Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , мешкала за адресою: [ADDRESS] . [INFO] невідомі люди, що назвались соціальними працівниками, серед яких особи в уніформі, у одязі медичних працівників, донька позивачки [PERSON] та її колишнім співмешканцем [PERSON] - батько [PERSON] , прийшли до її будинку. Одна із соцпрацівників повідомила, що начебто надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що існує загроза життю та здоров`ю її малолітнього брата [PERSON] . Оглянувши будинок, присутні наказали одягнути сина [PERSON] та їхати з ними до лікарні, щоб оглянути дитину, при цьому, відібрали у неї дитину та зникли у невідомому напрямку, не залишивши жодного документа, не надавши ніяких пояснень. 22.08.2020 позивач звернулася до Києво-Святошинської поліції із заявою щодо викрадення дитини, на що листом від 14.09.2020 їй було повідомлено, що дитину було вилучено відповідно до акта вилучення від 21.08.2020, оскільки вбачалася небезпека його життю та здоров`ю, дитину передано його батьку, до прийняття рішення відповідно до чинного законодавства. Від [PERSON] вона дізналась, що він передав сина своїй матері, відповідачу по справі [PERSON] . У зв`язку з чим, позивач звернулася до соціальної служби Борщагівської сільської ради. Співробітником КЗ «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області» їй було повідомлено, що для повернення дитини їм потрібно зробити акт обстеження житлово-побутових умов, а позивачу працевлаштуватися, отримати довідки від нарколога та психіатра, принести характеристику з місця роботи. Позивач намагалась побачитись з сином, чекала біля будинку відповідача, їздила до неї на дачу, але [PERSON] всіляко перешкоджала їй у побаченні із сином, у зв`язку з чим вона звернулась до Бородянського відділу поліції із заявою про незаконне утримання [PERSON] дитини і перешкоджає у спілкуванні, на що листом від 14.09.2021 було повідомлено про те, що « [PERSON] було засуджено Бородянським районним судом Київської області, а [PERSON] було вилучено в м. Києві за місцем проживання матері службою у справах дітей та передано бабусі». Позивач продовжувала звертатися до соціальної служби, яка тільки в грудні провела обстеження житлово - побутових умов у її оселі. Після обстеження їй сказали, що акт буде позитивний, копію якого вона зможе отримати у Києво-Святошинській РДА. На той час позивачка вже була працевлаштована, зібрала усі необхідні довідки від нарколога та психіатра, характеристику з місця роботи, які їй рекомендували передати до Служби у справах дітей Оболонського району м. Києва, що вона і зробила, але у службі відмовились їх брати. На початку березня 2021 року вона дізналась, що у провадженні суду перебуває справа за позовом [PERSON] до неї про позбавлення батьківських прав, у якій ще в грудні 2020 року було відкрито провадження, але її ніхто не повідомляв про розгляд цієї справи. З позовної заяви та долучених до неї матеріалів вона дізналась обставини відібрання в неї дитини, що «20.08.2020 від [PERSON] надійшло повідомлення про загрозу життю та здоров`ю її малолітнього брата [PERSON] , мати якого останнім часом дивно себе поводить і заради збереження життя та здоров`я дитини було викликано поліцію, швидку допомогу та МЧС; в ході перевірки було встановлено неналежні умови проживання, дуже брудно, антисанітарія, по всьому будинку розкидані небезпечні предмети (ножі, голки та інше), окреме ліжко для дитини відсутнє, одяг брудний, продукти харчування відсутні; терміново комісією було прийнято рішення про вилучення дитини заради збереження його життя і здоров`я; на місце події прибув батько дитини [PERSON] та забрав [PERSON] до автомобіля швидкої допомоги. По дорозі в лікарню батько зупинив швидку допомогу, відмовився від госпіталізації та забрав дитину до своєї матері [PERSON] ». 18 березня 2021 року соціальною службою Борщагівської сільради здійснено повторне обстеження житлово-побутових умов житла позивачки і відповідно до акту: умови проживання задовільні з деякими зауваженнями, для виховання та розвитку дитини створено такі умови: робочий стіл, місце для гри, іграшки, в будинку прибрано і чисто. Позивачка зазначає, що ніколи не вживала наркотичні засоби чи психотропні речовинні, не мала проблем із психікою, жодних претензій з приводу неналежного догляду чи виховання [PERSON] до неї ніколи не було. З моменту незаконного відібрання у неї сина позивачка жодного разу його не бачила, суди, правоохоронні органи та служби у справах дітей бездіють. Враховуючи вище викладене, позивач просить постановити рішення про негайне відібрання її малолітнього сина [PERSON] у [PERSON] та передати дитину матері [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09.08.2021 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 16.08.2021 на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла заява на виконання ухвали суду від 09.08.2021 разом з усунутими недоліками. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 23.05.2022 зупинено провадження у цивільній справі №756/11331/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 756/14179/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 30.08.2023 поновлено провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини. Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 12.12.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити та повернути їй сина, якого вона любить і зробить для нього все найкраще. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, серед іншого, з огляду на те, що позивач вела аморальний спосіб життя, не цікавилася та не піклувалася про сина. Малолітній [PERSON] боїться, що бабуся віддасть його матері [PERSON] . Наразі він щасливий, у нього є сім`я, він навчається, проводить час разом зі своїми рідними сестрами. Крім того, відсутні докази продовження договору оренди житла, де проживає [PERSON] , яке не було обстежено. Також, виходячи з розміру отримуваної заробітної плати, виникають сумніви у можливості утримувати дитину належним чином. Мати не зробила належних висновків для виправлення та належного виконання своїх батьківських обов`язків. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, при цьому 26.02.2023 подав до суду заяву, у якій просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника Служби та прийняти законне рішення в інтересах дитини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні 16.02.2024, суду показала, що вона є дочкою позивачки [PERSON] та рідною сестрою [PERSON] . Коли народився її брат [PERSON] , її вихованням займалась бабуся. Перші тижні життя [PERSON] проходили нормально, потім у матері [PERSON] почався депресивний стан. Перші два роки життя молодшим братом займалась старша сестра свідка - [PERSON] . Після двох років життя з батьками та молодшим братом [PERSON] . [PERSON] переїхала жити до своєї бабусі - [PERSON] та підтримувала зв`язок з матір`ю лише по телефону. Свідок пояснила, що бачила наркотики вдома у [PERSON] , вони були у прямому доступі в будинку, тому вона не хотіла їздити до матері. [PERSON] не мав досвіду соціального спілкування за час проживання з [PERSON] , боїться звуків, за роки проживання з бабусею жодного разу не згадав про маму. За три роки життя з мамою у [PERSON] була зламана рука, розбита голова. З моменту слухання судової справи про позбавлення батьківських прав [PERSON] писала повідомлення їй та старшій сестрі про те, що їй потрібен її син [PERSON] . Коли позивач приїхала до них додому, Нікіта втік і сховався. Після зустрічі з психологом він нічого не відчував до мами, не хотів йти і бути з нею. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого у свідоцтві про народження серія [NUMBER] від 07.12.2016, виданого Виконавчим комітетом Петропавлівсько - Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, зазначено: у графі батько - [PERSON] , у графі мати - [PERSON] . Актом від 20 серпня 2020 року комісії у складі фахівця з соціальної роботи Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] , інспектора з ювенальної превенції [PERSON] , представників громадського формування Спецзагін «Дельта плюс» зафіксовано те, що 20 серпня 2020 року надійшло повідомлення від [PERSON] , [INFO] , старшої доньки [PERSON] , щодо загрози життю та здоров`ю її малолітнього брата [PERSON] , [INFO] , за місцем їх проживання за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] повідомила, що останнім часом мати дивно себе поводила, що також підтвердили сусіди. [PERSON] на умовляння соціального працівника та співробітника поліції відчинити двері не реагувала. Задля збереження життя та здоров`я малолітньої дитини, яка знаходилась в будинку було викликано поліцію, швидку допомогу та МЧС. У ході перевірки будинку було встановлено неналежні умови для проживання, а саме: дуже брудно, антисанітарія, по всьому будинку розкидані небезпечні предмети (ножі, голки та інше), окреме ліжко для дитини відсутнє, одяг брудний, продукти харчування відсутні. Комісією прийнято рішення про вилучення дитини [PERSON] заради збереження його життя та здоров`я. На місце події прибув батько дитини [PERSON] та забрав дитину до автомобілю швидкої допомоги, де лікарі оглянули дитину та запропонували проїхати до лікарні. По дорозі в лікарню батько зупинив автомобіль швидкої медичної допомоги, відмовився від госпіталізації та забрав дитину до своєї матері [PERSON] , про що було повідомлено поліцію. [PERSON] від допомоги фахівця із соціальної роботи, психолога та медичного працівника відмовилася. Згідно з довідки від 30.11.2020 про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні [PERSON] , поданого до ЧЧ Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНА в Київській області, про притиправні дії матері колишнього чоловіка [PERSON] , відносно її малолітніх дітей « [PERSON] було засуджено Бородянським районним судом Київської області, а [PERSON] було вилучено в м. Києві за місцем проживання матері службою у справах дітей та передано бабусі». Рішенням Оболонського районного суду м. Києва 01.12.2021 у справі №756/14179/20 позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено, [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських обов`язків щодо дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Постановою Київського апеляційного суду від 27.10.2022 у справі №756/14179/20 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.12.2021 змінено та викладено мотивувальну частину оскаржуваного рішення у редакції цієї постанови, зазначивши, що правовою підставою позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] , 2006 року народження, та [PERSON] , 2016 року народження, є пункт 2 частини 1 ст. 164 СК України (ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти). В іншій частині оскаржуване рішення залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.08.2023 у справі №756/14179/20 рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01.12.2021 та постанову Київського апеляційного суду від 27.10.2022 в частині позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , за участю органу опіки та піклування Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і покласти на орган опіки та піклування за місцем проживання дітей контроль за виконанням нею батьківських обов`язків стосовно дітей. Відповідно до витягу з протоколу №20 засідання комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.09.2023, на комісії слухали інформацію секретаря комісії про звільнення [PERSON] від обов`язків піклувальника над неповнолітньою племінницею, [PERSON] , [INFO] та опікуна над малолітнім племінником, [PERSON] , [INFO] та необхідності роботи сім`ї з психологом, з метою налагодження відносин між матір`ю і дітьми та майбутнім поверненням дітей у біологічну сім`ю. На засіданні були присутні мати дітей - [PERSON] та тітка (опікун). Як вбачається із Витягу, з самого початку мати дітей наголошувала на тому, що хоче забрати тільки молодшого сина, оскільки розуміє, що донька вже доросла і не повернеться до неї, проте з часом мати все ж таки зазначила, що буде намагатись налагодити спілкування і з донькою. [PERSON] повідомила, що діти бояться маму і не хочуть з нею бачитись. Після того, як вони дізнались, що їм доведеться повертатись до матері, то почали дуже нервувати та погано спати. Проте, тітка готова робити усе в інтересах дітей, у тому числі, водити їх до психолога для зустрічей з мамою. [PERSON] зазначила, що розуміє необхідність роботи з психологом, оскільки не бачила дітей приблизно три роки. За цей час вона допомагала в утриманні дітей, наприклад у липні придбала сину рюкзак до школи, у серпні - вишиванку та перерахувала 6000 грн на картку бабусі дітей, у вересні перерахувала 1000 грн. Вона погодилась з тим, що певний час (під час налагодження взаємовідносин з дітьми за допомогою психолога) діти будуть проживати з тіткою, а мати буде надавати кошти на їх утримання. Комісія ухвалила: звільнити [PERSON] від обов`язків піклувальника над неповнолітньою племінницею [PERSON] , [INFO] та опікуна над малолітнім племінником, [PERSON] , [INFO] ; з метою налагодження відносин між матір`ю і дітьми та майбутнім поверненням дітей у біологічну сім`ю направити сім`ю на роботу з психологом Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб. Як убачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] працевлаштована у ФОП [PERSON] , відповідно до укладеного трудового договору від 01.07.2023 (а.с.120-122). Відповідно до характеристики з місця роботи від 25.01.2024, виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] за час роботи продавцем продовольчих товарів з 01.07.2023 зарекомендувала себе як надійний, позитивний, грамотний співробітник. Виконує свої обов`язки належним чином, відповідально ставиться до своїх завдань. З особистих якостей відмічено чесність, порядність, надійність, не конфліктність, комунікабельність та старанність (а.с. 140). Згідно із довідки про доходи від 19.02.2024, виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] дійсно працює на підприємстві ФОП [PERSON] з 01.07.2023 по лютий 2024 року на посаді продавець продовольчих товарів, її дохід становить: за період з липня 2023 року по грудень 2023 року - 6700,00 грн. щомісяця, за січень 2024 року - 7100,00 грн., за лютий 2024 року- 3550,00 грн (а.с. 150). Позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно договору оренди житла від 22.11.2022, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Додатку №1 до Договору - Акту прийому-передачі житла та майна до Договору оренди житла від 22.11.2022, орендодавець передав у платне довгострокове користування майно, а саме: пральну машину, холодильник, телевізор, бойлер. Строк дії договору встановлено один календарний рік, при цьому, якщо по закінченню строку дії договору жодна із сторін не вимагає припинення зобов`язань іншої сторони (така вимога оформляється в письмовій формі), то дія договору продовжується ще на один календарний рік (а.с.151-154). У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що власник майна знаходиться за кордоном, у країні воєнний стан, відтак, змоги оформити продовження строку дії договору договори оренди, немає, при цьому, вона продовжує проживати за вказаною адресою. Згідно з Актом обстеження умов проживання [PERSON] , складеним головними спеціалістами Служби у справах дітей і сім`ї Святошинської РДА, 06.09.2023 проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що умови проживання задовільні, в квартирі є необхідні меблі та побутова техніка, чисто без неприємних запахів, наявні продукти харчування. Для виховання та розвитку дитини є окреме спільне місце, стіл для занять, місце в шафі для сезонних речей. Матері було рекомендовано звернутись до закладу освіти для влаштування дитини на навчання (а.с.118). На виконання рекомендацій Служби у справах дітей і сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, позивач звернулась до загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов міста Києва імені Василя Стуса Спеціалізованої школи №200 та отримала довідку №307 від 07.09.2023 про те, що [PERSON] буде зарахований до 1 класу спеціалізованої школи №200 Святошинського району м. Києва (а.с.157). Відповідно до медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серія ААМ № 934036 від 23.12.2020, у [PERSON] , [INFO] , психіатричних протипоказань по догляду за малолітньою дитиною не виявлено (а.с. 29). Згідно з сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серія РРТ № 403028 від 29.12.2020, у [PERSON] , [INFO] , наркологічні протипоказання по догляду за малолітньою дитиною не виявлено (а.с. 30). Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради» про проходження попереднього періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №140 від 15.09.2023, у [PERSON] психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань по догляду за малолітньою дитиною не виявлено (а.с.156). Крім цього, згідно із дослідження проведеного медичною лабораторією «Diлa» від 21.02.2024 на визначення наявності/відсутності наркотиків, у [PERSON] має значення «негативний». Висновком Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №104-9090 від 11.12.2023 рекомендовано прийняти рішення про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] від бабусі, [PERSON] та повернення дитини матері [PERSON] . На підставі постанови Верховного Суду від 09.08.2023 покласти на орган опіки та піклування, за місцем проживання дитини, контроль за виконанням матір`ю батьківських обов`язків стосовно сина. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Таким чином, закон закріплює переважне право батьків на проживання разом з малолітньою дитиною. Таке переважне право полягає в тому, що таке суб`єктивне право надає його носієві можливість пріоритетно перед іншими особами набути інше або здійснити існуюче суб`єктивне сімейне право. Внаслідок цього переважне право на проживання разом з дитиною (а) спрямовано на набуття (відновлення) немайнового права на сім`ю, (б) виникає разом із певним суб`єктивним правом та перебуває в пасивному стані до настання юридичних фактів передбачених в законі, (в) реалізується, як правило, за участю іншого суб`єкта, внаслідок чого носій переважного права може набути суб`єктивне право, (г)захищається шляхом переведення або відновлення прав та обов`язків, набутих третьої особою всупереч перевагам, які має суб`єкт переважного права, на нього. Законом прямо допускається, що батькам може бути відмовлено в реалізації переважного права, якщо це буде суперечити інтересам дитини. Оскільки СК України не визначає зміст категорії «інтереси дитини», то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує Європейський суд з прав людини. Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо не придатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ у справі «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Такий алгоритм має бути врахований при вирішенні питання про відібрання дитини з огляду на норми частини третьої статті 163 СК України, у тому числі у спорі між матір`ю дитини, бабою та дідом, в яких дитина проживає тривалий час, оскільки взаємини між дідом/бабою та онуками, які спільно проживають тривалий час, підпадають під дію статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Вирішення питання про відібрання дитини у відповідачів як і вирішення питання про неможливість відібрання дитини на користь позивача становить втручання у право кожної із сторін у справі на повагу до їх сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно (а) здійснено згідно із законом, (б) відповідає одній чи кільком законним цілям, що визначені пунктом 2 статті 8 Конвенції, (в) є необхідними у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей. На питання, чи передбачене втручання у право сторін законом, закон (стаття 163 СК України) відповідає ствердно, оскільки закріплює переважне право батьків на проживання разом з малолітньою дитиною, але закон допускає, що батькам може бути відмовлено в цьому, якщо це буде суперечити інтересам дитини. На питання, чи відповідає втручання у право однієї із сторін цілям, про яке йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції, суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод дитини і відповідно вона має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. Возз`єднання дитини з біологічною матір`ю є важливим позитивним обов`язком держави, і право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя. Право матері на проживання з її малолітньою дитиною має бути захищене, й у правовідносинах, що складаються між матір`ю і дитиною, бабою, дідом й дитиною, вона має переважне право на проживання з дитиною. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З досліджених у справі доказів слідує, що між сторонами у справі склались тривалі конфліктні відносини. Під час розгляду справи судом було встановлено, що позивач [PERSON] працевлаштована, має позитивну характеристику з місця роботи, матеріально та житлом забезпечена, матеріали справи не містять даних про те, що позивача позбавлено батьківських прав щодо малолітнього сина. Під час судового розгляду було також встановлено, що позивачем вчинено дії, спрямовані на забезпечення малолітньому сину умов для його проживання та навчання, що свідчить про намір [PERSON] забрати дитину до себе для постійного проживання, виховувати та піклуватися про нього. Жодних доказів протиправної поведінки матері щодо малолітнього сина судом не встановлено. Також у справі відсутні докази, що позивач має шкідливі звички, зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами, притягувалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Судом не встановлено, що сім`я позивача є особливо непридатною або благонадійною для проживання малолітнього сина. Мати дитини довела, що має належні умови для виховання сина і бажає налагодити відносини з ним. Суд звертає увагу, що чим довше буде тривати ця невизначеність, тим більше буде втрачатись зв`язок між матір`ю і сином. Права та інтереси матері дитини є пріоритетними порівняно з правами та інтересами інших родичів. Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд погоджується з висновком Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про відібрання малолітнього [PERSON] від бабусі, [PERSON] та повернення дитини матері [PERSON] . При цьому, суд критично ставиться до показів свідка [PERSON] , оскільки остання є дочкою позивачки [PERSON] та між ними склалися напружені стосунки, для Ксенії період життя з матір`ю є травматичним досвідом, що може свідчити про образи та упереджене ставлення до матері [PERSON] . З метою дотримання балансу інтересів дитини, матері та баби, суд дійшов висновку про доцільність відібрання дитини та передачу її матері. У таких чутливих правовідносинах сприяння забезпечення відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю. Щодо негайного виконання рішення суду у частині відібрання дитини відповідно до статті 430 ЦПК України, то суд враховує, що малолітній [PERSON] , [INFO] , тривалий час проживає з бабусею, яка займається його вихованням. При цьому негайне відібрання дитини може негативно позначитися на самій дитині, її емоційному стані, а тому необхідне вжиття попередніх та поступових заходів, спрямованих на адаптацію дитини до відновлення стосунків, а також підготовки для проживання дитини разом із матір`ю. Частиною першою статті 267 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. За наведених обставин суд вважає за необхідне встановити адаптивний період зустрічей матері - [PERSON] з дитиною [PERSON] , протягом 2 (двох) місяців, а саме: в кожну суботу з 11:00 год. до 16:00 год. для встановлення емоційного контакту матері з сином, зобов`язавши [PERSON] передавати дитину матері у встановлений у рішенні суду час. Визначення судом порядку виконання рішення суду шляхом встановлення адаптивного періоду зустрічей матері із сином, за обставин розглядуваної справи, не суперечить положенням частини першої статті 267 ЦПК України та узгоджується із завданням цивільного судочинства, визначеним у частині першій статті 2 цього Кодексу. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved