Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

19.02.2024 позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ріальто" заборгованість за договором №210218-24350-4 від 18.02.2021, у розмірі 38846,64 грн., яка скаладається з: 6 842,44 грн- заборгованість за кредитом; 3490,94 грн.- заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 18.02.2021 по 26.05.2021; 28513,26грн.- заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 27.05.2021 по 23.09.2021 відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн. Позов обгрунтований тим, що 18.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено договір № 210218-24350, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 7000,00 гривень строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 7000,00 гривень, Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає. 17.06.2021 між ТОВ "ФК"Фінанс Інновація" та ТОВ "ФК "Ріальто", укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-З від 17.06.2021, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 210218-24350-4 від 18.02.2021 перейшло до ТОВ "ФК"Ріальто". Станом на 12.02.2024 року заборгованість відповідача за договором № 210218-24350-4 від 18.02.2021 становить у розмірі 38 846,64 грн., що складається з: 6842,44 грн. заборгованість за кредитом; 3490,94грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 18.02.2021 по 26.05.2021; 28 513,26грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 27.05.2021 по 23.09.2021 (включно відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 21.02.2024 , позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, з викликом сторін. Клопотання про витребування доказів задоволено. У судове засідання сторони не з"явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що вона просить позов задовольнити частково, в розмірі 14140,00грн, яка складається з 7000,00грн сума кредиту та 3570,00грн. відсотки за користування кредитом, в іншій частині позову відмовити. Так, відповідач прохає суд зменщити розмір відсотків донарахованих позивачем процентів у розмірі 28513,26грн. до 3570,00грн. Крім того, просить здійснити розподіл судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.02.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] укладено договір № 210218-24350-4, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 7000 гривень строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту (а.с. 21-24). Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 1.1 укладеного договору Товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 7000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування Кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3. договору, кредит надається не на споживчі цілі. Пунктом 1.3. визначено, що строк надання кредиту становить 30 днів. Згідно пункту 1.2. сторони погодили, наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,7% від суми кредиту за кожний день користування Кредитом у межах строку, визначеного пунктом 1.3. договору. Відповідно до пункту 3.3. укладеного кредитного договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%). Кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього Договору Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цому пункті договору, нараховується відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України. З даних квитанції №376799319 від 18.02.2021 убачається, що ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. У графі «призначення» вказано перерахування коштів за договором 210218-24350-4 (а.с.25). Факт переказу коштів на рахунок [PERSON] також підтверджується листом №20.1.0.0.0/7-240227/55789 від 29.02.2024 та випискою по рахунку по картковому рахунку № [NUMBER] , наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 18.02.2021 по 23.02.2021 (а.с.113,114). З даних розрахунку заборгованості по кредитному договору № 210218-24350-4 від 18.02.2021 убачається, що станом на 12.02.2024 заборгованість [PERSON] складає 38846,64грн., яка складається з : 6842,44грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3490,94грн. прострочена заборгованість по несплаченим процентам; 28513,26грн. заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п.3.3 договору (а.с.27). 17.06.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК "Ріальто» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) а новий кредитор приймає (набуває) права грошової вимоги первісного кредитора за Кредитними договорами. (а.с.58-62). З Додатку 1 до договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 , витягу з акту приймання-передачі прав № 1 від 17.06.2021 вбачається, що за Кредитним договором №210218-24350-4 від 18.02.2021, де боржником є [PERSON] , первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги кредитної заборгованості (а.с.64). Згідно частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані Законом України «Про електронну комерцію», який визначає порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 3-6,8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 наведено наступне. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Згідно пункту 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК. Розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 18.02.2021 наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 27). Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення. Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів. Водночас у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для зменшення нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України відсотків. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 гривень. Відповідно до положень п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У матеріалах справи міститься договір про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 201, витяг з реєстру № 1 до акту приймання -передачі наданих послуг№201 від 10.01.2024 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23 жовтня 2018 року, платіжне доручення № 1098 від 12.01.2024 року (призначення платежу - згідно договору № 02/06/2022 від 02 червня 2022 про надання юридичних послуг . Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 гривень з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 2422,40 грн. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved