Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23 жовтня 1993 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис № 21. Подружжя спільних неповнолітніх дітей не має. Позивачка зазначає, що подружні стосунки з відповідачем не склалися та сторони мешкають окремо з квітня 2023 року, спільного господарства не ведуть, а подальше подружнє життя є неможливим. Позивачка в судове засідання не з`явилися. Згідно поданої заяви позов підтримала та просила розглянути справу за її відсутності, зазначивши що не проживає з відповідачем з квітня 2023 року (а.с.43). Відповідач у\~судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу за його відсутності (а.с.24,25). У зв`язку\~з неявкою\~у судове\~засідання всіх\~осіб,\~які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 жовтня 1993 року, який був зареєстрований виконкомом\~Військової сільської\~ради Солонянського\~району Дніпропетровської\~області,\~актовий запис\~№ 21 (а.с.8). Подружжя спільних неповнолітніх дітей не має. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з квітня 2023 року, про що вказано в позові та не заперечував у свій заяві відповідач. Спір про поділ майна - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх. Згідно зі\~ст.\~24\~СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).\~\~ За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача так і відповідача, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті і задоволенням позовних вимог, з нього підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок слід повернути позивачці з державного бюджету (а.с.3). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved