Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

У серпні 2023 року ТОВ «Кей-Колект» (далі - позивач) звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року, що становить 766 304,87 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 11 494,57 грн. Вимоги позову обґрунтовано тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2015, яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.10.2015 залишено без змін, стягнуто з відповідача на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість на загальну суму 1 212 732,42 та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн. Станом на теперішній час, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2015 не виконано, борг відповідачем не погашено. Отже, зважаючи на вищевикладене, відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві інфляційні втрати та 3 % річних. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 16 серпня 2023 року прийнято справу до розгляду, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Саламон О.Б. від 05.09.2023 заяву представника позивача ТОВ «Кей-Колект» Пилипенка С.В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - залишино без задоволення. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 10.10.2023 заяву представника позивача ТОВ «Кей-Колект» Пилипенка С.В., про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - залишино без задоволення. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Відзив на позовну заяву відповідачем до суду не подавався. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року по справі № 754/18454/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кей-колект» заборгованість на загальну суму 1 212 732,42 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн. Ухвалою Апеляційного суду від 27 жовтня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року залишено без змін. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідач зобов`язання не виконав і продовжує ухилятися від його виконання. У 2020 році ТОВ «Кей-Колект» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про отримання судового рішення та виконавчого документу. 22 липня 2020 року, а саме після спливу строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, ТОВ «Кей-Колект» отримало належним чином завірену копію рішення суду та виконавчий лист про стягнення заборгованості. З метою реалізації свого права на примусове стягнення заборгованості ТОВ «Кей- Колект» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за № 754/18454/14-ц. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», боржник: [PERSON] про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, відмовлено (копія ухвали додається). Дані обставини свідчать, що станом на сьогодні ТОВ «Кей Колект» не звертався до органів державної виконавчої служби та відповідачем рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2015 по справі №754/18454/14-ц не виконано. Предметом позову у даній справі є стягнення боргу на підставі ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, а саме виплати грошових коштів - суми основного боргу за договором позики, стягнутих рішенням суду Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відтак положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №718/2080/17-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. З огляду на зазначене, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» щодо інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є обґрунтованими. Відповідно до ст. 3 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-Х11 «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4). Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою 3% * сума боргу * кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році). Крім того, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р). Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012). Положеннями ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивачем, заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 178 221,82 грн. та інфляційні втрати в сумі 588 083,05 грн. Вказана сума розраховувалась від суми боргу, за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року Відповідачем у справі розрахунки позивача не спростовані, власні контррозрахунки не надані, а тому відсутні підстави для неврахування розрахунків позивача, викладених в позовній заяві. Зазначені розрахунки суд вважає достовірними, правильними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому задовольняє їх в повному обсязі та стягує з відповідача грошові кошти відповідно до розміру заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача в розмірі 3 068,06 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved