Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. [PERSON] звернулася до суду з позовом до головного управління ДМС України в Закарпатській області та Тячівського районного відділу головного управління ДМС України в Закарпатській області про встановлення особи, факту постійного проживання на території України та факту належності до громадянства України. Посилається на те, що вона народилася [INFO] на території росії. З 2001 року постійно проживає на території України з своїми батьками [PERSON] (українець) та [PERSON] (українка), а саме в [ADDRESS] . З 2001 року по 2009 рік навчалася в Тарасівській школі. 11 січня 2019 року вона уклала шлюб з громадянином України [PERSON] . Від шлюбу в неї народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . З 2001 року по теперішній час вона постійно проживає на території України, і ще з 2001 року відмовляється від громадянства Росії та вже 23 роки не може отримати громадянство України, крім того неодноразово зверталась до ДМС України з заявами про зміну громадянства, на що отримувала відмову, як усну так і письмову, в останній зазначено, що спочатку треба звертатись з заявою до територіального підрозділу ДМС України за місцем проживання, куди вона неодноразово письмо зверталась, та до цього часу не отримала жодної відповіді. Зазначає, що встановлення факту постійного проживання на території України має для неї юридичне значення та необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, а відмова у оформленні та видачі їй паспорта громадянина України є неправомірною та підлягає судовому захисту. Просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , на території України, що підтверджує належність до громадянства України, автоматично. Представники відповідачів подали відзиви на позовну заяву, в яких проти позову заперечили та пояснили, що для підтвердження факту належності до громадянства чи наявності у позивача громадянства України законодавством передбачений не судовий, а інший порядок його встановлення. Зазначають, що позивач не надала доказів того, що вона зверталася до відповідного територіального округу державної міграційної служби України із заявами встановленого зразка про встановлення належності до громадянства України або доказів того, що їй було відмовлено у встановленні належності до громадянства України. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представники головного управління ДМС України в Закарпатській області та Тячівського районного відділу головного управління ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області (суддя Гримут В.І.) від 21 листопада 2023 року було прийнято дану позовну заяву та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами позовного (загального) провадження, призначене підготовче засідання у цій справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської обл асті від 20 лютого 2024 року дану справу прийнято до провадження судді Ніточко В.В., та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 року по даній справі було закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що згідно перекладеного з російської мови на українську мову свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] в с. Андраново Кадуйського району Вологодської області РСФСР, і її батьками є [PERSON] , українець по національності, та [PERSON] , українка по національності (а.с. 3). Із довідки Тарасівського опорного закладу середньої освіти І-ІІІ ступенів Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 10 травня 2023 року № 116 відомо, що [PERSON] , [INFO] , навчалася в даній школі з 2001 року по 2009 рік. (а.с. 3). Згідно картки платника податків, [PERSON] , [INFO] , присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] (а.с. 4). Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] відомо, що [PERSON] , 11 січня 2019 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 4). Згідно листа заступника начальника головного управління ДМС України в Закарпатській області, [PERSON] повернуто заяву про зміну громадянства без розгляду і роз`яснено, що заява та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні (а.с. 5). Із адресного листка відомо, що громадянка РФ [PERSON] , разом з дитиною [PERSON] , [INFO] , вибула 07 вересня 2001 року з с. Андраново Кадуйського району Вологодської області в с. Тарасівка Тячівського району Закарпатської області (а.с. 5). Згідно дозволу на постійне проживання, [PERSON] , [INFO] , має право постійно проживати в Україні. Строк дії посвідчення до 19 квітня 2029 року (а.с. 6). Із довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Тарасівською сільською радою 11 травня 2019 року за № 753, [PERSON] , [INFO] , громадянка російської федерації, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно атестату про повну загальну середню освіту, [PERSON] закінчила у 2009 році Тарасівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів (а.с. 7). Із свідоцтва про базову загальну середню освіту відомо, що кус Г.В. у 2007 році закінчила Тарасівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів (а.с. 7). V. Оцінка Суду. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1,2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1,2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, із 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України"). Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. У даній справі позивач просила суд встановити факт її постійного проживання на території України. Цей факт має значення для встановлення належності заявника до громадянства України та в подальшому отримання паспорта громадянина України. Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття. Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України. Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те,що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а"-"в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство" і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №522/20494/18 (провадження №61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі №523/14707/19 (провадження №61-16116св20), від 07 серпня 2023 року у справі №756/16751/21 (провадження №61-5793св23). Однак, суд зазначає, що позивач народилася [INFO] , а тому, не можливо встановити факт її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи станом на 13 листопада 1991 року. Також слід зазначити, що стаття 9 Закону України "Про громадянство України", на яку посилається у своїй позовній заяві позивач, регулює питання прийняття до громадянства України, та не регулює питання належності до громадянства України. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed