Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спільним поза квартирним коридором. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 жовтня 2021 року являється власницею квартири [ADDRESS] , яка знаходиться на 1-му поверсі багатоквартирного будинку та поряд з нею знаходиться квартира [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачці [PERSON] . Вказані квартири відгородженні від сходинкової площадки дверним блоком. Відповідач та її родичі, які проживають у вказаній квартирі, використовують позаквартирний коридор в особистих потребах, а саме для зберігання поламаних меблів, картонних коробок, велосипеду, мішків з овочами та фруктами, що мають властивість псуватися. Як зазначає позивач, це призводить до антисанітарного стану цього коридору (підтікання смердючої рідини, запаху гнилі та цвілі, появу комах та черв`яків, що потрапляють у квартиру позивачки. Усі ці речі, які знаходяться у коридорі і належать відповідачу, створюють пожежну небезпеку, загрожують блокуванню проходу і суттєво ускладнюють прохід для мешканців квартири [ADDRESS] . Позивач стверджує, що за рахунок зменшення проходу виникають незручності при занесенні великогабаритних речей та проблема розминутися вдвох. Відповідач своїми діями порушує право позивача на вільне користування приватною власністю, виникають конфліктні ситуації на постійні основі. На зауваження щодо прибирання і утримання тамбуру в належному стані реагує агресивно, відповідає, що принципово нічого прибирати з коридору не буде. Дочка відповідача [PERSON] погрожувала фізичною розправою дітям позивачки і здійснила її, про що зареєстрована заява про груповий напад на її сина та його дівчину у відділі поліції № 2 Вінницького РУП. Також позивачем написана заява на її протиправні дії до Вінницької окружної прокуратури. В період з квітня місяця позивач неодноразово зверталась до старшої по будинку за допомогою у вирішенні цього питання, також до МКП Управляюча компанія «Київська». Після проведеної розмови з відповідачем уповноваженими особами і вручення припису, ситуація не змінилась. Відповідач помила підлогу і всі ті речі склала на те саме місце, де вони перебувають і досі. Після випадку з нападом, її діти бояться кожного разу приходити додому, бо переживають чи зможуть нормально потрапити до свого помешкання, кожного разу вони не знають що на них чекає за тими закритими дверима. Позивач вказує, що теж постійно на нервах, бо переживає за своїх дітей, які проживають у її квартирі, оскільки вона не проживає там. Як зазначає позивачка 19.11.2023 року знову було здійснено повторний напад [PERSON] на неї у її ж квартирі з тамбуру з використанням перцевого балончика, при спробі поговорити знов про наведення порядку у коридорі. Отже, усі ці дії на думку позивача призвели до того, що вона не може реалізувати своє право спільного користування тамбуром (встановити поличку для взуття, бо весь коридор захаращений речами відповідачки). Також на пропозицію позивача освіжити коридор, пофарбувати його в один колір, що б він набув естетичного вигляду, відповідачем категорично було відхилено, тому позивач була змушена пофарбувати лише свою стіну. Таким чином, відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні спільною власністю багатоквартирного будинку, а також порушує «Правила пожежної безпеки в Україні», «Правила утримання жилих будинків і прибудинкових територій», та порушує норми санітарно епідеміологічного стану приміщень загального користування у багатоквартирному будинку, що змусило її звернутися до суду із даним позовом в якому вона просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] та членам її родини спільним поза квартирним коридором. Ухвалою суду від 18.12.2023 відкрито провадження у справі, розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно відповідачу надано строк для подачі відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали. 31.01.2024 року відповідачем Маді ЗП. до суду подано відзив на позовну заяву, у якому остання просить відмовити у задоволенні позову, оскільки жодним чином не порушила права позивача. Позовні вимоги позивачем неконкретизовані та необґрунтовані з посиланням на норми матеріального та процесуального права, у відповідності до встановленого законодавством порядку, а обставини на які позивач посилається як на підставу захисту своїх прав та законних інтересів, викладених в позовних вимогах, є не обґрунтованими та не доведеними, жодними доказами не підтвердженні, а тому не підлягають задоволенню. Вважає, що в позовній заяві відсутня будь-яка аргументація протиправності дій відповідачки, які б були націлені на створенні перешкод в користуванні [PERSON] та членів її родини спільним поза квартирним коридором, що вказує на не аргументованість та безпідставність даного позову. Також відповідач вказує, що по відношенню до позивача конфлікту чи претензій щодо спільного користування тамбуром відсутні, всі конфлікти штучно провокує позивач, всіляко намагається скомпрометувати відповідача, адже будь-які продукти у тамбурі вона не зберігає, а тому твердження про захаращення, не прибирання, смороду, який нібито створює відповідачка є безпідставними та не підтвердженні жодним доказом. Також зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач підтверджує той факт, що остання в даній квартирі не проживає, відповідно не зрозуміло який чином порушуються права останньої, якщо така взагалі не проживає у квартирі. Відповідач наголошує на тому, що у даній квартирі проживає син позивачки, який безпосередньо сам постійно провокує конфлікт з відповідачкою та її родиною, вчиняє відносно них психологічний тиск, залишає письмові погрози на вхідних дверях квартири відповідачки, вчиняє фізичне насильство відносно родини відповідачки, а тому твердження позивача щодо «мої діти бояться кожного разу приходити додому» є досить голослівним, адже даний молодий чоловік аж ніяк не є дитиною та й сам безпосередньо вчиняє по відношенню до відповідачки та її родини різного характеру конфлікти. Підтвердженням цього є постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2023 року, якою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушенні передбаченого ст. 173 КУпАП. Зі змісту даної постанови вбачається, що саме син позивачки по відношенню до родичів відповідачки здійснив розпилення в обличчя вміст газового балончика. Дані обставини ще раз спростовують твердження позивачки та вказують та те, що саме позивачкою та її сином (повнолітнім) провокуються конфлікти та створюються по відношенню до відповідачки та її родини несприятливі умови проживання, адже остання постійно відчувають стрес при виході з свого помешкання та поверненні в нього, адже в будь-який момент може з`явитись син позивача та розпочати всіляко ображати та конфліктувати, а тому просить суд відмовити у задоволенні позивних вимог у повному обсязі. 09.02.2024 року позивачкою [PERSON] до суду подано відповідь на відзив, в якій вона не погоджується з доводами та обставинами викладеними у відзиві на позовну заяву відповідачем. Твердження відповідача, що жодних прав позивача на користування спільним коридором не порушено, що відповідач будь-які продукти в тамбурі не зберігає, не відповідає дійсності. Оскільки захаращення коридору та антисанітарні умови відбуваються ще з квітня місяця 2023 року, що підтверджується доданими до позову фото коридору, та копії звернень позивача до уповноважених органів з приводу сприяння вирішення ситуації. На зауваження відповідач реагувала агресивно, приписи ігнорувала, на прохання працівників ЖЕКу та поліції прибрати відповідала принциповою відмовою. Влітку вона нарешті прибрала, але залишила мішок з фрагментами меблів та велосипед, але в листопаді 2023 року у коридорі знов з`явились пакети з картоплею та морквою. Між позивачем та відповідачем постійно виникають конфліктні ситуації, які приводять до того, що позивач була змушена неодноразово звертатися до правоохоронних органів та органів прокуратури. Позивач вказує, що на неї було вчинено замах донькою відповідачки і розпилення балончика в межах її квартири 19.11.2023 року. Від пояснень поліції [PERSON] відмовилась і сказала, що вона цього не робила, та із відповідей на звернення позивача до поліції, виходить, що вони не вбачають в діях [PERSON] кримінального правопорушення, з нею було проведено бесіду, але адміністративної відповідальності вона уникла. На думку позивача це призводить до того, що відчуваючи безкарність за свої дії, вона продовжує вчиняти ці безглузді і протиправні вчинки. Щодо наданих відповідачем додатків, а саме характеристики з МКП «Управляюча компанія «Київська» та заяв сусідів мешканців квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , то вони є неналежними та недопустимими, оскільки працівники МКП «Управляюча компанія «Київська» фізично не можуть особисто знати всіх мешканців будинків, а також надавати їм будь які особистісні характеристики. МКП «Управляюча компанія «Київська» не є уповноваженою організацією для надання особистісних характеристик, в яких зазначено неправдиві відомості щодо відсутності скарг на відповідачку, так як, позивачка в квітні 2023 року зверталась з письмовою скаргою до Начальника МКП «Управляюча компанія «Київська», а свідчення в заявах мешканців квартир [ADDRESS] , є суб`єктивними та брехливими, так як вони подружки відповідачки. Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач використовує спільний поза квартирний коридор як погріб для зберігання овочів, та як сарай для зберігання мішків, картонних коробок, велосипеда та інших речей, а не за прямим його призначенням - вільного проходу до дверей помешкання, що спричиняє дискомфорт та незручності для позивача та її сім`ї та призводе до конфліктних ситуацій. На думку позивача, відповідачка конфлікт завершити не бажає, оскільки просить відхилити її позов, а тому вважає, якщо у коридорі не буде нічого зайвого, то і причин для спілкування і конфліктів виникати не буде. Просить суд відхилити доводи відповідача викладенні у відзиві та задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Позивач у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти заявлених до неї позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні, надала аналогічні пояснення, які викладенні у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пунько І.В. у судовому засіданні заперечувала проти вимог позовної заяви, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованості та безпідставності, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною першої статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира квартири [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом права\~власності на\~нерухоме майно,\~номер запису\~про право\~власності 44750410\~від 30.10.2021\~р,\~номер витягу\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~права власності\~282106249,\~Реєстраційний номер\~об`єкта нерухомого\~майна 200950105101 (а.с.5-7). З технічного паспорта від 11.10.2005 на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що квартира знаходиться на 1-му поверсі багатоквартирного будинку (а.с. 8). Судом встановлено також, що поряд з квартирою [ADDRESS] , знаходиться квартира [ADDRESS] , в якій проживає відповідачка [PERSON] разом із своєю родиною. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з перешкодами, які, на думку позивача, чиняться їй відповідачем у користуванні коридором загального користування. Так, стаття 41\~Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 3, 4 ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1,2 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII від 14.05.2015 спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 цього Закону співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно з ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 у справі № 1-22/2011власники квартир дво-або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення,є співвласника ми допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями. Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-XIII від 29.11.2001допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 915/1096/18, від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі № 914/843/17, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (постанова Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 904/5047/18). Отже, переобладнана частина коридору багатоквартирного будинку належить до приміщень загального користування та є допоміжним приміщенням, призначеним для побутового обслуговування житлового будинку, і відноситься до спільної сумісної власності співвласників цього будинку. Співвласники багатоквартирного будинку мають право користування допоміжними приміщеннями, яке здійснюють спільно. Аналогічні норми містять статті 1 та 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , а відповідач квартири [ADDRESS] . Дані квартири знаходяться на одному поверсі та межують одна з одною. Спільним для цих двох квартир є поза квартирний коридор, на який поширюється режим приміщення загального користування, а, відтак, з огляду на положення частини 2\~ст. 382 ЦК України,\~ст. 3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»,\~ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~даний коридор є спільною сумісною власністю сторін. Суд зауважує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і їх права у цій власності є рівними. Надаючи оцінку аргументам сторони позивача щодо наявності зі сторони відповідача перешкод, які чиняться позивачу, а саме, що відповідач самовільно зменшив прохідну здатність коридору загального користування та те, що на даний час в коридорі відповідач та її родичі, які проживають у вказаній квартирі, використовують його в особистих потребах, а саме для зберігання поламаних меблів, картонних коробок, велосипеду, мішків з овочами та фруктами, що мають властивість псуватися, суд зазначає таке. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частина 3 ст. 12 та частина 1 ст. 81 ЦПК України). З аналізу вказаних норм ЦПК України випливає, що тягар доказування цілком покладається на сторони. Суд, за загальним правилом, позбавлений права самостійно (з власної ініціативи) збирати докази, що стосуються предмета спору. При цьому, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, суд повинен сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених\~ЦПК України, зокрема і у разі неможливості самостійного подання ними певних доказів. Наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи встановлюються судом на підставі будь-яких даних (доказів), які, в свою чергу встановлюються певними засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд зауважує, що сторони у даній справі не були обмежені у праві подання доказів і суд, дотримуючись принципу змагальності, сприяв сторонам у реалізації ними передбачених ЦПК України прав. Однак, не зважаючи на викладене, стороною позивача на підтвердження обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, не надано суду жодного доказу, який би, відповідаючи критеріям належності, допустимості та достовірності, підтверджував: первинну площу коридору та площу, на яку він зменшився внаслідок дій відповідача; наявність у коридорі будь-яких особистих речей відповідача, які перешкоджають користуватися позивачу ним; порушення норм «Правила пожежної\~безпеки в\~Україні»,\~«Правила утримання\~жилих будинків\~і прибудинкових\~територій»,\~та норми\~санітарно епідеміологічного\~стану приміщень\~загального користування\~у багатоквартирному\~будинку,\~коридору, внаслідок дій відповідача. За відсутності доказів, які підтверджують викладені у позові обставини, аргументи сторони позивача набувають форми припущення, на яких не може ґрунтуватися доказування. На підтвердження своїх тверджень, що відповідач та її родина, які проживають у вказаній квартирі, використовують позаквартирний коридор (тамбур) в особистих потребах, а саме для зберігання поламаних меблів, картонних коробок, велосипеду, мішків з овочами та фруктами, що мають властивість псуватися, позивачем надала суду фотознімки із зображенням міжквартирного коридору тамбуру. (а.с. 9-12). Суд відхиляє як доказ дані фотознімки (а.с. 9-12), як такі, що не відповідають критеріям належності (відсутність прив`язки до місцевості, часу, коли вони зроблені та де вони зроблені) та допустимості. Надані позивачем заяви, які адресовані органам прокуратури с приводу конфліктних ситуацій, які виникають між позивачем та відповідачем на ґрунті неприязних відносин, які виникають з питання використання коридору спільного користування та не підтримання добросусідства між ними, суд не може узяти до уваги, як доказ того, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні поза квартирним коридором (тамбуром), а направленні на вирішення між сторонами конфлікту, який виник між ними, що не відноситься до предмету спору. Щодо наданого позивачем заяви звернення до МКП «Управляюча компанія «Київська» та листа відповіді МКП «Управляюча компанія «Київська», то суд їх розцінює, як доказ того, що позивач скористалася своїм правом на захист, використавши такий механізм, як звернення із скаргами та заявами у відповідні організації для прийняття рішення та вирішення існуючої проблеми. Крім того, з листа відповіді вбачається, що МКП «Управляюча компанія «Київська» вжито відповідних заходів та винесено припис відповідача [PERSON] , згідно якого [PERSON] було надано термін для приведення в порядок приміщення загального користування коридору (тамбуру) з метою дотримання правил протипожежної безпеки, виконання правил користування житловим приміщенням житлового будинку і прибудинкової території. Як встановлено в с ході судового розгляду даний припис відповідачкою виконано, що також підтвердила сама позивачка, а тому даний документ не є підтвердженням того, що відповідачкою, якимось чином вчиняються дії щодо створення перешкод в користуванні позивачу та її родині коридором (тамбуром). Інших доказів того, що відповідачем створено умови та використовується коридор (тамбур) із порушенням норм «Правила пожежної безпеки в Україні», «Правила утримання жилих будинків і прибудинкових територій», та норми санітарно епідеміологічного стану приміщень загального користування у багатоквартирному будинку, позивачем не надано. Крім того, суд звертає увагу на те, що самі по собі пояснення та аргументи позивача скеровані на те, що між нею її сином з одного боку та рідними відповідача з іншого боку, постійно виникають конфліктні ситуації на ґрунті неприязних відносин та не підтримання правил добросусідства, і ніяким чином не відноситься до предмету позовних вимог, які заявлені позивачем, а саме зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] та членам її родини спільним поза квартирним коридором. Також суд звертає увагу, що позивач хоча і являється власником квартири [ADDRESS] , яка знаходиться на 1-му поверсі багатоквартирного будинку та поряд з нею знаходиться квартира [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачці [PERSON] , але не проживає в ній і як було встановлено в ході судового розгляду, та як повідомила сама позивач, в квартирі [ADDRESS] проживає її повнолітній син, і саме у нього постійно виникають конфліктні ситуації із відповідачем та її рідними, що й змусило позивачку звертатися у різні інстанції задля врегулювання цього питання, а також із позовом до суду. Тому, в даному випадку, із урахуванням того, що позивач не проживає в даній квартирі та не користується даним коридором, яким чино їй чиняться перешкоди зі сторони відповідача в користуванні спільним поза квартирним коридором, позивачем в ході судового розгляду не доведено. Також суд звертає увагу, що позивачем при зверненні із такими позовними вимогами зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] та членам її родини спільним поза квартирним коридором, не конкретизувала їх і не визначила спосіб усунення перешкод в користуванні коридором. Таким чином, суд погоджується з аргументами сторони відповідача щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене вище, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed