Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Рух справи 02.06.2021 до Ірпінського міського суду Київської області надійшла вказана позовна заява, датована 18.05.2021, за підписом представника позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 154 350,00 грн та 2 270,00 грн сплаченого позивачем судового збору. Ухвалою від 07.06.2022 Ірпінського міського суду Київської області вказану позовну заяві направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. 27.06.2022 вказана справа з супровідним листом Ірпінського міського суду Київської області від 22.06.2022 надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 05.07.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.07.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Доводи позову В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що 13.12.2018 між ПрАТ «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ІП «Ретал Україна» (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К- 011617206. Як стверджується у позові, предметом даного Договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Mazda, реєстраційний № [NUMBER] . Зазначається, що відповідно до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 29.01.2019 о 18 год. 30 хв. по просп. Ак. Корольова, 9-а в м. Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Кіа, реєстраційний № [NUMBER] здійснив зіткнення з транспортним засобом Mazda, реєстраційний № [NUMBER] , який від удару здійснив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen, реєстраційний № [NUMBER] в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Як вказує позивач, відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва від 06.03.2019 у справі № 759/2724/19, відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Зі слів позивача, страхувальник звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку та надав всі необхідні документи. Також у позові зазначається, що на підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти № 190000202641 від 18.03.2019 та № 190000202641-1 від 18.03.2019. У позові наголошується, що на підставі зазначеного страхового акту ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 154 350,00 грн. При цьому, оскільки на момент ДТП транспортний засіб Кіа, реєстраційний № [NUMBER] не було забезпечено жодним договором обов`язкового страхування, то саме відповідач, на думку позивача, несе відповідальність за нанесений збиток внаслідок ДТП в повному обсязі. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Відповідно відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, відповідач [PERSON] , [INFO] , з 15.05.2008 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 68, зворотній бік). Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Суд двічі направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а листи повернулися до суду без вручення (а.с. 84, 87). Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд 11.09.2023 зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 85; https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1474704/). Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. За змістом відповіді з Національної поліції України вбачається, що 29.01.2019 о 18 год 01 хв на проспекті Академіка Корольова, 9а в м. Києві сталася ДТП (ідентифікатор картки: 3019035590072007) за участі транспортного засобу Кіа, реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням власника - [PERSON] , транспортного засобу Mazda, реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Volkswagen, реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (а.с. 6-10) При цьому, в графах: серія страхового полісу учасника ДТП ( [PERSON] ), номер страхового поліса учасника ДТП ( [PERSON] ), код страховика, що видав страховий поліс учаснику ДТП ( [PERSON] ) не вбачається жодних позначень (а.с. 7). Вказана обставина також підтверджується долученою копією постанови Святошинського районного суду міста Києва від 06.03.2019 у справі № 759/2724/19 (а.с. 13), в описовій частині якої вказано, зокрема, наступне: «29.01.2019 року приблизно о 18 годині 30 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «КІА», державний номерний знак [NUMBER] , по пр. Ак. Корольова, 9-а в м. Києві, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем "Мазда", державний номерний знак [NUMBER] , який від удару здійснив зіткнення з автомобілем "Фольксваген", державний номерний знак [NUMBER] , який знаходився попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України» Вказаною постановою суду від 06.03.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). 13.12.2018 між ПрАТ «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ІП «Ретал Україна» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К- 011617206 (а.с. 40-42). Відповідно до Полісу № 8719599 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» була забезпечена цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Mazda» реєстраційний № [NUMBER] (а.с. 30). Зі змісту платіжного доручення № 3Р023318 від 21.03.2019 (а.с. 59) вбачається, що ПрАТ «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило переказ 77 175,00 грн отримувачу ФОП « [PERSON] »; призначення платежу: відшкодування згідно страхового акту № 190000202641-1 від 18.03.2019 ремонт «Mazda 6» № [NUMBER], ІП «Ретал Україна» ЄДРПОУ 30729718 &20001& без ПДВ. На а.с. 60 міститься платіжне доручення № 3Р023316 від 21.03.2019, з якого вбачається, що ПрАТ «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило переказ 27 982,22 грн отримувачу ФОП « [PERSON] »; призначення платежу: відшкодування згідно страхового акту № 190000202641-1 від 18.03.2019 ремонт «Mazda 6» № [NUMBER], ІП «Ретал Україна» ЄДРПОУ 30729718 &20001& без ПДВ. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 27.10.2020 надсилалася відповідачу [PERSON] претензія № 10613/ІНС про відшкодування шкоди в порядку регресу (а.с. 62). Крім того, до позовної заяви долучено копії: схеми місця ДПТ (а.с. 11-12); заяви про настання події від 31.01.2019 (а.с. 14-15); довіреності № 44 (а.с. 16); витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ІП «Ретал Україна» (а.с. 17-18); свідоцтва про державну реєстрацію ІП «Ретал Україна» серії А00 № 075026 (а.с. 19-20); свідоцтва № [NUMBER] про реєстрацію платника податку на додану вартість (а.с. 21); довідки АА № 394429 (а.с. 22-23); свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Mazda 6» реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 25-26); паспорту [PERSON] (а.с. 27); довідки № 47 від 30.01.2019 (а.с. 28); витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо [PERSON] (а.с. 31-32); свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с. 33); довідка про відкриття рахунку [PERSON] (а.с. 34); паспорту [PERSON] (а.с. 36-37); акту огляду транспортного засобу від 05.12.2019 (а.с 47); фото-додатків пошкодженого транспортного засобу (а.с. 50-53); рахунку СТО (а.с. 54); заяви-погодження від 25.02.2019 (а.с. 55); страхового акту №190000202641 від 18.03.2019 (а.с. 56); страхового акту №190000202641-1 від 18.03.2019 (а.с. 57); розрахунку страхового відшкодування від 18.03.2019 (а.с. 58) Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається з постанови Святошинського районного суду міста Києва від 06.03.2019 у справі № 759/2724/19: «29.01.2019 року приблизно о 18 годині 30 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «КІА», державний номерний знак [NUMBER] , по пр. Ак. Корольова, 9-а в м. Києві, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем "Мазда", державний номерний знак [NUMBER] , який від удару здійснив зіткнення з автомобілем "Фольксваген", державний номерний знак [NUMBER] , який знаходився попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України». Цією постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. За змістом ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 29 наведеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом статті 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. На підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована на момент ДТП, позивач надав: роздруківку сторінки веб-сайту https://kitsoft.kiev.ua з інформацією про те, що поліс на ТЗ № [NUMBER] не знайдено, при цьому, дату проведення перевірки не вказано (а.с. 61), а також відповідь національної поліції (ідентифікатор картки: 3019035590072007) у спеціально відведених графах якої не вказано серію страхового полісу учасника ДТП ( [PERSON] ), номер страхового поліса учасника ДТП ( [PERSON] ), код страховика, що видав страховий поліс учаснику ДТП ( [PERSON] ) не вбачається жодних позначень (а.с. 6-10). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Такі тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21). За таких обставин,

Outcome: partial