Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вищевказаною адресою. В даному житлі також зареєстрований з 16.07.1998 року син її рідної сестри, відповідач [PERSON] , який не проживав в даноу будинку жодного дня. Вказала, що [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку немає і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона не чинила. З огляду на вищенаведене, вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням. Реєстрація відповідача в будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження її майном. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22.12.2023 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, з метою заслухання їх усних пояснень та показання свідків о 13 год. 00 хв. 18.01.2024 року. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ними відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Роз`яснено відповідачу,\~що відповідно\~до ч.\~1\~ст.\~193\~ЦПК України\~у строк\~для подання\~відзиву він\~має право\~пред`явити зустрічний\~позов. Однак, розгляд справи було неодноразово відкладено. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених в ньому, просила його задовольнити та визнати [PERSON] такими, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , яке належить їй на праві приватної власності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 40, 54, 69, 84). У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Також, згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] , вказали, що відповідач [PERSON] останній раз був вдома на похороні батька позивача 01.06.2018 року, більше вони його не бачили. Ствердили, що відповідач [PERSON] понад один рік у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не проживає, витрат по утриманню житлового будинку не несе, речей повсякденного вжитку, які б належали йому, в будинку позивача, немає. Вислухавши думку позивача, опитавши свідків, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.12.2018 року, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Павлінським В.Д., [PERSON] (позивач), як спадкоємцю майна померлого [PERSON] , належить житловий будинок за номером [ADDRESS] (а.с. 3). Дані відомості також підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 150484501 від 20.12.2018 року (а.с. 4), відповідно до якого [PERSON] (позивач) на праві приватної власності (розмір частки 1/1) належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Будзинського старостинського округу Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 540 від 23.11.2023 року (а.с. 14) [PERSON] (відповідач) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 16.07.1998 року. Згідно акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації, виданого Будзинським старостинським округом Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 10 від 09.02.2024 року [PERSON] (відповідач) у житловому буднку по [ADDRESS] не проживає з 16.07.1998 року і по даний час. [PERSON] (відповідач) зареєстрований в даному житловому будинку, але ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали, немає. В даний час місце проживання [PERSON] (відповідач) невідоме (а.с.\~89). Отже, відповідач зареєстрований у вказаному житловому будинку, однак, як стверджують позивач та свідки, фактично в будинку, належному [PERSON] (позивач) понад один рік не проживає, участі у його утриманні не приймає, не оплачує комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали, в будинку не має. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ч. 1 до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що відповідач понад один рік у будинку, належному позивачу, не проживає, тобто відсутній більше одного року за місцем реєстрації без поважних причин, не подав суду відзиву на позовну заяву та жодних письмових чи електронних доказів, які би спростували позовні вимоги позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач втратив право на проживання та користування житловим будинком позивача, розташованим за адресою: [ADDRESS] , а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. (квитанція №\~0.0.3369389520.1 від 19.12.2023 року, а.с. 18). На підставі ст. ст. 71, 72, 107, 163 ЖК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved