Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Згурівського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити юридичний факт, що вимушене переселення [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер платника податків [NUMBER] , 25 лютого 2022 року з окупованої території Херсонської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Херсонської області України. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що він з 1979 року постійно проживав з родиною на території Автономної Республіки Крим. Всі члени його сім`ї дружина, діти та батьки проживають у м. Ялта Автономної Республіки Крим. Все життя заявника: робота, сім`я, представництво територіальної громади та виборців, друзі, знайомі, хрещені безпосередньо пов`язані з Автономною Республікою Крим. Після окупації Росією АР Крим на території м. Ялта була присутня ідеологічна проросійська діяльність, спрямована на формування у жителів міста негативних поглядів та уявлень про Україну. З огляду на те, що заявник продовжував відстоювати проукраїнську позицію, йому фактично доводилось жити в ізоляції та спілкуватись лише з певним колом людей, які поділяли його проукраїнські погляди. В окупованій Ялті належним чином не забезпечувалась подача води, ціни на продовольчі товари та товари першої необхідності значно зросли, а медичне обслуговування було на дуже низькому рівні. Проживання в умовах окупації давало реальні підстави сприймати загрозу бути вбитим озброєними окупантами або зазнати репресій. За проукраїнську позицію заявника йому неодноразово погрожували як кримінальним переслідуванням, так і іншими негативними наслідками, в результаті чого заявник фактично не міг працювати адвокатом і навіть юристом. У 2016 році заявник змінив реєстрацію місця проживання з м. Ялта на Генічеський район Херсонської області, та з 18 серпня 2016 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , хоча більшу частину часу продовжував знаходитись та проживати в Криму. Через свою проукраїнську позицію заявник стверджує, що він піддавався з літа 2016 року незаконним переслідуванням в АР Крим. У 2017 році проти заявника було сфальсифіковано кримінальні справи та у 2018 році він був засуджений до 8 років позбавлення волі з відбуванням покарання в колонії суворого режиму, був поміщений в СІЗО де знаходився до 21.02.2020. Рішення суду було скасовано та справу передано на новий розгляд, заявнику змінено запобіжний захід. Володіючи інформацією про те, що на «суддю», який здійснював повторний розгляд справи, зацікавлені в його засудженні особи почали здійснювати тиск з метою його повторного засудження до позбавлення волі, заявник 05.06.2021 вимушено виїхав з АР Крим. 10 червня 2021 року вироком «Алуштинського міського суду Республіки Крим» його знову було засуджено до 8 років позбавлення волі. Адвокатом заявника подана касаційна скарга, яка 12.10.2023 року Четвертим касаційним судом загальної юрисдикції залишена без задоволення та апеляційна ухвала «Верховного суду Республіки Крим» від 20.10.2022 року залишена без змін. Вказані дії держави-агресора та її органів, утворених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, які позбавили його свободи, відбулись у звязку із здійсненням [PERSON] діяльності, спрямованої на вираження поглядів, цінностей, позиції щодо відстоювання державного суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України. Враховуючи вищевикладені обставини заявник був змушений переїхати із АР Крим до неокупованої території України. Після переїзду заявник неодноразово звертався до лікарів стосовно стану здоров`я. Проведені магнітно-резонансні томографії шийного, грудного та поперекового відділів хребта виявили вісім переломів хребців. Всі вищевказані обставини встановлені та підтверджені рішенням Згурівського районного суду Київської області від 18.10.2023 року по справі № 365/476/23 (провадження № 2-о/365/18/23), яким заяву [PERSON] задоволено та встановлено юридичний факт, що вимушене переселення [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер платника податків [NUMBER] , в червні 2021 року з окупованої території Автономної Республіки Крим України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим України. Після прибуття на неокуповану територію України 05.06.2021 року, заявник переїхав у м. Київ та Київську область, однак у зв`язку з тим, що у нього були фінансові труднощі, наприкінці червня 2021 року він переїхав до Генічеського району Херсонської області та став проживати за адресою реєстрації: [ADDRESS] . З метою подальшого заняття адвокатською діяльністю, 12 серпня 2021 року заявник уклав договір оренди квартири [ADDRESS] строком на 6 місяців, тобто до 12 лютого 2022 року. 13 лютого 2022 року він уклав ще один договір оренди вказаної квартири строком до 13 серпня 2022 року. До 24.02.2022 року заявник працював адвокатом у м. Херсоні, проживав більшу частину часу у смт. Рикове Генічеського району Херсонської області за місцем своєї реєстрації. 24.02.2022 року на момент повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України він знаходився в смт. Рикове Генічеського району Херсонської області. Протягом дня 24.02.2022 року тривали обстріли окупаційними військами населених пунктів Генічеського району Херсонської області. Ближче до вечора 24.02.2022 року обстріли стихли, тому що Генічеський район Херсонської області був окупований російськими військами. Приблизно о 08 годині ранку 25.02.2022 року заявник виїхав із смт. Рикове Генічеського району Херсонської області до м. Запоріжжя. Заявник повністю усвідомлював, що, якби він не виїхав з окупованого Генічеського району Херсонської області, то безумовно був би підданий тортурам, позбавлений свободи, а може і вбитий окупантами. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, вся територія Генічеського району Херсонської області, починаючи з 24.02.2022 року, є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. Окупація Генічеського району, а також частини Херсонської області призвела до неможливості подальшого проживання в смт. Рикове Генічеського району Херсонської області, і тому 25.02.2022 року [PERSON] був змушений залишити своє житло та переїхати до неокупованої території України, аби мати елементарну змогу жити, не турбуючись про свою безпеку. Після переїзду із Херсонської області йому, в черговий раз, довелося пристосовуватися до нових умов життя. Зважаючи на складну економічну ситуацію в країні, обумовлену військовим конфліктом з державою-агресором, він зіштовхнувся з труднощами під час пошуку оплачуваної роботи для придбання засобів для існування. Таким чином, внаслідок російської збройної окупації частини Херсонської області, він втратив гідні житлові умови, надію на повернення додому, вільне спілкування з друзями та родичами, налагоджений побут, а також можливість планувати своє життя. Внаслідок військової агресії Російської Федерації на території Херсонської області порушено цілу низку прав і свобод заявника, передбачених Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04.11.1950 року, протоколами до неї № 1 від 20.03.1952 року та № 4 від 16.09.1963 року, зокрема: право на життя, право на свободу та повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії. Після повномасштабного вторгнення РФ на територію України заявник отримав статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджує довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Тим часом, всі члени його сім`ї знаходяться в Криму, а він позбавлений можливості безпосереднього спілкування та проживання з ними, та не бачив їх більше 2-х років. Батько заявника є інвалідом 2-ї групи, безстроково. Проте заявник не має змоги повернутися в АР Крим та здійснювати за ним догляд. Батьки заявника намагалися виїхати на неокуповану територію України, але на блок-посту окупантів їм почали погрожувати та в грубій формі відмовили в пропуску на неокуповану територію України. Вони повернулися в окуповане місто Ялта, де їм загрожує небезпека. Метою звернення [PERSON] до суду є встановлення та визначення статусу особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаної Високими Договірними Сторонами в Женеві 12.08.1942 року, ратифікованою Українською радянською соціалістичною республікою 03.07.1954 року і чинної для України з огляду на зміст Постанови Верховної Ради України № 1542-ХІІ від 12.09.1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу СРСР». Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 року (зі змінами та доповненнями), внутрішньо переміщеними особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. В судове засідання учасники справи не з`явилися про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені у встановленому законом порядку. Заявник [PERSON] через систему «Електронний суд» подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, факти, викладені в заяві, повністю підтвердив та просить заяву задовольнити. Заінтересовані особи про причини неявки в судове засідання не повідомили, письмових заперечень проти заяви та заяви про розгляд справи у їх відсутність не направили. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що [PERSON] в періоди з 05.10.1999 по 22.09.2006 року та з 08.05.2007 до 18.08.2016 рік був зареєстрований та постійно проживав на території Автономної Республіки Крим за адресою: [ADDRESS] . 18 серпня 2016 року [PERSON] змінив зареєстроване місце проживання [ADDRESS] (а.с. 19 копія паспорта громадянина України). [PERSON] має право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 22 копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю). 05.09.2007 року [PERSON] , як адвокат, узятий на облік платників податків у ДПІ у м. Ялті (а.с. 23 копія довідки). Станом на 25.12.2013 року адресою здійснення [PERSON] індивідуальної адвокатської діяльності є [ADDRESS] (а.с. 24 копія витягу з Єдиного реєстру адвокатів України). 12 серпня 2021 року заявником укладено договір оренди квартири [ADDRESS] строком на 6 місяців, тобто до 12 лютого 2022 року. 13 лютого 2022 року заявником укладено ще один договір оренди вказаної квартири строком до 13 серпня 2022 року (а.с. 25-28 копії договорів). 06.09.2021 року [PERSON] змінив адресу здійснення індивідуальної діяльності на адресу: [ADDRESS] (а.с. 32 копія повідомлення Ради адвокатів Донецької області, а.с. 33 копія витягу з Єдиного реєстру адвокатів України). З 13.09.2021 року [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ДПС у Херсонській області (Гечінська ДПІ), як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (КВЕД 69.10 Діяльність у сфері права) (а.с. 34-41). [PERSON] взятий на облік як внутрішньо переміщена особа. Фактичним місцем проживання заявника є: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 11.09.2023 № 3220-5002951576 (а.с. 21 копія довідки). Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 18.10.2023 року по справі № 365/476/23 (провадження № 2-о/365/18/23) встановлено юридичний факт, що вимушене переселення [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер платника податків [NUMBER] , в червні 2021 року з окупованої території Автономної Республіки Крим України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим України (а.с. 42- 44 копія рішення суду). Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права. Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ визначено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України. Військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Згідно частини 3 статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписам ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Отже, наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, яка засуджена як на національному рівні, так і міжнародною спільнотою. Метою встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території України задля уникнення загрози життю, здоров`ю, свободи, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав, права на судовий захист на окупованій території саме у результаті збройної агресії Російської Федерації є визначення статусу заявника як особи, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Україною 03 липня 1954 року, з відповідними правовими наслідками. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як вбачається із заяви, заявник, посилаючись на вказану норму закону, вказав на те, що причина його внутрішнього переміщення з постійного місця в смт Рикове Генічеського району Херсонської області до с. Нова Олександрівка Київської області обумовлена саме збройною агресією Російської Федерації щодо України та тимчасовою окупацією Генічеського району Херсонської області Російською Федерацією. Частиною 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених уст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена Постановою форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання. Положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення, якщо від цього юридичного факту у цієї особи виникають, змінюються або припиняються певні правовідносини. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника. Відповідно до\~Переліку територій,\~на яких\~ведуться (велися)\~бойові дії\~або тимчасово\~ окупованих Російською\~ Федерацією,\~ затвердженого наказом\~ Міністерство з\~ питань реінтеграції\~тимчасово окупованих\~територій України\~від 22.12.2022\~\~№ 309,\~вся територія\~ Генічеського району Херсонської області починаючи з 24.02.2022 є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. Суд бере до уваги доводи [PERSON] про те, що він є громадянином України та, як повноправний громадянин своєї країни, проживав у смт. Рикове Генічеського району Херсонської області та працював у м. Херсон, мав налагоджені соціальні зв`язки, побут та можливість вести повноцінне життя. Проте, окупація частини території Херсонської області, в тому числі Генічеського району, Російською Федерацією призвели до неможливості подальшого проживання на окупованій території та вимушеного переїзду на неокуповану підконтрольну Україні територію. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою, встановлення факту вимушеного переселення має для заявника юридичне значення та від цього залежать його права, а тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved