Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування - виконком Дубровицької міської ради, в особі міського голови Микульського Б.М., звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. Позовна заява мотивована тим, що наказом служби у справах дітей Дубровицької міської ради від 04 січня 2024 року №1, на облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, взято [PERSON] [INFO] . Батьками дитини відповідно до свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] з сином [PERSON] проживали окремо та через деякий час стали проживати зі співмешканцем [PERSON] . Вже на той час батько дитини [PERSON] участі в житті сина не брав, з хлопчиком не спілкувався. У 2016 році [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , відповідно змінивши прізвище на " [PERSON] ". Відповідно до акта обстеження умов проживання від 26 листопада 2021 року встановлено, що [PERSON] проживав лише з матір`ю. [INFO] [PERSON] померла. Згідно пояснень неповнолітнього [PERSON] , він свого батька [PERSON] не пам`ятає, адже майже з самого народження той з ними не проживав. [PERSON] не цікавився життям, здоров`ям сина, не допомагав здійснювати догляд за ним, по даний час не утримує матеріально, будь-якої іншої допомоги не надає. Після смерті матері до сина не телефонував, не намагався налагодити з ним контакт. Згідно пояснень [PERSON] , яка є родичкою [PERSON] , їй відомо, що під час проживання хлопця та його матері на території Дубровицької громади батько жодного разу не приїжджав до сина, не допомагав йому матеріально, місце фактичного проживання [PERSON] їй не відоме. Згідно довідки, виданої Дубровицьким ліцеєм, неповнолітній [PERSON] з 2012 року навчався в зазначеному закладі. Впродовж шкільних років, батько [PERSON] , ніякої участі у шкільному житті дитини не брав. [PERSON] жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився успіхами дитини, не спілкувався з вчителями щодо можливих проблем в навчанні. В 2015 році мати дитини зверталася до органу опіки та піклування - Дубровицької райдержадміністрації щодо надання висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , оскільки він свідомо ухилявся від виконання батьківських обов`язків. За результатами розгляду звернення їй було надано відповідний висновок. Однак подальших дій щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , зокрема щодо звернення до суду, мати дитини в той час не зробила. На даний час [PERSON] навчається в [PERSON] будівельно- технологічному фаховому коледжі. Батько дитини [PERSON] жодного разу не звертався до органу опіки та піклування щодо побачень з сином, щодо участі у його вихованні та спілкуванні тощо. Навіть після смерті матері не виявив бажання забрати до себе сина, допомагати та підтримувати його. Неповнолітній [PERSON] без батька, який є єдиним законним представником дитини, не може самостійно звернутися до відповідних органів щодо оформлення пенсії по втраті годувальника, представляти належним чином свої інтереси в інших установах та організаціях тощо. На сьогодні [PERSON] потребує державної підтримки. Вказані обставини є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - сина [PERSON] [INFO] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Відзиву на позовну заяву не подав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено такі обставини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.9). Судом встановлено, що [PERSON] з сином [PERSON] проживали окремо та через деякий час стали проживати зі співмешканцем [PERSON] . У 2016 році [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , відповідно змінивши прізвище на " [PERSON] ". Відповідно до акта обстеження умов проживання від 26 листопада 2021 року встановлено, що [PERSON] проживав лише з матір`ю [PERSON] (а.с.17) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджєуться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 02 червня 2015 року та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 16 червня 2015 року вбачається, що починаючи із 2009 року відповідач [PERSON] не бере участу у вихованні та утриманні свого неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.14-15). Як вбачається із письмових пояснень неповнолітнього [PERSON] , він свого батька [PERSON] не пам`ятає, адже майже з самого народження той з ними не проживав. [PERSON] не цікавився його життям, здоров`ям, не допомагав здійснювати догляд за ним, по даний час не утримує матеріально, будь-якої іншої допомоги не надає. Після смерті матері до нього не телефонував, не намагався налагодити з ним контакт (а.с.21). Згідно довідки №7/01-40 від 04 січня 2024 року, виданої Дубровицьким ліцеєм, неповнолітній [PERSON] з 2012 року навчався в зазначеному закладі. Впродовж шкільних років, батько [PERSON] , ніякої участі у шкільному житті дитини не брав. [PERSON] жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився успіхами дитини, не спілкувався з вчителями щодо можливих проблем в навчанні (а.с.20). Згідно акту обстеження умов проживання від 04 січня 2024 року вбачається, що мати [PERSON] - [PERSON] померла. Батько [PERSON] - [PERSON] не бере участу у вихованні та утриманні свого неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.23). На підставі наказу Служби у справах дітей Дубровицької міської ради №1 від 04 січня 2024 року, [PERSON] [INFO] , було взято на облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.24). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є родичкою [PERSON] . Під час проживання хлопця та його матері на території Дубровицької громади батько жодного разу не приїжджав до сина, не допомагав йому матеріально, місце фактичного проживання [PERSON] їй не відоме. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його сина [PERSON] вбачається, що [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню та утриманню свого сина. На даний час, дитина взята на облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. А тому, враховуючи викладені обставини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дитини [PERSON] (а.с.26-28). Частина 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідач [PERSON] , який є батьком неповнолітнього [PERSON] , тривалий час не приділяє жодної уваги вихованню сина. Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя дитини мала місце протягом довгого періоду часу. Частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини 2 статті 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини. При цьому, суд враховує, що зазначений стан речей триває довгий проміжок часу. Відповідно до роз`яснень пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків і ухилення їх від виконання можна розцінювати лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тому його слід позбавити батьківських прав щодо сина [PERSON] . Щодо стягнення із відповідача аліментів на утримання сина, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 статті 182 Сімейного кодексу України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII) передбачено, що, дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дитини суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Враховуючи те, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, суд приходить до переконання, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини слід задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам Закону. Щодо стягнення із відповідача аліментів на утримання сина до досягнення дитиною 23 років, за умови продовження навчання, суд зазначає, що таке стягнення допускається лише після досягнення дитиною 18 років за зверненням до суду із позовною заявою самої дитини або ж її законного представника, а тому підстави для задоволення та стягнення з відповідача аліментів в цій частині - відсутні. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частин 2, 3 статті 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь користь держави.

Outcome: partial