Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про порушення прав споживача, в якому просить зобов`язати відповідача надати йому можливість здійснювати оплату за спожитий природний газ шляхом внесення готівки особисто відповідачу без додаткових витрат за місцем отримання продукції, тобто у м. Краснограді, повідомити йому адресу місця оплати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] в позовній заяві зазначив, що він користується послугою відповідача з постачання природного газу на підставі Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2500 (надалі Договір). 03.01.2024 року ним було направлене звернення до відповідача з проханням визначити спосіб отримання він нього готівкових коштів за спожитий газ особисто відповідачем у м. Краснограді без його звернення до фінансових установ. Тобто виключити у відносинах з ним посередників при отриманні при оплаті отриманої від відповідача продукції. Листом відповідача від 11.01.2024 року ним отримана відповідь на вказане звернення, якою йому фактично відмовлено у задоволенні прохання. Пунктом 4.5. Договору передбачено, що споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за Договором через банківську платіжну систему, шляхом он-лайн переказу, поштового переказу, внесення готівки через касу Постачальника та в інший не заборонений чинним законодавством способом. Статтею 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Отже, відповідач відмовив йому у сприянні щодо вибору форми оплати його продукції, яка йому більше підходить, відмовив у виконанні договору. Вказує, що здійснення оплати готівковими коштами за отриману споживачем продукцію особисто продавцю продукції не заборонено чинним законодавством. Тобто споживач не може бути обмеженим у здійсненні оплати за постачання природного газу особисто відповідачу. Інші способи оплати йому не підходять. Вони потребують здійснення додаткової оплати платіжної послуги банку (Укрпошті) або придбання спеціальних технічних засобів, сплачувати послуги операторів зв`язку для здійснення он-лайн переказу. Такі додаткові витрати при здійсненні оплати продукції не передбачені Договором. Відповідач своєю бездіяльністю по забезпеченню прав споживача, фактично примушує його нести додаткові витрати при виконанні його зобов`язань за Договором щодо своєчасності та повної оплати послуг Постачальника згідно з п.п. 1 п. 5.2 Договору. Також вказує, що кожний споживач у відносинах із відповідачем вибрав для себе той спосіб оплати, який йому більше підходить. Тому вибраний ним спосіб оплати не може бути дискримінаційним відносно інших споживачів, у тому числі відносно споживачів м. Краснограда. Вибраний ним спосіб оплати є одним із способів, передбачених Договором, ним може скористатися кожний споживач у відносинах. Пунктом 4.5. Договору передбачено здійснення оплати шляхом внесення готівки через касу Постачальника, але раніше відповідач йому повідомив про відсутність у нього каси. Тому, якщо відповідач не бажає нести витрати на утримання каси, то йому все рівно яку назву матиме місце, де відповідач отримає від нього оплату за спожитий газ особисто. На даний час він оплачує рахунки відповідача через ПриватБанк вимушено. Рух справи в суді. Ухвалою від 08.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Представник відповідача ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - Літвінов Є.В. подав відзив на позовну заяву в якому заперечує проти задоволення позову [PERSON] в повному обсязі враховуючи наступне. Вказує на те, що відповідач по справі з 01.11.2018 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особа, які використовують його (природний газ) для власних потреб. Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 року (надалі Правила) та ст. 6, 7, 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відповідач зобов`язаний постачати природний газ споживачам, які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. З травня 2022 року газифікований об`єкт споживача [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з ЕІС код 56XN33C96647985N о/р №330210189 знаходиться в реєстрі постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Форма та зміст типового договору постачання природного газу побутовим споживачам затверджена постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500 та є однаковим для всіх постачальників, і не може бути змінена Товариством. Так пунктом 4.5 розділу ІV Типового договору передбачено, що розрахунки Споживача за цим договором здійснюються за рахунки та/або квитанціями абонентської книжки Постачальника. Спосіб оплати має бути визначений Споживачем в заяві-приєднанні. Відповідно до п. 6.2. розділу VІ Типового договору постачальник зобов`язаний приймати плату за надані послуги будь-яким із способів, що передбачені цим Договором. Споживач в позовній заяві зазначає, що Товариство обмежило його право здійснювати оплату за спожитий газ у прийнятній для нього формі і тим самим нібито порушило вимоги Типового договору. Однак, умовами даного Договору не вимагається від постачальників забезпечення платників житлово-комунальних послуг таким способом оплати вартості спожитого природного газу, як через касу Постачальника, а є лише одним із різновидів здійснення такою оплати (при наявності). Отже, здійснення побутовим споживачам оплати вартості спожитого природного газу через касу постачальника можливе лише за умови наявності каси у такого постачальника. Разом з тим, у Товариства відсутня можливість прийому платежів від побутових споживачів через касу Товариства у зв`язку з їх відсутністю. Всі споживачі Товариства мають можливість здійснити оплату вартості спожитого ними природного газу у таких способах: 1.Онлайн: в особистому кабінеті; у чат-боті GASUA у месенджерах; через сайти та мобільні додатки банків; за допомогою відповідних платіжних систем. 2.Офлайн: через платіжні термінали самообслуговування; у будь-якому відділенні банку; через відділення Укрпошти або Нової пошти. Таким чином Товариство забезпечило споживачів можливістю вибору способу оплати за надані послуги постачання природного газу та не порушило умов Договору, що у свою чергу спростовує доводи позивача щодо його порушення/обмеження його прав, як споживача природного газу. Крім того вказують, що позивач у своїй позовній заяві жодним чином не наводить підстав своїх матеріально правових вимог до ТОВ «ГК «Нафтогаз України», а також не зазначає, в чому саме полягає його порушене право та яким чином має його відбутися. Від позивача\~ [PERSON] \~до суду\~надійшла відповідь\~на відзив\~на позовну\~заяву в якому вказує, що відповідач зазначає, що у Товариства відсутня можливість прийому платежів від побутових споживачів через касу Товариства у зв`язку з їх відсутністю. При цьому відповідач не звертає уваги на предмет позову, оскільки він не просить суд зобов`язати відповідача приймати від нього оплату за спожитий газ готівкою через касу, він просить зобов`язати відповідача приймати від нього оплату за його продукцію безпосередньо (особисто) відповідачем без посередників у вигляді фінансових установ (банків, Укрпошти). Яку організаційну форму для отримання від нього готівки визначить відповідач йому все одно. Приписами ч. 1 ст. 19 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. Тому відсутність у відповідача кас прийому платежів від побутових споживачів це наслідки його небажання здійснювати витрати на отримання оплати за спожитий газ ним особисто від споживачів. Всі зазначені відповідачем способи оплати за його продукцію, змушують споживачів, у тому числі і його, нести додаткові витрати на виконання п. 5.2. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам щодо зобов`язання по забезпеченню своєчасної та повної оплати послуг Постачальника. Такі додаткові витрати при оплаті комунальних послуг не передбачені законодавством України. Також вказує, що позивачем не доведено належного обґрунтування того, в чому полягає порушення його прав та які саме права порушені відповідачем, з цього приводу пояснює, що п. 4.5. Договору має у своєму змісті право споживача здійснювати оплату за Договором в незаборонений чинним законодавством спосіб. Таким способом для нього є оплата отриманої продукції відповідача особисто (безпосередньо) відповідачу. Такий спосіб оплати продукції споживачами не заборонено чинним законодавством, відповідач відмовляється застосовувати у відносинах з ним цей спосіб оплати. Це порушення права споживача, встановлене ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів», зокрема що продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживача у вільному виборі продукції та форм її оплати. Відповідач з посиланням на визначення Верховного Суду у постанові від 16.12.2000 по справі №676/58/17-ц зазначає, що «спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач) вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Отже враховуючи вказану постанову, саме вибраний ним спосіб захисту припинить порушення його прав, він компенсує витрати щодо придбання ним платіжної послуги у фінансовій установі при здійсненні оплати продукції відповідача, що виникли з провини відповідача та не передбачені законодавством України. І відповідач має можливість відновити порушення його права. У відзиві на позовну заяву по суті відповідач відмовляється отримувати від нього продукцію особисто без посередників. Відносини між ним та відповідачем носять споживчий характер правовідносин, споживач у таких цивільних відносинах зазвичай є «слабкою» стороною, правові відносини побутового споживача з монополістом на ринку природного газу фактично не є рівними. Постачання природного газу це соціальна послуга, він не може від неї відмовитись, він не може вносити свої пропозиції щодо змісту Договору. Відповідач, користується своїм монопольним становищем, змусив його нести додаткові витрати при оплаті його продукції, що є прямим порушенням ст. 19 Конституції України, що ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Відповідач примусив його робити, те що не передбачено законом, а саме замовляти та оплачувати платіжну послугу, яка йому не потрібна. Аргументи сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі на його задоволенні наполягав, з підстав викладених у заявах по суті справи. Зокрема вказував на те, що ним обраний спосіб оплати за постачання газу саме шляхом внесення готівки особисто відповідачу без додаткових витрат за місцем отримання продукції, тобто у м. Краснограді Харківської області, повідомити адресу місця оплати, але він не може оплачувати за постачання газу саме таким способом, оскільки відповідач відмовляє йому у здійсненні оплати готівковими коштами за отриману ним продукцію особисто продавцю. Такий спосіб оплати не заборонений законодавством, а тому якщо відповідач не бажає нести витрати на утримання каси, то йому все рівно яку назву буде мати місце, де відповідач отримає від нього оплату за спожитий газ особисто, це навіть може бути термінал, тільки не банківської установи де теж треба нести додаткові витрати при оплаті послуги. На даний час він оплачує рахунки відповідача через ПриватБанк вимушено, у зв`язку із чим замовляє платіжну послу, яка йому не потрібна. Представник відповідача ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - Літвінов Є.В. в судовому засіданні позов не визнали та просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та наголошував на тому, що умовами Договору постачання природного газу побутовим споживачам не вимагається від постачальників забезпечення платників житлово-комунальних послуг таким способом оплати вартості спожитого природного газу, як через касу Постачальника, а є лише одним із різновидів здійснення такої оплати (при наявності). Разом з тим, у Товариства відсутня можливість прийому платежів від побутових споживачів через касу Товариства у зв`язку з їх відсутністю. Всі споживачі Товариства мають можливість здійснити оплату вартості спожитого ними природного газу у таких способах: Онлайн: в особистому кабінеті; у чат-боті GASUA у месенджерах; через сайти та мобільні додатки банків; за допомогою відповідних платіжних систем; Офлайн: через платіжні термінали самообслуговування; у будь-якому відділенні банку; через відділення Укрпошти або Нової пошти. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Вирішуючи спір по суті, суд встановив, що між сторонами виникли відносини, що виникають у процесі надання та споживання послуг в результаті чого виник спір щодо захисту прав споживачів, зокрема щодо визнання права на здійснення оплати за постачання природного газу шляхом внесення готівки надавачу послуги. Фактичні обставини, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є споживачем природного газу, вказані послуги надає йому Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на підставі Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500. 01.05.2022 року відповідно до наказу Міністерства енергетики України №198 від 08.06.2022 «Про постачання природного газу побутовим споживачам» ЕІС код 56XN33C96647985N газифікованого об`єкта побутового споживача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] було включено до реєстру споживачів Товариства та відкрито на ім`я [PERSON] особовий рахунок № [NUMBER] . [PERSON] звертався 03.01.2024 року до відповідача з проханням визначити спосіб отримання від нього готівкових коштів за спожитий газ особисто відповідачем у м. Краснограді без його звернення до фінансових установ. Тобто виключити у відносинах з ним посередників при оплаті отриманої від відповідача продукці. ТОВ «ГК «Нафтогаз України» листом від 11.01.2024 року на вказане вище звернення позивача надав відповідь в якій заначив, що відповідно до п. 4.7 Розділу ІV Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, оплата вартості послуг з газопостачання за цим Договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Повідомили, що побутовий споживач може здійснювати оплату за договором постачання природного газу через банківську платіжну систему, онлайн переказ, поштовий переказ, в платіжних терміналах самообслуговування та в інший не заборонений законом спосіб. Також проінформували, що на сайті gas.ua Товариства створена можливість оплати за спожитий природний газ за посиланням: https://gas.ua/uk/home/paymen. Додатково повідомили, що завдяки спільному рішенню між Товариством та АТ «Укрпошта» діє знижка 30% на комісію платіжної системи до 31.03.2024 року. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Правовідносини сторін врегульовані ЗУ «Про захист прав споживачів», Законом України «Про ринок природного газу», Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496 «Про затвердження Правил постачання природного газу» та іншими нормативно-правовими актами. Частиною 4 ст. 13 ЗУ «Про ринок природного газу» передбачено, що захист прав споживачів природного газу - фізичних осіб регулюється цим Законом, Законом України «Про захист прав споживачів» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до пунктів 1 та 2 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування. Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Частиною 2 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне здійснення безготівкових розрахунків з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Відповідно до п. 1 та 2 ст. 13 ЗУ «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема укласти договір про постачання природного газу та забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Згідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 7 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про ринок природного газу» постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Підпунктом 4 частини 5 ст. 12 ЗУ «Про ринок природного газу» передбачено, що договір постачання повинен містити зокрема таку істотну умову, як обов`язок постачальника забезпечити споживачу вибір способу оплати з метою уникнення дискримінації. Частиною 3 ст. 13 ЗУ «Про ринок природного газу» визначено, що права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. Відповідно до п. 3 розділу І «Загальні положення» Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2496 постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. У відповідності до п. 1.2, 1.3 розділу І «Загальні положення» Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила постачання), та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Фактом укладення цього Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку. Пунктом 2 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2496 (надалі Правила) визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Постачальники зобов`язані на власному сайті розмістити редакцію договору постачання природного газу, яка має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам. Постачальники із спеціальними обов`язками, на яких в установленому порядку покладені обов`язки постачати природний газ побутовим споживачам, додатково розміщують редакцію договору в друкованих виданнях, що публікуються в межах їх території ліцензованої діяльності (п. 3 Розділу ІІІ Правил). Оплата побутовим споживачем за надані послуги з газопостачання може провадитися: за квитанціями абонентської книжки постачальника; за платіжними документами, які виписуються постачальником. Порядок оплати за поставлений газ визначається в заяві-приєднанні. Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за договором на постачання природного газу через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб (п. 22 Розділу ІІІ Правил). Постачальник зобов`язаний надавати побутовим споживачам інформацію, передбачену Законом України «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення», зокрема щодо ціни природного газу, порядку плати за спожитий природний газ, прав та обов`язків побутового споживача, дані про фактичні нарахування (обсяг та вартість) за послуги з газопостачання та інші відомості згідно з вимогами та умовами цих Правил, як вказано в договорі постачання природного газу побутовим споживачам. Жодні додаткові витрати за надання інформації побутовим споживачем не оплачуються (п. 34 Розділу ІІІ Правил) Пунктом 4.5 Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 передбачено, що розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються за рахунками та/або квитанціями абонентської книжки Постачальника. Спосіб оплати має бути визначений Споживачем в заяві-приєднанні. При цьому Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим Договором через банківську платіжну систему, шляхом он-лайн переказу, поштового переказу, внесення готівки через касу Постачальника та в інший не заборонений чинним законодавством спосіб. Відповідно до п.п. 9 п. 6.2 Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, постачальник зобов`язується приймати плату за надані послуги будь-яким із способів, що передбачені цим Договором. Відповідно до ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Частиною 1статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 на виконання ЗУ «Про ринок природного газу» до вказаного договору Регулятором включено істотну умову про обов`язок постачальника забезпечити споживачу вибір способу оплати з метою уникнення дискримінації. Отже враховуючи вказані вище нормативні положення, та встановлені судом обставини, споживач відповідно до Договору постачання природного газу побутовим споживачам не обмежується у праві здійснювати оплату за договором на постачання природного газу через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб, а постачальник зобов`язується приймати плату за надані послуги будь-яким із способів, що передбачені цим Договором, тобто забезпечити споживачу вибір способу оплати з метою уникнення дискримінації. Під час розгляду справи встановлено, що позивач приєднався до Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, що також не заперечується відповідачем по справі. Відповідач по справі з 01.11.2018 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу в тому числі і на території м. Краснограда Харківської області. \~ \~ \~ \~Позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про надання йому можливості здійснювати оплату за постачання природного газу шляхом внесення готівки особисто відповідачу без додаткових витрат за місцем отримання продукції, тобто у м. Краснограді, повідомити адресу місця оплати, оскільки здійснюючи оплату за надані послуги через банківську платіжну систему йому необхідно здійснювати додаткові витрати, які не передбачені Договором. При цьому відповідач запропонував [PERSON] декілька варіантів оплати за постачання природного газу зокрема: через банківську платіжну систему, онлайн переказ, поштовий переказ, в платіжних терміналах самообслуговування та в інший не заборонений законодавством спосіб. Також відповідач вказав, що всі споживачі Товариства мають можливість здійснити оплату вартості спожитого ними природного газу у таких способах: Онлайн: в особистому кабінеті; у чат-боті GASUA у месенджерах; через сайти та мобільні додатки банків; за допомогою відповідних платіжних систем; Офлайн: через платіжні термінали самообслуговування; у будь-якому відділенні банку; через відділення Укрпошти або Нової пошти. Під час розгляду справи встановлено, що для [PERSON] є неприйнятними варіанти сплати за отримані послуги запропоновані відповідачем, оскільки вони вимагають від нього нести додаткові витрати при оплаті послуги, яку надає йому відповідач. При цьому відповідачем не надано суду відповідних доказів, які б підтвердили, що споживачі можуть здійснювати оплату за спожитий природний газ в особистому кабінеті, у чат-боті GASUA у месенджерах, через сайти та мобільні додатки банків, за допомогою відповідних платіжних систем без оплати додаткових витрат за здійснення платежу за отримані послуги. Представник відповідача, як у відзиві так і в судовому засіданні посилався тільки на ту обставину, що у Товариства відсутня можливість прийому платежів від побутових споживачів через касу Товариству у зв`язку з їх відсутністю, при цьому не надав відповідних доказів в розумінні ст. 81 ЦПК України, що не має можливості приймати оплату за надані послуги позивачу у вибраний ним спосіб, який не заборонений законом, а саме шляхом внесення готівки особисто відповідачу без додаткових витрат за місцем отримання продукції, тобто у м. Краснограді, в тому числі і за допомогою платіжного терміналу, що також відповідатиме умовам укладеного між сторонами договору. Суд звертає увагу, що відповідачем було запропоновано [PERSON] декілька варіантів оплати за спожитий природний газ через банківську платіжну систему, онлайн переказ, поштовий переказ, в платіжних терміналах самообслуговування банків та в інший не заборонений законом спосіб, однак вони не містили пропозиції сплати готівкою в м. Краснограді, за допомогою платіжного терміналу (без комісій фінансових установ). Верховний Суд у постанові від 16.12.2000 по справі №676/58/17-ц зазначає, що спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач) вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Суд в черговий раз наголошує, що підпунктом 4 частини 5 ст. 12 ЗУ «Про ринок природного газу» визначено, що договір постачання повинен містити зокрема таку істотну умову, як обов`язок постачальника забезпечити споживачу вибір способу оплати з метою уникнення дискримінації. Крім того відповідно до п.п. 9 п. 6.2 Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам, постачальник зобов`язується приймати плату за надані послуги будь-яким із способів, що передбачені цим Договором. А отже обмежуючи право [PERSON] на здійснення оплати за договором постачання природного газу побутовим споживачам шляхом внесення готівки (оплату готівкою) особисто відповідачу без додаткових витрат за місцем отримання продукції в м. Краснограді, є порушенням його прав споживача на вибраний ним спосіб оплати за отриману послугу (продукцію), оскільки відповідно до ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» виконавець послуги повинен всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати та відповідно до Договору зобов`язується приймати плату за надані послуги будь-яким із способів, що передбачені цим Договором. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи, вищевикладене та з урахуванням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про ринок природного газу», Правил постачання природного газу, надавши належну оцінку зібраним доказам та доводам сторін, суд приходить до висновку, що волевиявлення позивача на оплату за постачання природного газу шляхом внесення готівки безпосередньо відповідачу без додаткових витрат за місцем отримання продукції не може бути порушеним у зв`язку із чим вважає, що даний позов підлягає задоволенню, що буде відповідати вимогам ст. 2 ЦПК України про ефективний судовий захист порушених прав позивача. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вище викладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог немайнового характеру в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved