розрахунку, а відтак його право було порушено відповідачем. Відтак, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для зменшення стягнення з відповідача середнього заробітку на зазначених аргументах, з огляду на наявність очевидної вини відповідача у затримці виплати заробітної плати позивачу. Щодо стягнення компенсації за невикористану щорічну основну відпустку. Відповідно до положень\~статті 83 Кодексу законів про працю України, статті\~24\~Закону України "Про відпустки"\~у разі звільнення працівника йому виплачується компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Згідно ст. 6 Закону України\~"Про\~відпустки" щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про відпустки", визначено, що до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6\~цього Закону), зараховуються, зокрема час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка. Відповідно до п. 2 Наказу ДП\~«Чайка» від 20 лютого 2023 року №\~19-к/тр зобов`язано бухгалтерію виплатити [PERSON] компенсацію за 40 к.д. щорічної основної відпустки за період роботи з 16.06.2021-20.02.2023. Як зазначалось вище, відповідачем 20 лютого 2023 року було звільнено позивача, проте не було проведено повного розрахунку, зокрема не було виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку, а\~саме: Позивачу не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за\~40\~(сорок) календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки. За останні 12 місяців середній заробіток позивача склав 10439,20 грн. згідно довідки відповідача від 08.05.2023р. №\~КИЇ00000011 про нарахований дохід. Розрахунок компенсацію за невикористану відпустку позивача (10439,20 грн. * 12 місяців = 125270,40 грн. /344 днів = 364,16 грн. * 40 дні = 14566,40 грн. Таким чином, з відповідача, підлягає стягненню на користь позивача компенсація за невикористану щорічну основну відпустку в розмірі 14 566 (чотирнадцять тисяч п`ятсот шістдесят шість) гривень 40 копійок. Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини у справі, надані суду докази, і перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється\~ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку судові витрати віднесені за рахунок держави. За подання позову в частині стягнення невиплаченої заробітної плати підлягав сплаті судовий збір розмірі 1073,60 грн. від сплати якого позивача звільнено відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За подання позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації за невикористану щорічну основну відпустку підлягав сплаті судовий збір розмірі 1073,60 грн. та був сплачений позивачем згідно квитанції до платіжної інструкції № 41170224 від 15.05.2023р. На підставі положень\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial