Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє представник [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з МільченкаВ.Л. на його користь матеріальні збитки, заподіяні в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 182\~813,92 грн. та понесені судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.12.2022 о 16 год. 02 хв. на 914 км + 300 м автодороги М-30 Стрий-Умань-Дніпро Кам`янського району Дніпропетровської області водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом OpelVivaroр.н.\~ [NUMBER] при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності, не врахував дорожньої обстановки, скоїв зіткнення з транспортним засобом SubaruOutbackр.н.\~ [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за що ст. 124 КУпАПпередбачена адміністративна відповідальність. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом ОСЦПВAP6451517, виданим Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування».Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2022. З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, в тому числі і суми страхового відшкодування, позивач звернувся до судового експерта автотоварознавця Дроздова Ю.В., який склав на його замовлення висновок експерта № 0901/23 від 09.01.2023, згідно якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу SubaruOutbackр.н. [NUMBER] складає 340 313,92 грн. За послуги експерта позивачем було сплачено 4\~500,00 грн. За результатами розгляду поданої позивачем заяви про страхове відшкодування ПрАТ «СК «Альфа Страхування» здійснило 03.02.2023 року на його рахунок виплату страхового відшкодування в розмірі 141\~605,23 грн, а 08.02.2023 15\~894,77 грн, тобто в загальному розмірі 157\~500,00 грн. Позивач вважає, що цієї суми недостатньо для покриття збитків, завданих внаслідок настаннядорожньо-транспортної пригоди, а тому відповідач як заподіювач шкоди на підставі ст.ст. 11, 22, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України має відшкодувати йому різницю між фактичним розміром заподіяної внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди шкоди і сумою страхового відшкодування в розмірі 182 813,92 грн. Враховуючи вищевикладене позивач був змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 12.07.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження (а.с.58). 01.09.2023 представник відповідача адвокат СадиленкоО.Л. через канцелярію надав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того зазначив, що висновок від 09.01.2023 є неналежним та недопустимим доказом, а тому не може бути покладеним в обґрунтування рішення за наслідками розгляду даної цивільної справи (а.с.64-69). Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат НегробовО.В. надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.96). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, представник який діє в інтересах відповідача адвокат СадиленкоО.Л. надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.90-91). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.ч. 13 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог статей 7679 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 12.12.2022 о 16 год. 02 хв. на 914 км + 300 м автодороги М-30 Стрий-Умань-Дніпро Кам`янського району Дніпропетровської області водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом OpelVivaroр.н.\~ [NUMBER] при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності, не врахував дорожньої обстановки, скоїв зіткнення з транспортним засобом SubaruOutbackр.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Своїими діями [PERSON] порушив вимоги Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за що ст. 124 КУпАПпередбачена адміністративна відповідальність. Постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2022 МільченкаВ.Л. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 850 гривень (а.с.12-13). Відповідно до ч. 4ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 6ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно- правові наслідки дій або бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається із матеріалів справи, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки OpelVivaroр.н. [NUMBER] .Л.,була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № AP6451517, виданим Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування». Згідно умов цього полісу розмір ліміту відповідальності страховика за шкоду, спричинену майну становить 160\~000,00 грн, франшиза 2 500,00 грн. (а.с.48). На підставі цього, з метою отримання відшкодування збитків, заподіяних в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди, позивач звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування від 13.12.2022 разом з усіма визначеними Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документами (а.с.14). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно довимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страховоговідшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 34.4ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів« з метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. На замовлення позивача судовим експертом-автотоварознавцем [PERSON] було складено висновок експерта № 0901/23 від 09.01.2023, відповідно до змісту якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу SubaruOutbackр.н. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та вирахуванням ПДВ складає 296 636,69 грн, а вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу SubaruOutbackр.н. [NUMBER] складає 340 313,92 грн. (а.с.18-22) Згідно квитанції про оплату №180161055 від 19.12.2022 позивачем за проведення вказаної експертизи було сплачено 4\~500,00 грн. Згідно п. 36.2 ст. 36 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Таким чином, оскількирозмір матеріального збитку, що був спричинений позивачеві внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди перевищує ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну згідно умов полісу ОСЦПВAP6451517 (160\~000,00 грн.), то обов`язок відшкодувати спричинені збитки в розмірі ліміту відповідальності за шкоду, спричинену майну з вирахуванням встановленої полісом франшизи, а саме 157\~500,00\~грн покладається на страховика ПрАТ «СК «Альфа Страхування». 03.02.2023 страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 141\~605,23 грн, а 08.02.2023 ним було здійснено доплату страхового відшкодування в розмірі 15\~894,77 грн. Із наданих позивачем доказів вбачається, що розрахунок суми сплачених страхових відшкодувань страховиком було здійснено на підставі ремонтної калькуляції № 2639.609.2 від 11.01.2023 року, висновку № 0901/23 від 09.01.2023 року та протоколу огляду транспортного засобу від 20.12.2022 року (а.с.43-49). Отже, як вбачається зі матеріалів справи, страховик належним чином виконав покладений на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок та здійснив позивачеві відшкодування матеріальних збитків в загальному розмірі 157\~500,00 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно роз`яснень даних в п. 4 та 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право,договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Верховним Судом України у постанові від 29.06.2016 року у справі № 6-192цс16 висловлено наступну правову позицію: за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Велика Палата Верхового Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц) зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). До того ж системний аналіз п. 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абз. 3 п. 3 ч.\~1 ст. 988, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, п. 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18, від 07 квітня 2021 року у справі № 757/29950/14-ц, від 10 червня 2021 року у справі № 727/2937/18. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2021 р. у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не бере до увагу доводи сторони відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначені представником відповідача підстави, з яких висновок експерта № 0910/23 від 09.01.2023 є недопустимим доказом, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають врахуванню у цій справі, оскільки стороною відповідача жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не було підтверджено викладені у відзиві обставини та заперечення. Протягом розгляду справи зі сторони відповідача до суду не було подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, а також не було долучено до матеріалів справи висновку експерта, складеного на його замовлення, або будь-якого іншого документа, зміст якого спростував би розрахунки експерта [PERSON] , викладені у висновкові експерта № 0901/23 від 09.01.2023. До того ж до суду було подано заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Суд приходить до висновку, що викладене вище у сукупності свідчить про те, що відповідач погодився із розрахунками [PERSON] , викладеними у висновкові експерта №\~0901/23 від 09.01.2023. До того ж суд зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СК «Альфа Страхування» прийняло до уваги висновок експерта № 0901/23 від 09.01.2023, визнало його належним та допустимим доказом, та на його підставі здійснило позивачеві доплату страхового відшкодування. Враховуючи вищенаведене суд вважає за необхідне взяти за основу висновок експерта №\~0901/23 від 09.01.2023, складений судовим експертом-автотоварознавцем [PERSON] , оскільки цей висновок є об`єктивним та вмотивованим. До того ж суд враховує наявність у матеріалах справи квитанції про оплату послуг експерта. Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача, який є особою, яка правомірно керувала транспортним засобом на час дорожньо-транспортної пригоди та з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, різниці між матеріальними збитками, заподіяними внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди і сумою отриманого позивачем страхового відшкодуванняв розмірі 182 813,92 грн. (340 313,92 грн 157 500,00 грн = 182 813,92 грн). На основі повнота всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Приписами ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у судового експерта [PERSON] було замовлено висновок експерта №0901/23 від 09.01.2023 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ), вартість якого складає 4\~500,00 грн та яка ним сплачена, підтвердженням чого є квитанція про оплату наданих експертних послуг від 19.12.2022. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позов [PERSON] про стягнення матеріальних збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою задоволено в повному обсязі, факт понесення витрат на оплату експертних послуг у заявленому розмірі позивачем доведено, а неспівмірність цих витрат відповідачем не спростовано, суд приходить висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених ним витрат на оплату експертних послуг у розмірі 4\~500 гривень. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову, покладається на відповідача. При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1\~828 грн. 14 коп., у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~828 грн. 14 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved