Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

29.12.2023 представник позивача - адвокат Калинюк Р.С., звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача, у якій просить: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 18.09.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис за №1289, - розірвати. Позов обгрунтовує тим, що 18.09.2012 сторони зареєстрували шлюб. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя між подружжям не склалося, між сторонами постійно виникають непорозуміння та конфліктні ситуації на грунті розподілу сімейних обов`язків та у особистих відносинах. Спроби прийти до примирення та зберегти сім`ю не призвели до бажаних результатів. На сьогоднішній день сторін нічого не пов`язує, будь-яких інших відносин між ними не існує. Між позивачем та відповідачем досягнуто згоди, що після розірвання шлюбу неповнолітня дитина залишається проживати разом з матір`ю. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження сім`ї є неможливим (а.с.1-2). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 29.12.2023 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. Ухвалою судді від 02.01.2024 такий позов залишено без руху. 12.01.2024 усунуто недоліки. 15.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкриття провадження у справі. Представник позивачки - адвокат Калинюк Р.С. у судове засідання не з`явився, та останнім до позовної заяви долучено заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила задоволити. Вказала, що на даний час разом з відповідачем проживають, але з січня 2024 року спільний побут не ведуть. На примирення та на подальше збереження шлюбу не згідна, просить розірвати шлюб. Відповідач у судовому засіданні вказав, що оскільки позивачка просить розірвати шлюб, на примирення не згідна, а тому не заперечує щодо розірвання шлюбу. Заслухавши вступне слово сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 18.09.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18 вересня 2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис №1289. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.3). У шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с.4). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Спільні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються СК України. Суд встановив, що сім`я між сторонами розпалася, перебування сторін у шлюбі є формальним, примирення не можливе. Зокрема, тривалий час сторони не проживають однією сім`єю, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Причиною розпаду сім`ї стало те, що в них виявилися різні погляди на спільне подружнє життя, через що між ними склалися відносини, які перешкоджають утриманню сім`ї та неможливістю подальшого спільного проживання та збереження сім`ї, що призвело до припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В оцінці доводів сторін суд враховує правовий висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 15 травня 2019 року в справі № 347/1988/17, провадження № 61-48116 св 18 (ЄДРСРУ № 81908511), в якому зазначено таке. Статтею 1 СК України, передбачено побудову сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також взаємодопомоги і підтримки. Рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї закріплена статтею 7 цього Кодексу, а також статтею 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. При цьому, добровільність як засада шлюбу спостерігається, починаючи із закріплення права осіб на укладення шлюбу, перебування у ньому і закінчуючи правом на його вільне розірвання та припинення шлюбних відносин за бажанням будь-кого із подружжя. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що у контексті даної справи означає надання можливості подружжю на вільний вибір способу побудови своїх відносин у зареєстрованому шлюбі або іншим шляхом. Ніхто не може бути примушений до шлюбу або до особистих стосунків поза його волею. При цьому колишнє подружжя не позбавляється можливості налагодити свої стосунки й після розлучення шляхом укладення нового шлюбу або іншим шляхом. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України,, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . Згідно з ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. З правового аналізу норм ст. 111 СК України та ч.7 ст.240 ЦПК України випливає, що надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До того ж, здійснення процедури примирення є можливим за наявності бажання до цього обох сторін, які прикладають зусилля до збереження шлюбу. Проте, як зазначила в судовому засіданні позивач, на даний час разом з відповідачем проживають, але з січня 2024 року спільний побут не ведуть. На примирення та на подальше збереження шлюбу не згідна, просила розірвати шлюб. Також, як зазначено відповідачем у судовому засіданні, останній не заперечує щодо розірвання шлюбу, оскільки позивачка просить розірвати шлюб, на примирення не згідна. З`ясувавши фактичні обставини справи, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, позивач категорично відмовляється перебувати в шлюбі з відповідачем, отже, подальше збереження шлюбу суперечило б її інтересам та їхній дитині, сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати. У порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved