Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] звернувся представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № Z41.23366.005709929 від 17 вересня 2019 року в розмірі 28985,04 грн, судові витрати у справі. У позовній\~заяві позивач\~зазначив,\~що 17.09.2019\~між АТ\~«Ідея Банк»\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~ №\~Z41.23366.005709929.\~07.07.2023\~між АТ\~«Ідея Банк»\~та ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» було\~укладено договір\~факторингу №\~07072023.\~Згідно з\~умовами вказаного\~договору АТ\~«Ідея Банк»\~відступає ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів»,\~а ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» \~приймає Права\~Вимоги \~та в\~їх оплату\~зобов`язується\~передати грошові\~кошти в\~розпорядження АТ\~«Ідея Банк»\~за плату\~на умовах,\~визначених цим\~договором.\~Права Вимоги,\~які АТ\~«Ідея Банк»\~ відступає\~ ТОВ «Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» за\~цим договором,\~відступаються (передаються)\~в розмірі\~заборгованості Боржників\~перед АТ\~«Ідея Банк»\~та визначені\~в реєстрі\~боржників,\~що підписуються\~сторонами у\~паперовому вигляді\~в день\~укладання цього\~договору та\~надсилається АТ\~«Ідея Банк»\~та ТОВ «Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» в\~електронному вигляді\~засобами корпоративного\~зв`язку\~у захищеному\~паролем файлі\~в день\~укладення цього\~договору.\~Реєстр Боржників\~після його\~належного підписання\~сторонами вважається\~невід`ємною\~частиною договору.\~Відповідно до\~Реєстру Боржників\~№ 2\~ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № Z41.23366.005709929 у розмірі 28985,04 грн. Зазначив, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість у розмірі 28985,04 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.03.2024 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 45). В судове\~засідання представник\~позивача не\~з`явився.\~В позовній\~заяві представник\~ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача (а.с. 5). Відповідачка в судове засідання не з`явилася. До суду надійшла заява відповідачки [PERSON] , у якій вона просила розгляд справи здійснити без її участі. В заяві також вказала, що з позовною заявою не погоджується, оскільки кредиту не брала (а.с. 48). Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні сторони не надавали. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Щодо підстав позову та наявності у позивача права грошової вимоги до відповідачки. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.\~ Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Встановлено,\~що в\~обґрунтування позовних\~вимог та,\~в свою\~чергу,\~наявності у\~позивача права\~грошової вимоги\~до відповідачки,\~позивач посилався\~на договір\~факторингу,\~укладений 07.07.2023\~між АТ\~«Ідея Банк»\~та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Верховний Суд у своїй постанові від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19 визначив, що підстава позову\~ це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову\~ це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову\~ це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Так, перевіряючи доводи позивача щодо існування у нього матеріально-правового інтересу у спірних правовідносинах та наявності підстави позову- переходу до нього права грошової вимоги до відповідачки на підставі договорів факторингу, суд враховує, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 512 Цивільного кодексу України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~статті 514 Цивільного кодексу України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~За частиною першою\~статті 513 Цивільного кодексу України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. \~Відповідно до частини першої\~статті 517 Цивільного кодексу України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. \~Таким чином, у\~Цивільному кодексі України\~встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до\~положень ст.\~1077-\~1079\~ЦК України,\~за договором\~факторингу (фінансування\~під відступлення\~права грошової\~вимоги)\~одна сторона\~(фактор)\~передає або\~зобов`язується\~передати грошові\~кошти в\~розпорядження другої\~сторони (клієнта)\~за плату\~(у\~будь-який\~передбачений договором\~спосіб),\~а клієнт\~відступає або\~зобов`язується\~відступити факторові\~своє право\~грошової вимоги\~до третьої\~особи (боржника). Клієнт\~може відступити\~факторові свою\~грошову вимогу\~до боржника\~з метою\~забезпечення виконання\~зобов`язання\~клієнта перед\~фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору\~факторингу може\~бути право\~грошової вимоги,\~строк платежу\~за якою\~настав (наявна\~вимога),\~а також\~право вимоги,\~яке виникне\~в майбутньому\~(майбутня\~вимога). \~Майбутня вимога\~вважається переданою\~фактору з\~дня виникнення\~права вимоги\~до боржника.\~Якщо передання\~права грошової\~вимоги обумовлене\~певною подією,\~воно вважається\~переданим з\~моменту настання\~цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у\~договорі факторингу\~є фактор\~і клієнт. Клієнтом\~у договорі\~факторингу може\~бути фізична\~або юридична\~особа,\~яка є\~суб`єктом\~підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. \~Поряд з цим, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до\~закону\~має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові, операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону про фінансові послуги. Разом з тим у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до\~глави 73 Цивільного кодексу України\~правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу (пункт 47 постанови). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) навела такі ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені\~Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги (пункт 48 постанови). Разом з цим, у своїй постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступлення від правових висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) та від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21). Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг»,фінансові послуги - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг є фінансовою послугою. Аналіз положень статей 1077-1078 ЦК України, а також зазначених висновків Верховного Суду свідчить про те, що підставою заміни учасника кредитних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо. Таким чином, ціна договору та плата за договором факторингу є його істотними умовами, а виконання умов щодо оплати за договором факторингу та подання відповідних доказів має значення для підтвердження правонаступництва у кредитних правовідносинах та для реалізації прав нового кредитора, який замінив первісного кредитора у зобов`язанні, зокрема, звернення з позовом до суду про стягнення з боржника кредитної заборгованості. Дослідивши надані до позовної заяви докази, суд встановив. Щодо договору\~факторингу №\~07072023\~від 07\~липня 2023\~року,\~укладеного між\~АТ «Ідея\~Банк» та\~ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до 2.1, 2.2 та 3,1 вказаного договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом та визначені в Реєстрі Боржників, що підписуються Сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього договору та надсилається Клієнтом Фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Реєстр Боржників після його належного підписання сторонами вважається невід`ємною частиною договору. Загальна сума фінансування Фактором Клієнту під відступлення Прав Вимоги становить 15 500 000,00 та включає в себе фінансування відповідно до Реєстру Боржників № 1, Реєстру Боржників № 2, Реєстру Боржників № 3, Реєстру Боржників № 4. При цьому, сторони погодили, що сума гарантійного внеску в розмірі 200 000,00 грн, сплачена Фактором на рахунок Клієнта на підставі договору про участь в торгах від 26 травня 2023 року, зараховується до суми фінансування, у зв`язку з чим загальна сума фінансування, що підлягає перерахуванню на рахунок клієнта становить 15 300 000,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 19913 від 11.07.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» здійснило платіж на оплату за відступлення прав вимоги, згідно з договором факторингу № 07072023 від 07.07.2023 у розмірі 15 300 000,00 грн на рахунок АТ «Ідея Банк». Разом з цим, встановлено, що договір факторингу № 07072023 від 07.07.2023, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» та АТ «Ідея Банк» поданий до суду неповно, містить пункти 1, 2.1 - 2.2, 3.1, 4.1 4.5, 5.1 5.6, 6.1 -6.2, 14.3 та 15. Також пункти 3.1 та 4.1 вказаного договору факторингу щодо розміру фінансування містять не заповнені рядки, що позбавляє суд визначити його істотні умови та встановити наявність обставини щодо переходу до позивача права грошової вимоги у кредитному зобов`язанні, де боржником є саме відповідачка. Разом з тим, суд враховує, що п. 2.2 та 5.1 договору факторингу визначено, що Права Вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора в день підписання відповідного Реєстру Боржників, за умови виконання Фактором зобов`язань передбачених п. 4.1 цього договору. Реєстр Боржників після його належного підписання сторонами вважається невід`ємною частиною договору. Водночас, суд вважає, що наданий позивачем витяг з Реєстру боржників не обґрунтовує позовні вимоги позивача з таких підстав. Так, п. 2.2 договору факторингу визначено, що Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом та визначені в Реєстрі Боржників, що підписуються Сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього договору та надсилається Клієнтом Фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Реєстр Боржників після його належного підписання сторонами вважається невід`ємною частиною договору. З наведеного слідує, що належним доказом наявності у переліку божників відповідачки [PERSON] , право грошової вимоги щодо якої відступається за договорами факторингу, є саме Реєстр Боржників, який підписується Сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього договору та є невід`ємною частиною договору факторингу. При цьому, формування такого документа як витяг з Реєстру Боржників, умовами наданого до суду договору факторингу не передбачено. Водночас, зі змісту витягу з реєстру боржників вбачається, що він сформований в односторонньому порядку, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), шляхом довільного внесення до змісту документа відомостей про особу боржника, номер кредитного договору, суми заборгованості, тощо та не має будь-якої пов`язаності з Реєстром Боржників у паперовому чи електронному вигляді. Крім того, наданий витяг з Реєстру боржнику не містять підпису Клієнта та Фактора як сторін договору факторингу, відповідні рядки не заповнені. Разом з тим, відомості, що зазначені у витязі з Реєстру боржників не підтверджені жодним іншим належним та допустимим доказом. Таким чином, суд не бере до уваги як доказ - витяг з Реєстру Боржників за договором факторингу, позаяк поданий документ не відповідає критеріям допустимості, достовірності та достатності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а саме: доказів виникнення прав і обов`язків за договором факторингу та доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідачки. \~ \~ \~ \~Щодо отримання відповідачкою кредитних коштів та розміру заборгованості. Встановлено,\~що в\~обґрунтування позовних\~вимог позивач\~посилався на\~те,\~що 17.09.2019\~між АТ\~«Ідея Банк»\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~ №\~Z41.23366.005709929\~на \~суму 14024,00 грн строком на 36 місяців. Зазначив, що [PERSON] , шляхом підписання заяви виявила бажання акцептувати Публічну оферту АТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку від 16 вересня 2015 року, яка розміщена на сайті банку за електронною адресою: www.ideabank.ua на умовах запропонованих банком (а.с. 22). Сума надання кредиту: 14024,00 грн, строк дії кредиту 36 місяців, процентна ставка за користування коштами кредиту 0,01% річних від залишкової суми кредиту, реальна річна процентна ставка складає 163.85993958%. Відповідно до п. 1.2 та 2.1 Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для перерахування на банківський поточний рахунок Позичальника, вказаний у Заяві-Анкеті Позичальника на отримання кредиту. Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 17 числа кожного місяця, згідно з графіком щомісячних платежів. На підтвердження\~обґрунтованості позовних\~вимог в\~частині стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~№ Z41.23366.005709929 позивачем надано паспорт споживчого кредиту, додаток до паспорту споживчого кредиту, заяву-анкету до кредитного договору № Z41.23366.005709929 від 17.09.2019, анкету-опитувальник клієнта фізичної особи, заяву на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк», в яких вказано, що вони були підписані шляхом накладення аналога власноручного підпису [PERSON] (а.с. 10-11, 12, 13, 20-21, 22), а також ордер-розпорядження про видачу кредиту, розрахунок заборгованості ( а.с. 17, 23). Відповідно до заяви-анкети до кредитного договору № Z41.23366.005709929 від 17.09.2019 відповідачкою був зазначений рахунок № [NUMBER] для зарахування кредитних коштів. Згідно з ордером-розпорядженням № 1 про видачу кредиту від 17.09.2019 відповідачці на вказаний у заяві-анкеті рахунок було перераховано грошові кошти на загальну суму 14024,00 грн. Надаючи оцінку доказам у справі, суд враховує наступне. Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, \~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.\~626,\~628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження суми заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитним договором № Z41.23366.005709929 від 17.09.2019 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 07.07.2023 по 31.01.2024 (а.с. 23), у якому зазначено, що станом на 31.01.2024 заборгованість відповідачки становить 28985,04 грн, з яких: 8960,19 грн сума заборгованості за основним боргом, 2,33 грн сума заборгованості за відсотками та 20022,52 грн заборгованість за комісіями. Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р.№ 6-16цс15. Пункт 51 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року встановлює, що Первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53). Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ, заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі №200/5647/18. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором Z41.23366.005709929 від 17.09.2019 не є достатнім для висновку про існування боргу та у заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування складових кредитної заборгованості, є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій позивача. При цьому, будь-яким іншим належним та допустимим доказом заявлений позивачем розмір заборгованості не підтверджується. При цьому, відповідно до положень ст. 517 ЦК України новому кредиторові у зобов`язанні передаються від первісного кредитора документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.\~ Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 12, 13 ЦПК України). Отже, з аналізу викладеного, судом встановлено, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» має право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] та стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № Z41.23366.005709929 від 17.09.2019, а також правильність розрахунку її розміру. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed