Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Пивоварова Р.В. звернулася до суду із вказаним\~позовомта просила стягнути з АТ «Українські енергетичні машини» на користь [PERSON] \~ \~заборгованість по\~заробітній платі\~у розмірі\~242\~947\~грн 22\~коп.\~та середній\~заробіток за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні у\~сумі 397\~521\~грн 75\~коп.\~ В обґрунтування позову сторона позивача посилалася на те, що у період з 15 грудня 2005 року по 30 травня 2022 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем. 30 травня 2022 року він був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно з наказом №106 від 30 травня 2022 року; на момент звільнення працював на посаді заступника директора з генераторного та електротехнічного виробництва. На момент звільнення позивача не було повідомлено про суму виплат, що належать йому при звільненні, повний розрахунок належних позивачеві при звільненні виплат не був здійснений. Розрахувавши середньоденну заробітну плату на день звільнення, вважає, що вона становить - 2172,25 грн. Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати належних позивачу при звільненні сум, враховуючи обмежений ст. 117 КЗпП України строк у 6 місяців ( 183 календарних дні), становить 397 521 грн 75 коп., на стягненні яких наполягає. Крім того, сторона позивача вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 242 947 грн 75 коп. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Розпорядженням керівника апарату Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.06.2023 у зв`язку із звільненням [PERSON] з посади судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у відставку призначено повторний автоматизований розподіл справи № 644/1997/22. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2023 дана цивільна справа була передана в провадження судді Попової В.О. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.07.2023 зазначена вище цивільна справа прийнята до провадження суддею Поповою В.О. Представником відповідача [PERSON] через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву (вх.№28626/23 від 04.10.2023), у якому представник відповідача просить поновити строк для подання відзиву та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. В обґрунтування такої позиції зазначено, що несвоєчасна виплата належних позивачу при звільненні виплат відбулася внаслідок форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - військової агресії російської федерації проти України, що засвідчено листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024.02.0-7.1 та сертифікатом №6300-22-1122 від 30.09.2022 року про форс-мажорні обставини. Товариство не могло передбачити можливість початку ведення бойових дій на території Харківської області та підготуватися до них. Станом на час звільнення позивача підприємство знаходилось на території громади, яка була розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій. Територія та приміщення Товариства піддавалися систематичним ворожим обстрілам, внаслідок чого відповідачу завдано численні конструктивні пошкодження, що підтверджується витягами з ЄРДР у кримінальних провадженнях № 22022220000000817 від 22.04.2022 за ч. 1 ст. 438 КК України, № 22022220000001240 від 12.05.2022 за ч. 1 ст. 438 КК України, № 4200222217500000247 від 27.07.2022 за ч. 3 ст. 110 КК України, № 120022221190000725 від 28.07.2022 за ч. 1 ст. 438 КК України, № 220022220000002603 від 08.08.2022 за ч. 3 ст. 110 КК України, № 22022220000000687 від 15.04.2022 за ч. 2 ст.\~438 КК України\~та рапортами співробітників поліції ГУНП в Харківській області від 10.02.2023, від 13.03.2023 щодо пошкоджень завданих відповідачу внаслідок вибухів. Крім того, зазначено, що відповідно до\~ст.10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»\~у разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення повноцінної діяльності підприємства. В судовому засіданні 01.04.2023 представник позивача - адвокат Пивоварова Р.В. позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позовні вимоги. Зазначила, що \~25.10.2022 позивач отримав розрахунковий лист, тобто вже після того, як до відповідача було скеровано адвокатський запит. 21.04.2023 на банківську картку позивача [PERSON] відповідачем перераховано грошові кошти в розмірі 271 030 грн 21коп. Не розцінює надходження зазначеної суми на банківську картку позивача як належне виконання зобов`язань відповідачемщодо розрахунку при звільненні. Наголошує на тому, що позивач не обізнаний про призначення платежу та не розуміє , чому сума , яка надійшла на картку - 271 030 грн 21коп, перебільшує суму заборгованості, яка зазначена в розрахунковому листі-242 947грн 22 коп. Наполягала на тому, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності форс-мажорних обставин, які унеможливлювали виконання ним обов`язку по своєчасній виплаті належних позивачу при звільненні виплат. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позові та додаткових письмових поясненнях (вх.№ 34186 від 20.11.2023, а.с.4-12, т.2). Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Крім того зазначав як окрему підставу для відмови у позові пропуск позивачем строку позовної давності. Пояснив, що кінцевий розрахунок з позивачем здійснено 21.04.2023 в розмірі 271\~030\~грн 21копз урахуванням компенсаційних виплат. Саме тому сума , яка надійшла на картку позивача- 271\~030\~грн 21коп.,перебільшує суму заборгованості, зазначену в розрахунковому листі позивача -242 947грн 22 коп. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 15 грудня 2005 року по 30 травня 2022 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. 30 травня 2022 року він був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно з наказом №106 від 30 травня 2022 року; на момент звільнення працював на посаді заступника директора з генераторного та електротехнічного виробництва. Зазначені обставини не оспорюються сторонами. Після звільнення [PERSON] з АТ «Українські енергетичні машини», роботодавцем не проведено кінцевий розрахунок по заробітній платі, не повідомлено про суми, нараховані позивачу при звільненні. Відповідно розрахункового листа на час звільнення позивача борг підприємства по виплатам, які належали до сплати позивачеві, становив 242\~947грн\~22\~коп.\~ Кінцевий розрахунок з позивачем в розмірі 271\~030\~грн 21копз\~урахуванням \~компенсаційних виплат здійснено 21 квітня 2023 року. З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 242\~947\~грн 22\~коп.\~ Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають з огляду на наступне. За приписами\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до\~статті 64 Конституції України\~в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені сттями\~24,\~25,\~27,\~28,\~29,\~40,\~47,\~51,\~52,\~55,\~56,\~57,\~58,\~59,\~60,\~61,\~62,\~63\~цієї\~Конституції. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого\~Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ\~(далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Воєнний стан діє до теперішнього часу. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями\~30-34,\~38,\~39,\~41-44,\~53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою\~статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, урегульовано\~Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»\~№ 2136-ІХ , який діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до частин 2, 3\~статті 1 Закону\~« Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей\~43,44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Частиною 3\~статті 10 Закону\~« Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ\~главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України\~доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені\~Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». З огляду на вищевикладене положення\~Закону№\~2136-ІХ, регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж\~Кодекс законів про працю\~та мають пріоритет у застосуванні на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням\~Закону № 2136-ІХ\~також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Згідно ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~,\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024.02.0-7.1 та сертифікатом № 6300-22-1122 від 30.09.2022 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереробної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022. Надані відповідачем докази доводять, що у період, за який позивач просить стягнути середній заробіток порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні сталося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили, що на підставі частини 3\~статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»\~є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за цим зобов`язанням. Статтею 15 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відшкодування працівникам та роботодавцям пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється за рахунок коштів держави-агресора, а також коштів, отриманих з/від відповідних фондів на відновлення України, у тому числі міжнародних, міжнародної технічної та або/поворотної чи безповоротної фінансової допомоги, інших джерел передбачених законодавством. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відтак, підстави для задоволення позову відсутні. Питання щодо судових витрат вирішується судом на підставі ст. 141, 142 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed