Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 02.01.2024р. представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова Компанія «Гефест» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат. В обґрунтування позову зазначили, що 01.10.2008р. між [PERSON] та АКБ «Правекс-банк» укладено Кредитний договір N 815-005/ОВФ, на підставі якого [PERSON] надано кредит у розмірі 125 000,00 доларів США під 4,99% річних. 30.03.2010р. рішенням Баришівського районного суду Київської області у справі №№2-252/10 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Правекс-банк» заборгованість за Кредитним договором у сумі 1 208 333,22 (один мільйон двісті вісім тисяч триста тридцять три гривні 22 коп.) 01.04.2015р. ухвалою Апеляційного суду Київської області у справі N°355/1151/14-ц зазначено, що рішенням Деснянського районного суду м.\~Києва від 16.06.2013р. встановлено, що квартира продана з прилюдних торгів за ціну 465 101.25 грн. 26.08. 2020р. ухвалою Баришівського районного суду Київської області у справі №№355/911/20, замінено стягувача з АТ «Правекс-банк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансову компанію «Гефест» у виконавчому листі, що видано на підставі вищезазначеного рішення суду. Станом на дату подачі позову, вищезазначене рішення не виконано. Обов`язок довести факт погашення боржником заборгованості, покладено саме на боржника, а не на кредитора, що підтверджується висновками Верховного Суду, зробленими у постанові від 08.06.2022р. в справі №913/618/21 «20. Суд звертає увагу на те, що у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, мас саме відповідач, а не позивач». Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних нараховуються за весь період порушення грошового зобов`язання, але стягненню підлягають лише в межах строку позовної давності, який ст. 257 ЦК України встановлений тривалістю у три роки. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020р. № 540-IX. до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, внесено п.12 наступного змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020p. № 211 зі змінами, карантин на всій території України введено з 12.03.2020р. до 30.06.2023p До строків, що продовжуються на строк дії карантину, належать строки позовної давності за ст.257 ЦК України. Таким чином, нарахування фінансових санкцій - 3% річних (згідно ст.625 ЦК України), до початку введення карантину здійснювалось в межах строку позовної давності 3 роки тобто з 12.03.2017р. і повинно було закінчитись 12.03.2020p, але з продовженням строку позовної давності через введення карантину, нарахування тривало до 23.02.2022р., тобто до введення воєнного стану, що відповідає вимогам закону. Розрахунок 3% річних (ст. 625 ЦК) за порушення зобов`язання з повернення кредиту, що зафіксовано в рішенні суду, виключаючи суму продажу іпотеки в розмірі 743 231,47 грн. розраховані за період: 12.03.2017р. - 11.03.2018p. - 22 296,94 грн. (743 231,47 * 3% річних); 12.03 2018р. - 11.03 2019p.- 22 296,94 грн. (743 231,47 * 3% річних); 12.03.2019р. - 11.03.2020p. - 22 296,94 грн. (743 231,47 *3% річних); 12.03.2020р. - 11.03.2021p. - 22 296,94 грн. (743 231,47 * 3% річних); 12.03.2021p. - 23.02.2022р. (349 днів) - 21 319,54 грн. (743 231,47* 3% річних /365 *349), що разом складає 110 507,3 гривень. Індекс інфляції нараховується за весь період порушення грошового зобов`язання, але стягненню підлягають лише в межах строку позовної давності, який статтею 257 ЦК України встановлений тривалістю у три роки. Розрахунок індексу інфляції (ст.625 ЦК України) за порушення зобов`язання з повернення кредиту в сумі 743 231, 47 гривень за період з 12.03.2017р. по 23.02.2022р. розраховується за формулою: Інфляційні нарахування = Сума боргу х Сукупний індекс інфляції / 100% - Сума боргу, де Сума боргу = сума простроченого боргу; Сукупний індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Сукупний індекс інфляції за період з 12.03.2017р. по 23.02.2022р. складає 151,165% , який враховано наступним чином: 101,80% х 100,90%х 101,30% х 101,60% х100,20 % х 99,90% х 102,00% х 101,20% х 100,90% х 101,00% х 101,50% х100,90% х101,10% х 100,80% х 100,00% х 100,00 % х 99,3% х 100,00%х 101,9% х 101,70% х 101,40% х 100,80% х 101,00% х 100,50% х 100,90% х 101,00% х 100,70% х 99,50% х 99,40% х 99,70% х 100,70% х 100,70% х 100,10% х 99,80% х 100 , 20% х 99,70% х 100,80% х 100, 30% х 100,20% х 99,40% х 99,80% х 100,50% х101,00% х 101,30% х 100,90% х 101,30% х 101,00% х 101,70% х 100,70% х 101,30% х100,20% х 100,10% х 99,80% х 101,20% х 100,90% х 100,80% х 100,60% х 101,30% х101,60%. Інфляційне нарахування на заборгованість в сумі 743 231,47 гривень за період з 12.03.2017р. по 23.02.2022р. складає 380 274,38 гривень (743 231,47 х 151,165% /100% -743 231,47 = 380\~274, 38) Таким чином 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання, що підлягають стягненню, складають 490 781,68 (чотириста дев`яносто тисяч сімсот вісімдесят одна гривня 68 коп.). Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат не є санкцією, передбаченою умовами договору за неналежне виконання умов договору та не входять до складу основного зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Грошове зобов`язання, на яке нараховується фінансова санкція 3% річних та інфляційних втрат, виникло на підставі рішення Баришівського районного суду Київської області у справі №№2-252/2010 від 30.03.2010р., а тому надається лише рішення суду, умови кредитного договору в даній справі не застосовуються. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, не погашає заборгованість за договором. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача звернувся до суду з даним позовом, який просив задовільнити у повному обсязі. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 29.01.2024 року відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні. 07.03.2024 року по справі було проведено підготовче судове засідання, а справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи, про причину неявки суд не інформувала, відзив на позовну заяву не подавала, тому суд визнає причину неявки відповідача неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Ураховуючи наведене та відповідні спеціальні законодавчі акти, які підлягають застосуванню, а саме - Цивільний кодекс України, Закон України «Про захист прав споживачів», та постанова №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.10.2008р. між [PERSON] та АКБ «Правекс-банк» укладено Кредитний договір N815-005/ОВФ, на підставі якого [PERSON] надано кредит у розмірі 125 000,00 доларів США під 4,99% річних. 30.03.2010р. рішенням Баришівського районного суду Київської області у справі №№2-252/10 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Правекс-банк» заборгованість за Кредитним договором у сумі 1 208 333,22 (один мільйон двісті вісім тисяч триста тридцять три гривні 22 коп.) 01.04.2015р. ухвалою Апеляційного суду Київської області у справі N°355/1151/14-ц зазначено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.06.2013р. встановлено, що квартира продана з прилюдних торгів за ціну 465 101.25 грн. 26.08. 2020р. ухвалою Баришівського районного суду Київської області у справі №№355/911/20, замінено стягувача з АТ «Правекс-банк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансову компанію «Гефест» у виконавчому листі, що видано на підставі вищезазначеного рішення суду. Станом на дату подачі позову, вищезазначене рішення не виконано. Обов`язок довести факт погашення боржником заборгованості, покладено саме на боржника, а не на кредитора, що підтверджується висновками Верховного Суду, зробленими у постанові від 08.06.2022р. в справі №913/618/21 «20. Суд звертає увагу на те, що у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, мас саме відповідач, а не позивач». Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних нараховуються за весь період порушення грошового зобов`язання, але стягненню підлягають лише в межах строку позовної давності, який ст. 257 ЦК України встановлений тривалістю у три роки. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020р. № 540-IX. до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, внесено п.12 наступного змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020p. № 211 зі змінами, карантин на всій території України введено з 12.03.2020р. до 30.06.2023p До строків, що продовжуються на строк дії карантину, належать строки позовної давності за ст.257 ЦК України. Таким чином, нарахування фінансових санкцій - 3% річних (згідно ст.625 ЦК України), до початку введення карантину здійснювалось в межах строку позовної давності 3 роки тобто з 12.03.2017р. і повинно було закінчитись 12.03.2020p, але з продовженням строку позовної давності через введення карантину, нарахування тривало до 23.02.2022р., тобто до введення воєнного стану, що відповідає вимогам закону. Розрахунок 3% річних (ст. 625 ЦК) за порушення зобов`язання з повернення кредиту, що зафіксовано в рішенні суду, виключаючи суму продажу іпотеки в розмірі 743 231,47 грн. розраховані за період: 12.03.2017р. - 11.03.2018p. - 22 296,94 грн. (743 231,47 * 3% річних); 12.03 2018р. - 11.03 2019p.- 22 296,94 грн. (743 231,47 * 3% річних); 12.03.2019р. - 11.03.2020p. - 22 296,94 грн. (743 231,47 *3% річних); 12.03.2020р. - 11.03.2021p. - 22 296,94 грн. (743 231,47 * 3% річних); 12.03.2021p. - 23.02.2022р. (349 днів) - 21 319,54 грн. (743 231,47* 3% річних /365 *349), що разом складає 110 507,3 гривень. Індекс інфляції нараховується за весь період порушення грошового зобов`язання, але стягненню підлягають лише в межах строку позовної давності, який статтею 257 ЦК України встановлений тривалістю у три роки. Розрахунок індексу інфляції (ст.625 ЦК України) за порушення зобов`язання з повернення кредиту в сумі 743 231, 47 гривень за період з 12.03.2017р. по 23.02.2022р. розраховується за формулою: Інфляційні нарахування = Сума боргу х Сукупний індекс інфляції / 100% - Сума боргу, де Сума боргу = сума простроченого боргу; Сукупний індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Сукупний індекс інфляції за період з 12.03.2017р. по 23.02.2022р. складає 151,165% , який враховано наступним чином: 101,80% х 100,90%х 101,30% х 101,60% х100,20 % х 99,90% х 102,00% х 101,20% х 100,90% х 101,00% х 101,50% х100,90% х101,10% х 100,80% х 100,00% х 100,00 % х 99,3% х 100,00%х 101,9% х 101,70% х 101,40% х 100,80% х 101,00% х 100,50% х 100,90% х 101,00% х 100,70% х 99,50% х 99,40% х 99,70% х 100,70% х 100,70% х 100,10% х 99,80% х 100 , 20% х 99,70% х 100,80% х 100, 30% х 100,20% х 99,40% х 99,80% х 100,50% х101,00% х 101,30% х 100,90% х 101,30% х 101,00% х 101,70% х 100,70% х 101,30% х100,20% х 100,10% х 99,80% х 101,20% х 100,90% х 100,80% х 100,60% х 101,30% х101,60%. Інфляційне нарахування на заборгованість в сумі 743 231,47 гривень за період з 12.03.2017р. по 23.02.2022р. складає 380 274,38 гривень (743 231,47 х 151,165% /100% -743 231,47 = 380\~274, 38). Таким чином 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання, що підлягають стягненню, складають 490 781,68 (чотириста дев`яносто тисяч сімсот вісімдесят одна гривня 68 коп.). Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат не є санкцією, передбаченою умовами договору за неналежне виконання умов договору та не входять до складу основного зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Грошове зобов`язання, на яке нараховується фінансова санкція 3% річних та інфляційних втрат, виникло на підставі рішення Баришівського районного суду Київської області у справі №№2-252/2010 від 30.03.2010р., а тому надається лише рішення суду, умови кредитного договору в даній справі не застосовуються. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, не погашає заборгованість за договором. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526,530,610,611 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стосовно стягнення встановленого індексу інфляції суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2статті 625 ЦК. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. Отже, нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання, кредитор дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому, право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. За умовами ст.ст.1049та625 ЦК України, після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ (ВСУ від 07 вересня 2016р. у справі за № 6-1412цс16). З огляду на те, що відповідачем [PERSON] прострочено грошове зобов`язання по поверненню грошових коштів за рішенням суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню, відповідно до розрахунку заборгованості становить 490\~781, 68 грн. ( чотириста дев`яносто тисяч сімсот вісімдесят одну гривню 68 копійок). Розрахунок заборгованості про стягнення 3% річних та інфляційних збитків розраховано відповідно до рішення Баришівського районного суду Київської області від 30.03.2010 року по справі №2/252/2010. Вказаний розрахунок є чітким, повним і розгорнутим по окремих категоріям. Натомість, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність у відповідача заборгованості у вищенаведеному розмірі, матеріали справи не містять. Вказана сума заборгованості відповідачем не була спростована при розгляді справи, оскільки належних доказів, які б спростовували розмір нарахувань по кредитному договору відповідачем до суду надано не було. Відповідачами не заявлено вимогу про застосування строку позовної давності. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України, нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України, дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно ст. 2 ЦПК України. Згідно з ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Стосовно розподілу судових витрат між сторонами суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, судовий збір в розмірі 7 361,73 гривень слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved