Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ірпінська міська рада Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що\~йому на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,06 га (кадастровий номер: 3210900000:01:035:0070), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , суміжними землекористувачами є [PERSON] та [PERSON] - власники частини будинку за адресою: [ADDRESS] . В процесі експлуатації будинку відповідачі в значній мірі збільшили свою частку будинку численними прибудовами, розташувавши їх так, що з фасадного боку захопили частину землі прямо під вікнами позивача. Втрата цієї частки землі при видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер 4659, виданий 15.12.2005 року, видавник Ірпінський міський відділ земельних ресурсів була компенсована в іншій частині земельної ділянки. Додає, що Комунальним підприємством «Ірпінське земельно-кадастрове бюро» було виконано геодезичні виміри земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] та надано зведений план вищезазначених земельних ділянок, в результаті чого встановлено, що відповідачі самовільно захопили частину земельної ділянки площею 0,0047 га, яка знаходиться у приватній власності позивача. Зазначає, що відповідачі чинять перешкоди в користуванні позивачу земельною ділянкою, шляхом зміщення на межі земельних ділянок позивача та відповідачів паркану, який частково знаходиться на земельній ділянці позивача. Позивач стверджує, що відповідачі відмовляються добровільно привести межі своєї земельної ділянки у відповідності до землевпорядної документації. Задля вирішення земельного спору із відповідачами він звернувся до узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Ірпінської міської ради, так комісією 04.02.2021 року складено протокол №4/1 у відповідності до якого зобов`язано [PERSON] та [PERSON] привести межі своєї земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до землевпорядної документації звільнити земельну ділянку приватної власності площею 0,0047 га, що належить [PERSON] , проте, відповідачами рішення комісії не виконано. Таким чином позивач наголошує, що [PERSON] та [PERSON] порушивши межі його земельної ділянки та встановили на ній паркан, чим створили перешкоди позивачу у користуванні його власною земельною ділянкою. У зв`язку із зазначеним просив суд: усунути перешкоди [PERSON] у користуванні належній йому земельній ділянці, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210900000:01:035:0070, шляхом зобов`язання [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати перенесенню частини паркану, яка знаходиться на земельній ділянці, що належить [PERSON] на лінію розмежування суміжних земельних ділянок переставивши паркан на 3,54м. в бік ділянки [PERSON] та [PERSON] в точку 13/Г; за власні кошти демонтувати частину паркану 1,35м., що розділяє земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] в межах погребу [PERSON] одірвавши його від стіни приміщення 2-1, що належить [PERSON] і перенести його на 20 см. в бік ділянки до [PERSON] та [PERSON] до стіни 1-8 яке належить [PERSON] та [PERSON] встановивши його в межах точок 12,13/Г/, 14,15,16,17,18 абрису меж земельної ділянки; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 908 грн. 04 серпня 2021 року на адресу Ірпінського міського суду Київської області від Ірпінської міської ради Київської області надійшло клопотання під найменуванням «відзив на позовну заяву» в якому представник просив розгляд справи проводити без їх часті, не заперечували проти задоволення позову. 07 вересня 2021 року на адресу Ірпінського міського суду Київської області від представника відповідача [PERSON] адвоката Касьяненко Артема Миколайовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що доводи [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими та надуманими, оскільки сам факт суміжного землекористування позивача та відповідачів аж ніяк не свідчить про наявність в будь-яких діях Відповідачів порушень прав позивача, в тому числі, щодо належного йому майна. Зазначає, що вимога позивача про перенесення огорожі (паркану) мало того, що є необґрунтованою, та і порушує права відповідачів, а спосіб усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою не має жодних обґрунтувань щодо напрямків та дистанції перенесення огорожі. Відтак, вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки є необґрунтовані, безпідставні, надумані та такі, що ґрунтуються на вигаданих обставинах з метою введення суду в оману. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідачі та їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без участі представника Ірпінської міської ради Київської області. Заслухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 листопада 2005 року, зареєстрованого в реєстрі державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Копиловою В.В. за №2-4335, земельна ділянка площею 600 кв. м, кадастровий номер 3210900000:01: 035:0070, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №308979, зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 4659, [PERSON] на підставі свідоцтва на право на спадщину за заповітом від 15 листопада 2005 року №2-4335 (ВСЕ №599569) є власником земельної ділянки площею 0,0600га у межах згідно з планом, земельна ділянка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд. Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 листопада 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-4331, [PERSON] належить житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 8380082 від 19.09.2005, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину 1-12259 від 20.04.1993, форма власності: приватна спільна часткова, частка ; [PERSON] на підставі договору дарування № 3-3248 від 01 липня 1998 року, форма власності приватна спільна часткова, частка 1/3; [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3-2743 від 10.06.1998 року, форма власності приватна спільна часткова, частка 1/6. Так, судом досліджено копію технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за реєстровим № 1125, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та долучену до нього схему земельної ділянки. Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів майна щодо об`єкта нерухомого майна № 234849282 від 01 грудня 2020 року, земельна ділянка, кадастровий номер 3210900000:01:035:0070 площею 0.06 га, на праві приватної власності належить [PERSON] ; житловий будинок [ADDRESS] , належить на підставі договору дарування в частині 1/3 на приватній спільній частковій формі власності [PERSON] ; 1/6 частина на підставі приватної спільної часткової власності [PERSON] ; частина [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, форма власності приватна спільна часткова. Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -3211811492018 від 06 червня 2018 року, присадибна ділянка площею 0,0600 га кадастровий номер 3210900000:01:035:0070 за адресою: [ADDRESS] , є приватною власністю [PERSON] . Згідно із копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №132904626 від 01 серпня 2018 року земельна ділянка, кадастровий номер 3210900000:01:035:0070 за адресою: [ADDRESS] , площею 0,06га, на підставі приватної власності належить [PERSON] . Судом досліджено зведений план земельної ділянки [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210900000:01:035:0070 (а.с. 26). Досліджено копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] в [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах м.Ірпеня, Київської області, виготовленою Ірпінським міськвиконкомом КП «Ірпінське земельно-кадастрове бюро», а також схеми розташування земельної ділянки (а.с. 27-39). Відповідно до копії заяви [PERSON] від 02 грудня 2020 року адресованої міському голові Ірпінської міської ради Київської області, останній повідомив про те, що йому на праві власності належить житловий будинок за адреою: [ADDRESS] , також він є власником земельної ділянки площею 0,600га, кадастровий номер 3210900000:01:035:0070 за цією, ж адресою [PERSON] та [PERSON] є співвласниками другої половини будинку за адресою: [ADDRESS] , а також використовують для своїх потреб суміжну земельну ділянку. В процесі експлуатації будинку Козацькі в значній мірі збільшили свою частину будинку численними прибудовами, розташувавши їх так, що з фасадного боку захопили частину землі під його вікнами, у звязку з чим просив допомогти у вирішенні питання встановлення розмежувального паркану між його земельною ділянкою та земельною ділянкою, якою користуються відповідачі. Протоколом узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Ірпінської міської ради №4/1 від 04 лютого 2021 року вирішено зобов`язати [PERSON] та [PERSON] привести межі своєї земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до землевпорядної документації та звільнити земельну ділянку приватної власності площею 0,0047га , що належить [PERSON] попередити [PERSON] та [PERSON] що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню владникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених на час незаконного користування ними; приведення земельних ділянок у придатних для використання стан, виключаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб які самовільно зайняли земельні ділянки. Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі\~\~\~\~№ 761/5115/17 сформульований висновок про те, що одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову\~\~ є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди\~\~\~\~ у здійсненні зазначеного права чинить власник майна. За положеннями статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 зазначеного Кодексу). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. За приписами ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту стаття 16 ЦК України. Судом, із технічної документації на земельну ділянку кадастровий номер 3210900000:01:035:0070 встановлено, що вказана земельна ділянка межує: від А до Б землі Ірпінської міської ради (вул.Соборна); від Б до В землі Ірпінської міської ради (пров.М.Будника); від В до [PERSON] ; від Г до А [PERSON] , [PERSON] (а.с. 38) При цьому, позивач позбавлений можливості користуватися земельною ділянкою в межах точок 12, 13/Г/14,15 у звязку із наявністю паркану, який належить відповідачу та знаходиться, починаючи з точки 12 та йде паралельно лінії 13-14 до точки 15. Відповідачі чинять перешкоди позивачу у перенесенні паркану на крайню межу належної йому земельної ділянки в межах точок 13/Г/14. Згідно п. п. «г, е» ч.1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. За загальними правилами добросусідства, закріпленими у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається щонайменше незручностей. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] безпідставно користуються частиною території земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:035:0070, яка належить [PERSON] на праві власності, що перешкоджає позивачу повноцінно користуватися належною йому на праві власності земельною ділянкою, а тому підлягає задоволенню позов в частині зобов`язання відповідачів усунути перешкоди позивачу у користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом зобов`язання [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати перенесенню частини паркану, яка знаходиться на земельній ділянці, що належить [PERSON] , на 3,54 метри в бік ділянки [PERSON] та [PERSON] - на лінію розмежування суміжних земельних ділянок в точку 13 Г. Що стосується вимог про «за власні кошти демонтувати частину паркану 1,35м., що розділяє земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] в межах погребу [PERSON] одірвавши його від стіни приміщення 2-1, що належить [PERSON] і перенести його на 20 см. в бік ділянки до [PERSON] та [PERSON] до стіни 1-8 яке належить [PERSON] та [PERSON] встановивши його в межах точок 12,13/Г/, 14,15,16,17,18 абрису меж земельної ділянки», то в судовому засіданні позивач підтвердив, що відповідачі вже перенесли паркан на 20 см в бік до своєї ділянки, від`єднавши його від стіни приміщення, що належить [PERSON] . Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині, оскільки встановлено, що спір між сторонами в цій частині відсутній, окрім того, позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами позовні вимоги в цій частині.

Outcome: partial