Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до якої також входить 1/2 частка у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] як члену колгоспного двору, який не втратив право на майно двору станом на 15.04.1991. У зв`язку з приналежністю спадкового будинку до суспільної категорії колгоспних дворів вона не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Вона є донькою померлого [INFO] [PERSON] , являється спадкоємицею першої черги за законом. Іншою спадкоємицею першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] являлася його дружина [PERSON] . Інші спадкоємці першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] , які прийняли спадщину, відсутні. Спадщину після смерті [INFO] [PERSON] фактично прийняла [PERSON] , оскільки на момент смерті батька вона проживала з ним та була зареєстрована за однією адресою, що свідчить про фактичне прийняття нею спадщини згідно з нормами статті 549 ЦК України, оскільки вона вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з моменту смерті батька і продовжувала постійно проживати в спадковому будинку. Після смерті [INFO] [PERSON] фактично прийняла спадщину його дружина [PERSON] , яка успадкувала, як спадкоємиця першої черги за законом, і відповідно набула право в порядку спадкування після смерті свого чоловіка, 1/2 частку у праві власності на спадковий житловий будинок, однак не оформила ці права за життя. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до якої також входить право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , з них 1/2 частка належала померлій [PERSON] як члену колгоспного двору, яка не втратила право на майно двору станом на 15.04.1991, та 1/2 частка, яку вона успадкувала після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] , але за життя не оформила своїх спадкових прав. Також до складу спадкового майна після смерті матері входить і земельна ділянка площею 0,25 га у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0520681403:02:002:0044, що належала померлій [PERSON] згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №191940, виданим 03.09.2010 Гуменською сільською радою на підставі рішення Гуменської сільської ради 17 сесії 5 скликання від 26.09.2008, зареєстрованого реєстратором сектору реєстрації управління Держгеокадастру у Вінницькому районі 25.11.2010. Тобто на цій земельній ділянці розташовані і спадковий житловий будинок, який відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, і відповідно земельна ділянка, яка в силу норм статті 120 ЗК України, є приналежністю до житлового будинку, а тому нотаріус також не має можливості видати їй свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок і на цю земельну ділянку. Вона, як донька померлої [INFO] [PERSON] , являється спадкоємицею першої черги за законом. Спадщину після смерті [INFO] матері [PERSON] вона прийняла, оскільки у встановлений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори і на решту спадкового майна після смерті матері отримала свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2019, а саме: на земельну ділянку площею 0,2729 га та на земельну ділянку площею 2,1427 га. Інші спадкоємці першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] , які прийняли спадщину, відсутні. Відповідно до записів погосподарських книг, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , відносився до суспільної групи колгоспних дворів станом на 15.04.1991 і на цей час членами колгоспного двору були двоє осіб: [PERSON] та [PERSON] . Вони не втратили право на майно двору і набули право власності на майно двору в рівних частках, тобто по 1/2 частці кожний. Іншим членом двору спадкового будинку зазначений [PERSON] , який є її чоловіком, однак вони зареєстрували шлюб лише 01.02.1993, тому він став членом двору лише в 1993 році і відповідно не набув право власності на майно колгоспного двору. Тому просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину після смерті [INFO] свого чоловіка [PERSON] , але за життя не оформила своїх спадкових прав, на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 75,8 кв.м, житловою площею 39,0 кв.м, допоміжною площею 36,8 кв.м, прибудови під літерою «а», сараю під літерою «Б», сараю під літерою «В», убиральні під літерою «Д»; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0520681403:02:002:0044. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 20.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання; витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи №85/2019, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , та копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . 29.11.2023 на виконання вимог ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 20.11.2023 надійшла копія спадкової справи, заведена після смерті [INFO] [PERSON] , а також повідомлено, що відповідно до Спадкового реєстру, спадкоємці померлого [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 25.12.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. В судове засідання 01.04.2024 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] - адвокат Галіцина В.В. попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без їхньої участі, без технічної фіксації, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Представник відповідача Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області попередньо подав заяву, у якій просить розглядати справу за відсутності представника Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, позов визнають, не заперечують з приводу його задоволення. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 01.04.2024 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [INFO] в с. Гуменне, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.09.1993 (а.с. 8). [INFO] в с. Гуменне, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.12.2018 (а.с. 9). З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 14.11.1954 убачається, що [PERSON] та [PERSON] 14.11.1954 одружились (а.с. 12). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.08.1959, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.02.1993, [PERSON] та [PERSON] 01.02.1993 уклали шлюб (а.с. 11). З копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № [NUMBER] від 13.09.1989 убачається, що ціле домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 15). Згідно з копією технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами складається з житлового будинку під літерою «А» загальною площею 75,8 кв.м, житловою площею 39,0 кв.м, допоміжною площею 36,8 кв.м, прибудови під літерою «а», сараю під літерою «Б», сараю під літерою «В», убиральні під літерою «Д» (а.с. 16-21). Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №191940, [PERSON] на підставі рішення Гуменської сільської ради 17 сесії 5 скликання від 26.09.2008 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, що розташована в [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 22). З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2019 убачається, що державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори посвідчила, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , у тому числі з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовився син померлої [PERSON] ; спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 2,1427 га, кадастровий номер 0520681400:01:003:0074, розташованої на території Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №7169, виданого Гуменською сільською радою Вінницького району Вінницької області 21.11.2001 на підставі рішення 18 сесії 3 скликання Гуменської сільської ради від 09.04.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №488 (а.с. 26). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.12.2019, земельна ділянка з кадастровим номером 0520681400:01:003:0074, площею 2,1427 га на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 27). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2019, державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори посвідчила, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , у тому числі з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовився син померлої [PERSON] ; спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,2729 га, кадастровий номер 0520681403:02:002:0045, розташованої в [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №191941, виданого Гуменською сільською радою Вінницького району Вінницької області 03.09.2010 на підставі рішення 17 сесії 5 скликання Гуменської сільської ради від 26.09.2008 (а.с. 28). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.12.2019, земельна ділянка з кадастровим номером 0520681403:02:002:0045, площею 0,2729 га на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 29). З копії погосподарських книг убачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , відносився до суспільної групи колгоспних дворів станом на 15.04.1991 і на цей час членами колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 32-33). Згідно з копією рішення Гуменської сільської Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 22.10.1993 «Про переведення погосподарських номерів у зв`язку із смертю голови колгоспного двору», заслухавши інформацію секретаря виконкому про те, що після смерті голів колгоспних дворів в їх дворах залишились проживати дружини, діти, виконком сільської Ради народних депутатів, вирішили перевести слідуючі погосподарські номера, в тому числі, [PERSON] - на його дружину [PERSON] (а.с. 36). Відповідно до копії довідки від 06.09.2023 №169/02-1/28/23, [PERSON] , яка померла [INFO] , на час смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). З копії довідки Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 28.09.2023 №181/02-1/28/23 убачається, що земельна ділянка площею 0,5229 га, з них 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0520681403:02:002:0044, знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 0,27 га - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520681403:02:002:0045, знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 39). Згідно з копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.11.2019 №2261/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] , померлому [INFO] , спадкоємцем якого була [PERSON] , яка померла [INFO] , та на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 0520681403:02:002:0044, розташовану під вищезазначеним житловим будинком, яка належить померлій [INFO] [PERSON] , оскільки земельна ділянка є приналежністю до будинку, який відносився до суспільної групи колгоспних дворів (а.с. 40). З копії спадкової справи №85/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] убачається, що 22.02.2019 [PERSON] звернулася до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою, якою приймає спадщину після смерті матері [PERSON] ; також 22.02.2019 до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою звернувся [PERSON] , у якій зазначив, що від прийняття спадщини, яка залишилася після смерті матері [PERSON] , він відмовляється на користь дочки померлої [PERSON] ; на частину спадкового майна після смерті [PERSON] [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 55-83). З виписки словника власних імен людей (українського-російський і російсько-український) убачається, що ім`я « Авксентій » вживається як « Авксентійович , Овксентій, Овксентійович , Овксент, Овксентович , Овксен, Овксенович , Оксен, Оксенович » (а.с. 91-93). Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами першою та другою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Таким чином, для оформлення спадкових прав після померлого необхідно звернутися до державної нотаріальної контори за місцем його проживання (реєстрації), оскільки відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Установлено, що після смерті [INFO] [PERSON] єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини, є дочка померлої - [PERSON] . Інший спадкоємець, син померлої [PERSON] - [PERSON] , подав нотаріусу заяву, у якій повідомив, що відмовляється від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна після смерті матері, [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,25 га у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0520681403:02:002:0044, не має змоги, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що земельна ділянка є приналежністю до будинку, який відносився до суспільної групи колгоспних дворів. Згідно з вимогами статті 7 Конституції СРСР (в редакції 1936 року), колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року №5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року №69. Згідно з п. 9 зазначених Вказівок, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. З вищенаведеного та з матеріалів даної справи убачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ), мали [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, оскільки станом на 1991 рік вони були єдиними його членами. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом установлено, що 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] прийняла [PERSON] , оскільки на момент його смерті вона постійно з ним проживала та була зареєстрована за однією адресою, що підтверджується матеріалами справи. Хоч фактично [PERSON] прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав, через що позивач [PERSON] на даний час не має можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок [ADDRESS] . Також судом установлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №191940 від 03.09.2010 належала земельна ділянка площею 0,25 га, з кадастровим номером 0520681403:02:002:0044, яка в силу норм статті 120 ЗК України є приналежністю до житлового будинку, який відноситься до суспільної групи колгоспних дворів. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 (справа №2-7055/12) вказано, що «з позовом про визнання права власності може звернутися особа, яка вже є власником майна, проте її права не визнаються іншої особою (особами). Стаття 392 ЦК України, у якій регламентується, зокрема, визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу». Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Оскільки померла [INFO] [PERSON] була членом колгоспного двору та мала 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] на 1/2 частки даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, частка якого належала останньому як голові та члену колгоспного двору, після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивач [PERSON] , яка прийняла спадщину, подавши відповідну заяву про це, однак отримати в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на житловий будинок та на земельну ділянку не має можливості, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у позивача немає, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04). За клопотанням позивача суд вважає залишити за останньою судові витрати по справі.

Outcome: approved