Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 09 червня 2007 року вона з відповідачем перебуває в шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирсського районного управління юстиції Київської області. За час шлюбу ними був придбаний автомобіль Daewoo Lanos ЗНГ, державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, номер шасі VIN [NUMBER] . З початку 2020 року між ними виникли неприязні відносини, вони втратили почуття кохання, взаємоповаги та взаєморозуміння. Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29 квітня 2020 року шлюб між ними було розірвано. Згоди щодо розподілу спільного майна в добровільному порядку ними не досягнуто. Оскільки між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна, сплати один одному компенсації, тому просила визнати за нею (позивачем) право власності на частину автомобіля Daewoo Lanos ЗНГ, державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, номер шасі VIN [NUMBER] . Ухвалою суду від 02 серпня 2023 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явилась, відповідно до заяви просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Згідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки відповідач не повідомив про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили, у суду наявні відомості про належне його повідомлення про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 09 червня 2007 року перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актив цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київськоої області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 31). Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29 квітня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та інформації Головного сервісного центру МВС від 30 листопада та 18 грудня 2023 року транспортний засіб Daewoo Lanos ЗНГ, 2007 року виписку, державний номерний знак [NUMBER] , 13 березня 2008 року зареєстрований за відповідачем на підставі акту приймання-передачі № МВЧ953345 від 15 липня 2007 року (а.с. 32, 79, 80, 82). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу,\~\~може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі\~\~№ 372/504/17. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене та відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо позову, суд вважає, що вказане майно, набуте сторонами за час їх шлюбу і належить їм (сторонам) на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. \~При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Так як підстав для відступлення від рівності часток не вбачається, то суд вважає, що частки сторін в їх спільному майні є рівними. Враховуючи наведене, оскільки спірне майно набуте у власність за час перебування позивача та відповідача в зареєстрованому шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, враховуючи рівність часток сторін, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірного автомобіля. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею витрати на оплату судового збору в розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved