Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

31 жовтня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» звернулось до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 25.03.2021 між ТОВ «Веллфін» та відповідачем було укладено договір позики № 1502174, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у позику 7 000,00 грн., строком на 14 календарних днів. За умовами укладеного між сторонами договору відповідач зобов`язався сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,8% від суми позики, але не менше ніж 50,00 грн. за перший день користування позикою, 1,8% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики. В порушення умов договору відповідачем не повернуто суму позики та не сплачено нараховані проценти, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 21 000,00 грн., яка складається із: боргу за позикою в сумі 7 000,00 грн; боргу за процентами в сумі 14 000, 00 грн. З урахуванням вище викладеного, товариство просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 1502174 від 25.03.2021 у розмірі 21 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 684,00 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року відкрито спрощене позовне провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками на адресу його зареєстрованого місця проживання. Конверт з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов, який направлявся відповідачу, повернувся до суду за закінченням встановленого терміну зберігання, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про не вручення поштового відправлення. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що ТОВ «Веллфін» є юридичною особою, яка діє на підставі Статуту та зареєстроване як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Основним видом діяльності товариства є кредитування. 25 березня 2021 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] було укладено договір позики від 25 березня 2021 року № 1502174 в електронній формі. Згідно з пунктом 1.1 вказаного договору позики позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 7 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у пункті 1.5 цього договору. Відповідно до п. 1.3 зазначеного договору строк дії договору 14 днів, але в будь- якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Пунктом 1.3 цього договору встановлено, що позика надається строком на 14 днів. Відповідно до п. 1.5. договору нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8% від суми позики, але не менше ніж 50,00 грн. за перший день користування позикою; 1,5% від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.2 цього договору; 3,0% від суми позики що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Згідно з умовами п. 1.6. договору позики, у разі повернення суми позики та сплати процентів за користування позикою протягом 3 (трьох) днів після закінчення строку, визначеного п. 1.2 цього договору позики, нарахування процентів у розмірі 3,0% від суми позики, що не була повернута своєчасно, не проводиться, в іншому випадку, проценти нараховуються відповідно до умов п. 1.5 цього договору. Також сторони погодили, що позика надається на споживчі цілі. Деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості позики зазначена у графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.7,1.8 договору). У графіку розрахунків до договору позики № 1502174 від 25 березня 2021 року зазначено, що сукупна вартість позики складає 8 764,00 грн. - проценти за користування позикою складають 1 764,00 грн. Згідно повідомлення Platon від 25 жовтня 2023 року, 25 березня 2021 року через систему платежів Platon (ТОВ «Платежі онлайн») було проведено успішно видачу на сайті CREDITUP.COM.UA 7 000,00 грн. на картку клієнта [PERSON] . Згідно особової картки позичальника [PERSON] , станом на 24 жовтня 2023 року у останньої наявна заборгованість за договором позики № 1502174 від 25 березня 2021 року у загальній сумі 21 000 грн. 00 коп., з яких: 7 000,00 грн. - борг за договором позики; 14 000,00 грн. - відсотки. Відповідно до довідки щодо заборгованості за договором № 1502174 від 25 березня 2021 року кінцевий термін повернення позики за умовами договору -09 квітня 2021 року. Станом на 24 жовтня 2023 року загальна сума заборгованості позичальника перед позикодавцем за договором - 21 000,00 грн. Згідно наданої на запит суду відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області, [PERSON] , [INFO] 11 листопада 2022 року змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію`електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному уст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені ст.ст.1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Частиною 1ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентіввід сумипозики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержанняпроцентів встановлюютьсядоговором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмірвизначається на рівні облікової ставки Національногобанку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що 25 березня 2021 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] було укладений договір позики в електронній формі. Згідно з пунктом 1.1 договору позики позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 7 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у пункті 1.5 цього договору.Строк позики за цим договором складає 14 днів. Відповідно до п.1.4 договору позики договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником. 25 березня 2021 року ТОВ «Веллфін» на картковий рахунок [PERSON] перерахувало 7 000,00 грн., що підтверджується повідомленням Platon (ТОВ «Платежі онлайн») Обставини щодо укладання договору позики та отримання 25 березня 2021 року коштів від ТОВ «Веллфін» в сумі 7 000,00 грн відповідачем не спростовано. Відповідно до п. 1.5. договору позики, нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8% від суми позики, але не менше ніж 50,00 грн. за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного п. 1.2 цього договору; У пункті 3.1 договору сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків. Згідно з визначеним сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 08 квітня 2021 року в сумі 8 764,00 грн, з яких: 1 764,00 грн. сплата процентів за користування позикою та сума позики 7 000,00 грн. З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позичальник взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, внаслідок чого станом на 24 жовтня 2023 року виникла заборгованість. Вказані умови договору позики погоджені сторонами, даний договір є чинним та підлягає виконанню сторонами. Відповідач в установленому законом порядку не звертався до суду з позовом про визнання п.1.5 договору позики недійсним. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають зазначені суми. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 2 684,00 грн..

Outcome: approved