Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Посилався на те, що 21.10.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4872270 в електронній формі, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 10000 гривень, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання, визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти у обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідно до умов п.1.3, п.1.4 Договору кредит надається строком на 15 днів з 21.10.2021 року. Термін повернення кредиту та сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 05.11.2021 року. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 15650 гривень. Комісія за надання кредиту становить 1900 гривень та нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом становлять 3750 гривень та нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом Проте, відповідач в порушення ст.ст.509, 526,1054 ЦК України не виконав свої зобов`язання та не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, а також сплату процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. У подальшому між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №81-МЛ, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №4872270 від 21 жовтня 2021 року. Згідно цього позивач набув права кредитора у зобов`язанні. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача становить 43230 гривень, в тому числі: заборгованість за тілом кредитом: 9000 гривень; заборгованість за відсотками - 32330 гривень; заборгованість за комісією - 1900 гривень. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №4872270 від 21.10.2021 року у розмірі 43230 грн. 00 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 12.02.2024 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву. У відзиві [PERSON] позовні вимоги не визнав. Зазначив, що не отримував жодних повідомлень про продаж чи відступлення права вимоги за кредитним договором. До матеріалів справи не залучено оригіналу існування права вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, що ставить під сумнів існування такого документа. Вказував на те, що 31.01.2022 року надсилав до первинного кредитора ТОВ «Мілоан» заяву щодо врегулювання простроченої заборгованості, на що отримав пропозицію від первісного кредитора закрити кредит на пільгових умовах. Що стосується самої заборгованості на підтвердження наявності боргу за кредитним договором, то замість розрахунку заборгованості позивач надав таблицю «Відомості про щоденні нарахування та погашення», з якою він не погоджується. Зокрема, незрозумілим є нарахування 1900 гривень, яке здійснюється до моменту надання кредиту. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь або за дії, які споживач здійснює на користь банку, чи з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин. Наведені у таблиці розрахунки йому незрозумілі. Звертав увагу на те, що відповідно до ст.8, ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткової угоди до договору. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представником позивача було подано відповідь на відзив. У відповіді представник додатково посилався на те, що Товариством неодноразово вживались заходи щодо досудового врегулювання спору між сторонами. Зокрема, [PERSON] були надіслані листи про зміну кредитора і вимога про погашення заборгованості за кредитним договором. Аргументи відповідача про порушення прав щодо передачі персональних даних третій особі не є обґрунтованими та не відповідають дійсності, оскільки дане питання врегульоване договором. Відповідачем підтверджено згоду на право передачі персональних даних третім особам. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився. У поданому до суду відзиві просив розглянути справу у його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 21 жовтня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №4872270. Згідно даного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. 00 коп. строком на 15 днів до 05.11.2021 року на умовах визначених договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається із суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 15650 гривень. Комісія за надання кредиту становить 1900 гривень та нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 Договору). Проценти за користування кредитом: 3750 гривень, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день прострочення (п.1.5.2, п.1.6 Договору) (а.с.16-20). Згідно платіжного доручення №59250772 від 21 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000 гривень згідно кредитного договору №4872270 (а.с.23). Анкета-заява на отримання кредиту містить докладну інформацію щодо [PERSON] , зокрема, дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу реєстрації і адресу проживання, номер мобільного телефону, соціальний статус, місце роботи, поетапний процес оформлення та розгляду заяви 4872270. Вказаний договір було укладено між сторонами в електронній формі. Кредитний договір відповідачем підписаний електронним підписом з застосування одноразового ідентифікатора (одноразового паролю). Так, із дослідженої судом довідки про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» встановлено, що клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір 4872270 від 21.10.2021 року ідентифікований товариством. Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор: W36648; час відправки ідентифікатора позичальнику: 21.10.2021 року 22:53:04; номер телефону, на який відправлено ідентифікатор: [NUMBER] (а.с.24). У подальшому, 23.02.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги №81-МЛ з додатком до нього: витягом з реєстру боржників до договору, на підставі якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кошти перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №4872270 від 21 жовтня 2021 року (а.с.27-36). Розглядаючи аргументи наведені сторонами, суд приходить до наступних висновків. Так, між сторонами склались правовідносини, що врегульовані нормами цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із дослідженого судом договору про споживчий кредит №4872270 від 21.10.2021 року встановлено, що його укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, Договір про надання споживчого кредиту №4872270 від 21.10.2021 року укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону, а саме з боку кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору (W36648), та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного уписьмовій формі. Із копії вказаного договору також видно, що [PERSON] як позичальник за кредитним договором, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши відповідачу свої персональні дані. Відповідно до ч. 1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. Відповідно до ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно дост. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другоюстатті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першоюстатті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу. Звертаючись до суду з позовними вимогами, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» посилався на те, що станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача становить 43230 гривень, в тому числі: заборгованість за тілом кредитом: 9000 гривень; заборгованість за відсотками - 32330 гривень; заборгованість за комісією - 1900 гривень. [PERSON] у відзиві із вказаним розміром заборгованості не погодився. Розглядаючи доводи сторін щодо дійсного розміру заборгованості, суд виходить із наступного. Згідно з п. 1.3 кредитного договору строк дії кредиту 15 (п`ятнадцять) днів з 21.11.2021 року по 05.11.2021 року. Відповідно до п.1.5.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом: 3750 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Сторони вирішили, що нарахування процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору (п.2.2.). У пункті 2.2.3 кредитного договору зазначено, що проценти нараховуються за стандартною ставкою, що визначена у п.1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків коли за умовами визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну ставку, встановлену в п.1.6 Договору. Якщо визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку прологнації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних умовах згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Згідно п.2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною ставкою, наведеною в п.1.6 Договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Із поданого до суду відзиву, вбачається, що відповідач звертався до перісного кредитора з заявою про врегулювання простроченої заборгованості, тобто останній підтвердив, що продовжив користуватися кредитними коштами після 05.11.2021 року. У такому випадку, на підставі п.2.3.1.2 Договору строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів, а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 15 днів (строк першого кредитування) + 60 днів (пролонгації строку кредитування). Отже, проценти повинні бути нараховані до 05 січня 2022 року і після цього строку нарахування процентів припиняється. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем за договором від 21 жовтня 2021 року, вбачається, що загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає 43230 гривень, в тому числі: заборгованість за тілом кредитом: 9000 гривень; заборгованість за відсотками - 32330 гривень; заборгованість за комісією - 1900 гривень. (а.с.25-26). З відомостей про щоденні нарахування та погашення вбачається, що позивачем нараховані відсотки по 19 січня 2022 року включно. При цьому, за період з 22.10.2021 року по 21.11.2021 року кредитором була застосована відсоткова ставка згідно п.1.5.2 Договору у розмірі 2,5%, за період з 22.11.2022 року застосовано відсоткову ставку згідно п.1.6 Договору у розмірі 5%. З наданого розрахунку встановлено, що позичальником було погашено 06.11.2021 року заборгованість за тілом кредиту у сумі 1000 гривень; сплачено проценти у сумі 1845 гривень. Також встановлено, що кредитором 06.11.2021 року було зараховано сплачені позичальником кошти у сумі 1000 гривень у рахунок комісії. Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідач у поданому до суду відзиві заперечує проти вимог позивача про стягнення комісії, вважаючи вказані нарахування необгрунтованими. Розглядаючи наведені аргументи, суд виходить із наступного. Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом установлено, що умовами кредитного договору від 21.10.2021 року передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту у розмірі 1900 гривень. Окрім того, згідно наданого розрахунку позичальнику 06.11.2021 року було додатково нараховано комісію за пролонгацію договору у розмірі 1000 гривень. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 1900 грн. 00 коп. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Ураховуючи викладені обставини суд вважає, що з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9000 гривень; заборгованість по відсотках у розмірі 24580 гривень, тобто по 05 січня 2022 року включно. При цьому, судом виключено із суми нарахованих відсотків добровільно сплачені відповідачем проценти у сумі 1845 гривень, а також сплачені ним кошти у розмірі 1000 гривень, що були зараховані кредитором у рахунок сплати комісії за пролонгацію. Аргументи [PERSON] про те, що відповідно до ст.8, ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%; продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткової угоди до договору, суд відхиляє, оскільки вказані зміни до Закону України «Про споживче кредитування» були внесені у листопаді 2023 року, а тому не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли на підставі договору від 21.10.2021 року. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial