Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивував тим, що 06 січня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія відповідача та автомобіля марки «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , належного позивачу. 02 лютого 2023 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія» ПЗУ Україна» на підставі полісу № 212281215 від 30 листопада 2022 року. Ліміт відповідальності становить у розмірі 160 000 грн, франшиза становить у розмірі 2 500 грн. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 63/01-23 від 31 січня 2023 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , станом на 06 січня 2023 року становить у розмірі 114 039,36 грн, вартість матеріального збитку становить у розмірі 65 731,85 грн. 07 лютого 2023 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія» ПЗУ Україна» виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 54 806,28 грн. Крім того, для повного відшкодування завданої транспортному засобу позивача шкоди відповідач [PERSON] зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди (відновлювальним ремонтом без врахування зносу) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Водночас діями відповідача заподіяно позивачу моральної шкоди. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 59 232,08 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Ухвалою суду від 23 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 03 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 24 липня 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. 06 січня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія відповідача та автомобіля марки «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , належного позивачу (а.с.10, 29). 02 лютого 2023 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 10). Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія» ПЗУ Україна» на підставі полісу № 212281215 від 30 листопада 2022 року. Ліміт відповідальності становить у розмірі 160 000 грн, франшиза становить у розмірі 2 500 грн (а.с. 11, 66). 07 лютого 2023 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія» ПЗУ Україна» виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 54 806,28 грн (а.с. 13). Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 63/01-23 від 31 січня 2023 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , без урахування фізичного зносу вузлів і делатей станом на 06 січня 2023 року становить у розмірі 114 038,36 грн, вартість матеріального збитку станом на 06 січня 2023 року становить у розмірі 65 731,85 грн, витрати на проведення відновлювального ремонту з урахування зносу станом на 06 січня 2023 року становить у розмірі 61003, 44 грн (а.с. 14-27). Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 59 232,08 грн. Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що для повного відшкодування завданої шкоди відповідач зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди (відновлювальним ремонтом без врахування зносу) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, в якому проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні з огляду на таке. Наданий позивачем звіт про вартість матеріального збитку є попереднім оціночним документом, що не визначає остаточну суму матеріального збитку. Матеріальна шкода може бути стягнута за наявності доказів підтвердження фактичних витрат. Сума відновлювального ремонту та вартість матеріального збитку, визначені у звіті є меншими ніж гарантована страховиком сума страхового відшкодування і в межах страхового ліміту 160 000 грн, а відтак, саме страховик повинен відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду. Вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною та необґрунтованою (а.с. 55-63). Позивач не скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди, у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки, передбачені статтями 1166, 1167, 1187 ЦК України. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( частина друга статті 1187 ЦК України). Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди в межах суми страхового відшкодування. Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18. Згідно з частиною першою статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395). Отже, позивач має право на відшкодування в повному обсязі реальної вартості понесених витрат. Позивачем розраховано різницю суми відшкодування матеріальних збитків, виходячи із вартості відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, визначеного у висновку експерта від 31 січня 2023 року, у розмірі 114 038,36 грн за відрахуванням сплаченого страхового відшкодування у розмірі 54 806,28 грн (114 038,36 грн - 54 806,28 грн). Твердження відповідача про стягнення страхового відшкодування в межах страхового ліміту 160 000 грн протиречить нормам ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Також суд вважає, що відрахуванню підлягає не сплачене страхове відшкодування у розмірі 54 806,28 грн, а визначені у висновку експерта від 31 січня 2023 року витрати на проведення відновлювального ремонту з урахування зносу станом на 06 січня 2023 року у розмірі 61003, 44 грн., виходячи із позиції позивача щодо застосування у розрахунку різниці показника вартості відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, визначеного у висновку експерта від 31 січня 2023 року, у розмірі 114 038,36 грн. Тому позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає відшкодуванню у розмірі 53 034,92 грн, виходячи з такого розрахунку: вартості відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, визначеного у висновку експерта від 31 січня 2023 року, у розмірі 114 038,36 грн - витрати на проведення відновлювального ремонту з урахування зносу станом на 06 січня 2023 року у розмірі 61003, 44 грн. З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, задоволенню частково у розмірі 53 034,92 грн. В решті вимог відмовити, Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача у відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи роз`яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тривалістю ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Суд дійшов висновку, що діями відповідача спричинені позивачу моральні страждання, які пов`язані з пошкодженням транспортного засобу. При визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial