Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

І. Фактичні обставини справи Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування вимог зазначив, що з [PERSON] вони перебували у шлюбі, від якого мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] ухилялась та й надалі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не цікавиться життям та здоров`ям своїх синів, не вітає їх з днем народження, не цікавиться успіхами у школі. Також відповідачка не бере жодної участі у вихованні та фінансовому утриманні спільних з позивачем дітей: не забезпечує своїх синів необхідним харчування, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; взагалі не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає синам доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Проживаючи окремо від своїх синів на сьогоднішній день, відповідачка не виконує свої батьківських обов`язків щодо грошового утримання та виховання спільних з позивачем дітей в порядку та на умовах передбачених Сімейним кодексом України. Протягом того часу, коли сини фактично проживають без турботи та піклування матері, відповідачка ніяким чином навіть не намагалася побачитися зі своїми синами, у поведінці відповідачки немає жодних змін в кращу сторону. Позивач вважає, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, яка свідомо нехтує своїми обов`язками. У зв`язку з вищенаведеним позивач вважає, що такі обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідачці було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не подано. ІІ. Позиції учасників справи Позивач [PERSON] в судовому позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив таку задовольнити. Додатково пояснив, що до 2020 році відносини із [PERSON] та у сім`ї складалися добре, вони з дітьми проживали однією сім`єю. [PERSON] працював на фірмі та забезпечував сім`ю. У 2020 році, коли [PERSON] перебував на службі по контракту у м. Маріуполь, в той час [PERSON] проживала в сел. Іваничі разом із дітьми. [PERSON] щомісяця надсилав [PERSON] кошти на утримання сім`ї. У 2020 році без явних на те причин покинула житло. Діти в силу малолітнього віку не розуміли, що мати їх покинула. У період відсутності [PERSON] дітей доглядала бабуся (виховувала мати позивача). У 2021 році [PERSON] повернулася, та продовжувала проживати разом з дітьми, однак згодом знову покинула місце проживання без жодних пояснень. В той день [PERSON] сказала, що їде до родичів на весілля, однак насправді вона поїхала до іншого чоловіка. З того часу [PERSON] та [PERSON] не спілкуються, контакт не підтримують. З дітьми [PERSON] не спілкується, не дзвонить, не цікавиться їхнім життям. Після зникнення вдруге, [PERSON] народила третю дитину від іншого чоловіка, однак батьком дитини у документах вказано [PERSON] , оскільки на той час вони перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] нічого не знав про те, де [PERSON] проживала у цей період та з ким. Лише після того, як чоловік, від якого [PERSON] народила третю дитину, виявив бажання бути записаним у документах дитини як батько, у зв`язку з чим представник його зв`язався з [PERSON] , [PERSON] дізнався про такі обставини і місце перебування [PERSON] . Представник позивача Колодійчук Н.В. в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі з мотивів наведених у ній. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області Гринюк Ж.Я. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] і наполягала на такому, оскільки це відповідає інтересам дітей. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 15.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. 28.02.2024 року зобов`язано орган опіки та піклування Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області до початку розгляду справи по суті надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.03.2024 року, а також визнано обов`язковою участь в судовому засіданні представника органу опіки та піклування Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області. Ухвалою суду від 20.03.2024 року відкладено розгляд справи на 13:00 год 01 квітня 2024 року, визнано явку позивача [PERSON] в наступне судове засідання обов`язковою для дачі особистих пояснень. В порядку ст. 171 СК України постановлено викликати в судове засідання, призначене на 01 квітня 2024 року для дачі пояснень [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в присутності психолога Комунального закладу «Інклюзивно-ресурсний центр» Іваничівської селищної ради та в присутності представника служби у справах дітей Іваничівської селищної ради. Постановлено забезпечити участь психолога Комунального закладу «Інклюзивно-ресурсний центр» Іваничівської селищної ради у наступному судовому засіданні, призначеному на 01 квітня 2024 року у приміщенні Іваничівського районного суду Волинської області. У судове засідання, призначене на 01 квітня 2024 року з`явилися всі учасники справи, окрім відповідачки [PERSON] , яка неодноразово належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик в судові засідання як на адресу зареєстрованого місця проживання (а.с. 61, 73, 85, 110). Щоразу до суду поверталися поштові відправлення з відміткою на конверті: «адресат відсутній за вказаною адресою». Також виклик відповідачки здійснювався шляхом опублікування на офіційному веб-сайті Судової влади України оголошення про її виклик в судові засідання (а.с.69, 71, 98, 106, 109). Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідачка відзиву не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Враховуючи такі обставини, 01.04.2024 року судом вирішено здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. ІV. Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що 02 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Іваничівського районного управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачкою [PERSON] , [INFO] . Від спільного шлюбу позивач та відповідачка мають двох малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20.10.2010 року Старосільською сільською радою Маневицького району Волинської області (а.с.23) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 09.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іваничівського районного управління юстиції Волинської області (а.с.22). Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області у справі № 156/906/23 шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано (а.с.17-19). 20 вересня 2023 року Іваничівським районним судовим Волинської області видано судовий наказ у справі №156/995/23 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.20-21). Позивач, відповідачка та їхні спільні малолітні сини зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом № 1291/01/09-08.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17 серпня 2023 року (а.с.24). Як стверджує позивач, починаючи з липня 2022 року відповідачка фактично не проживає за адресою свого зареєстрованого місця проживання, саме тому про спільних неповнолітніх дітей піклується позивач та його батьки. Після того, як відповідачка змінила своє місце проживання (на даний момент позивачу невідоме фактичне місце проживання відповідачки), жінка жодного разу не поцікавилася життям, здоров`ям своїх синів. Позивач самостійно займається вихованням та фінансовим забезпеченням своїх синів. [PERSON] з 2014 року перебуває у ЗСУ (а.с.47), на даний час позивач проходить військову службу у в/ч [NUMBER] , що підтверджується Довідкою № 9632 від 15.08.2023 року (а.с.25). Здійснюючи службу у ЗСУ позивач отримує досить високу заробітну плату. Даний факт підтверджується Довідкою про грошове забезпечення № 146/60/1269 від 28 грудня 2023 року (а.с.26). Саме отримання високої заробітної плати дозволяє позивачу гармонійно забезпечити повноцінне життя своїм синам. Відповідно до Акту № 127/23 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 12 вересня 2023 року зазначена інформація про те, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але фактично з липня 2022 року не проживає із своєю сім`єю, участі у вихованні дітей не приймає, матеріально не забезпечує (а.с.27-28). У вересні 2023 року позивач звернувся до Центру надання соціальних послуг Іваничівської селищної ради із заявою, у відповідь на яку йому надано акт оцінки потреб сім`ї від 20 вересня 2023 року. Відповідно до загальної характеристики, яка зазначена у даному акті у дітей позивача наявний одяг, який відповідає сезону, чиста постільна білизна, окремі ліжка, облаштоване місце для гри та відпочинку, хлопці відвідують школу та добре навчаються, є здоровими дітьми, їх емоційний стан виражений в активності та радості, стабільний та урівноважений. Сини позивача люблять та поважають батька, мають довірливі стосунки з дідусем та бабусею, мають багато друзів (а.с.29-37). Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] за результатами потреб з`ясовано, що складні життєві обставини у сім`ї відсутні. Батько здатний забезпечити потреби дітей, усвідомлює потребу сім`ї у консультуванні та готовий до співпраці з надавачами соціальних послуг. Місце проживання матері [PERSON] невідоме, разом з [PERSON] вони не проживають (а.с.38-39). Згідно з характеристикою [PERSON] навчається у 7-Б класі ліцею № 1 сел. Іваничі. Хлопець за час навчання у школі проявив себе старанним, дисциплінованим, самостійним та відповідальним, володіє необхідними знаннями та навичками. Співпрацює з іншими дітьми, домовляється керуватися емоціями. Хлопчик спокійний, врівноважений, скромний. В класі має багато друзів. Дитина проживає з батьком та бабусею, які постійно підтримують зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідують батьківські збори. За весь період навчання дитини у ліцеї його матір не з`являлася і не брала участі у вихованні та навчанні сина (а.с.40). Згідно з характеристикою [PERSON] , який навчається у 3 класі Ліцею № 1 сел. Іваничі, хлопчик веселий, врівноважений, охоче контактує з оточуючими, старається підтримати дружні стосунки з однокласниками та іншими учнями. Зберігає в належному порядку власні речі. Завади охайно вдягнений. Дитини проживає з татом та бабусею. Вони відповідально ставляться до виховання і навчання хлопчика. Бабуся постійно підтримує зв`язок із школою та класоводом, систематично відвідує батьківські збори. Дитина забезпечена усім необхідним шкільним приладдям. Вдома створені житлового побутові умови для життя та навчання дитини. За весь період навчання дитини у 2 класі його матір не з`являлася та не брала участі у вихованні та навчанні сина (а.с.41). Позивач не має власного майна тому проживає разом зі своїми малолітніми синами у квартирі його батьків. Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного 24 жовтня 2023 року, житло, де проживають малолітні діти [PERSON] та [PERSON] , розміщене на 1 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з двох кімнат, кухні, ванної кімнати, вбиральні. До квартири підведено усі необхідні комунікації: газо-, водо- та електропостачання. Умови проживання задовільні, кімнати умебльовані, прибрано, охайно, тепло. Наявна електро-побутова техніка, предмети повсякденного вжитку, посуд в достатній кількості. У [PERSON] та [PERSON] відведено окрему кімнату, в якій облаштовано спальне місце, постіль в задовільному стані, є місце для навчання, шафа для зберігання одягу та особистих речей. Хлопчики забезпечені одягом та взуттям відповідного віку та сезону, засобами гігієни, шкільними приладдями, є навчальні посібники. Наявні продукти харчування та приготовані страви. Зовнішній вигляд дітей охайний. В користуванні хлопці мають ноутбук, планшет та телефони. [PERSON] за однією з дітьми адресою зареєстрована, але не проживає з липня 2022 року. [PERSON] проходить військову службу у ЗСУ. У період його відсутності догляд за дітьми здійснює його мама - [PERSON] . Комісією встановлено, що для [PERSON] та [PERSON] створено належні умови для проживання та розвитку (а.с.44-45). Позивач не має шкідливих звичок, веде здоровий спосіб життя, а також не перебуває на обліку у психоневрологічній лікарні та наркодиспансері (а.с.46). Згідно з висновком виконавчого комітету Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області, затвердженого рішенням № 28 від 27.02.2024 року, [PERSON] , [PERSON] , та їхні спільні малолітні діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] та малолітні діти [PERSON] та [PERSON] стверджують, що [PERSON] в липні 2022 року поїхала з дому та більше не приїжджала. Саме з цього часу вона не займається вихованням дітей, не цікавиться їх життям, здоров`ям, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не дає коштів на їх утримання. Місце фактичного проживання [PERSON] на даний момент невідоме. У період відсутності батька [PERSON] , відповідно до актів обстеження умов проживання від 24.10.2023 р., 17.01.2024 р., малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із його матір`ю [PERSON] , 1969 р.н., яка здійснює догляд за ними, за адресою: [ADDRESS] . смт Іваничі . Житлове приміщення складається із 2-х кімнат, кухні, ванної кімнати, коридору. До квартири підведено необхідні комунікації: водо-, газо-, електро- постачання. Умови проживання задовільні, кімнати умебльовані, прибрано, охайно, тепло. Наявна електропобутова техніка, предмети повсякденного вжитку, посуд в достатній кількості. Для [PERSON] та [PERSON] відведено окрему кімнату, в якій облаштовано спальне місце, є місце для навчання, шафа для одягу, стіл тумба для особистих речей. Хлопчики забезпечені одягом та взуттям відповідно до віку та сезону, засобами гігієни, шкільним приладдям, є навчальні посібники. Наявні продукти харчування та зварені страви. Зовнішній вигляд дітей задовільний. В користуванні [PERSON] та [PERSON] є ноутбук, планшет та телефони. 26.10.2023 року начальник служби у справах дітей Іваничівської селищної ради Жанна Гринюк повідомила [PERSON] в телефонному режимі про те, що [PERSON] має наміри звернутися в судовому порядку щодо позбавлення її батьківських прав стосовно малолітніх дітей. [PERSON] сказала, що є хорошою матір`ю, алкогольними напоями не зловживає, забере [PERSON] та [PERSON] до себе в найближчий термін, проте інформацію про місце свого фактичного проживання не надала. З цього часу [PERSON] не вжила жодних заходів щодо налагодження стосунків між нею та дітьми, не виявила материнської турботи про них, що підтверджується свідченнями [PERSON] та [PERSON] . Натомість батько [PERSON] кожного дня телефонує до дітей, при першій можливості приїжджає до них, цікавиться їх життям, навчанням, повністю матеріально забезпечує. Згідно довідки про грошове забезпечення від 28.12. 2023 року № 146/60/1269 військової частини [NUMBER] , [PERSON] мав дохід у період з червня 2023 р. по листопад 2023 р. у розмірі 157 840 грн. [PERSON] є учнем 3-В класу ліцею №1 смт Іваничі , [PERSON] навчається у 7-Б класі цього ж закладу освіти. За час навчання хлопці проявили себе вихованими, дисциплінованими, самостійними та відповідальними учнями. Добре засвоюють навчальний матеріал, володіють необхідними знаннями та навичками, виявляють цілеспрямованість та інтерес до навчання. Є відкриті до спілкування, товариські. Діти врівноважені, скромні, спокійні. Завжди охайно одягнені. Дирекція ліцею №1 смт Іваничі повідомляє, що тато та бабуся відповідально ставляться до виховання та навчання хлопчиків. [PERSON] постійно підтримує зв`язок із класними керівниками, систематично відвідує батьківські збори. Діти забезпечені усім необхідним для розвитку та навчання. Мати з 2022 року у ліцеї не з`являлась, не брала участі у вихованні та навчанні дітей. Виходячи з викладеного вище, служба у справах дітей вважає, що гр. [PERSON] свідомо самоусунулась від виховання та утримання своїх синів [PERSON] та [PERSON] , не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не дає коштів на їх утримання, не спілкується із синами в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 08.02.2024 року №3/1, огран опіки і піклування вважає за доцільне позбавити громадянку [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні у присутності законного представника малолітніх [PERSON] та [PERSON] - батька [PERSON] та психолога Комунального закладу «Інклюзивно-ресурсний центр» Іваничівської селищної ради та в присутності представника служби у справах дітей Іваничівської селищної ради Пивоварової Б.О. суд заслухав думку дітей щодо вказаного спору. Так, [PERSON] пояснив, що він та його молодший брат проживають з бабусею та дідусем. Разом з ними проживає і батько, коли приїжджає у відпустку. Донедавна з ними проживала і мама, але на даний час її немає. Вона не дзвонить, не приходить, не спілкується з ним, не турбується про нього. Коли вони з братом хворіли, то про них піклувалася бабуся. Купляла ліки, возила до лікаря. Бабуся за ними доглядає: готує їжу, прибирає, допомагає з уроками. Грошима їх забезпечує батько. Батько, коли буває вдома, також проводить з ними час, гуляє, підтримує та дбає. [PERSON] сказав, що має мобільний телефон - смартфон, через якй з татом спілкується щодня, а також хотів би, щоб до нього телефонувала мама. [PERSON] зазначив, що зараз вони разом з бабусею часто відвідують церкву і він там прислуговує. [PERSON] вказав, що проживає з старшим братом, бабусею та дідусем. А також з батьком, коли той вдома. Тата любить, бо він про них дбає. Любить бабусю, бо вона піклується про них та допомагає. Мама з ними давно не живе. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). VІ. Висновки Суду Заслухавши учасників справи, думку малолітніх дітей та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В даних правовідносинах, для суду є безспірним, що при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачки відбувається втручання в її право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. Однак, з іншої сторони обов`язковому дослідженню судом підлягає питання щодо забезпечення прав малолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (статті 1, 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція)). Встановлюючи правомірність втручання в право відповідачки на сімейне життя, суд, розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в ст. 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. В даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейним кодексом України (статті 164-167). В ході розгляду справи судом встановлено та не спростовано відповідачкою, що вона ухиляється від участі у вихованні синів [PERSON] та [PERSON] , не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що свідчить про ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків. Таке, виходячи із положень статей 164-167 СК України, є підставою для позбавлення відповідачку батьківських прав. У даному випадку, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Суд знаходить підставним, що втручання у право відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . У даному випадку при втручанні у право відповідачки вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані. В цій ситуації суд зобов`язаний дослідити найважливіше і найскладніше питання: наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дітей і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідачки щодо зміни свого відношення до виховання дитини, без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Суд виходить з того, що на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав одного з батьків щодо малолітньої дитини є крайнім заходом впливу. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Оцінюючи можливість забезпечення якнайкращих інтересів дітей, в даній справі суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками. Зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, пасивну поведінку відповідачки, суд розцінює як ухилення від виховання нею дітей, свідоме нехтування нею своїми обов`язками і небажанням виконувати їх, що є правовою підставою можливості позбавлення батьківських прав. В ситуації, що розглядається судом береться до уваги те, що діти проживають з бабусею, дідусем та батьком за адресою [ADDRESS] . Вихованням дітей займається їхня бабуся (пенсіонер), батько займається вихованням дітей в міру можливості у зв`язку із несенням служби у ЗСУ, однак лише батько матеріально забезпечує дітей. Як ствердили в судовому засіданні учасники справи та підтверджено письмовими доказами, відповідачка з дітьми не проживає вже протягом тривалого періоду часу. Усі свідки та позивач у справі стверджують, що відповідачка участі у забезпеченні та вихованні дітей з 2022 року не приймає зовсім. Також судом було з`ясовувано думку малолітніх [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що мати не проживає разом з ними, не телефонує та не цікавиться їхнім життям, навчанням, станом їхнього здоров`я. Як пояснила психологиня в судовому засіданні. що діти спокійні, сором"язливі, свідомі, йдуть на контак, прив"язані до бабусі, яка про них піклується. але вони почуваються винними через такі спонтанні зникнення матері та її відсутність у їхньому житті. Відповідачка в судові засідання не з`являлася. Під час судового розгляду справи жодним чином не продемонструвала суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дітьми, і в такій ситуації, на думку суду, без бажання відповідачки держава позбавлена можливості посприяти їй у виконанні своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні сім`ї. Також, важливим для суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідачки, відносини, які склались між нею і синами не зміняться в бік розлучення її з дітьми, які разом з нею не проживають. Важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у матері, оскільки вона з малолітніми [PERSON] та [PERSON] не проживає, так само даний захід не виключає можливості побачення матері із дітьми. Позбавлення батьківських прав відповідачки фактично і суттєво не змінить ситуацію між матір`ю та дітьми, яка складається та існує протягом тривалого часу. Як підсумок аналізу елементів, які впливають на визначення «якнайкращих інтересів дитини» суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дітей і в надалі зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію їхніх прав. Суд наголошує, що захід, який застосовується, не є безстроковим і відповідачка має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона позивача посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] з наведених вище мотивів та підстав, що у даному випадку відповідатиме найкращим інтересам дітей [PERSON] та [PERSON] . Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень, який залишити за позивачем.

Outcome: approved