Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 08.09.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.09.2021 року і до досягнення ним повноліття; судові витрати стягнути з відповідача. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 24 липня 2015 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу у сторін народилася дитина, син - [PERSON] , [INFO] , який мешкає із позивачем. Хоча на час подання позову до суду шлюб між подружжям не розірвано, відповідач більше п`яти років із сім`єю не проживає і в силу вимог закону має сплачувати аліменти на утримання дитини. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача. 07.03.2024 року відповідач через канцелярію суду подав заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.09.2021 року вказана справа передана в провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Прохоренко В.В. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 24.12.2021 року провадження у справі відкрито призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено в останнє з 14.02.2024 року строком на 90 діб Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області. Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року. Після відновлення роботи суду та проведення інвентаризації, розпорядженням керівника апарату суду №01-09/213/24 від 31.01.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з відставкою судді [PERSON] . На підставі розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2024 року, цивільна справа передана 02.02.2024 року в провадження судді Булах Є.М. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 07.03.2024 року. У час призначений для розгляду справи учасники провадження не прибули. Від відповідача через канцелярію суду 07.03.2024 року надійшла заява, у якій відповідач позовні вимоги визнав, справу просив розглядати без його участі. У зв`язку з неявкою позивача розгляд справи відкладено на 19.03.2024 року. У судове засідання позивач не з`явилася, 19.03.20024 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, у раніше поданій заяві просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якщо клопотання про розгляд справи заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи згоду сторін про розгляд справи у їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що 24 липня 2015 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що 24.07.2015 року Виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсон складено відповідний актовий запис №07 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». [INFO] у подружжя народилася дитина, син - [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсон 28.09.2015 року складено відповідний актовий запис №13 та видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10.11.2021 року шлюб між подружжям розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище подружжя залишено без змін « [PERSON] » та « [PERSON] ». Рішення суду набрало законної сили 12.12.2021 року. За інформацією, викладеною позивачем у позові відповідач більше п`яти років із сім`єю не проживає шлюбні відносини між сторонами припинено. Факт проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] із матір`ю в ході розгляду справи відповідачем не спростовано. Вказані обставини визнаються стороною відповідача на час вирішення справи, а тому є такими, що не потребують додаткового доказування. V. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст. 182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, наявність на праві власності, володіння та/ або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Положенням ст. 191 СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановивши фактичні обставини справи, наявність у подружжя малолітньої дитини та її проживання та перебування на час розгляду справи на утриманні матері, визнання відповідачем позовних вимог, враховуючи відсутність даних та належних та допустимих доказів про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, батьків, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині наявного існування обов`язку у відповідача матеріально утримувати свою дитину. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов`язку по утриманню дитини, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утриманні малолітнього сина у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом, тобто з 08.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Докази, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Приймаючи до уваги звільнення позивача від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів до суду, ураховуючи задоволення позову, з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір визначений за ставками встановленими ЗУ «Про судовий збір» станом на 01.01.2021 року за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved