Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

18.12.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що у шлюбі з відповідачкою перебувають з 03.10.2009 року. Від шлюбу мають двох спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] ; дочку [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу з відповідачем є те, що протягом останніх декількох років стосунки з дружиною розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, відповідачка проживає окремо, сім`я припинила своє існування. З відповідачкою проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Їх сім`я існує лише формально, подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити його інтересам та є недоцільним. Спори щодо місця проживання дітей та поділ майна на час звернення до суду відсутні. Просив шлюб розірвати. Провадження у справі відкрито 27 грудня 2023 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] подала заяву про визнання позову, просила заявлені вимоги задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, не надавати строк на примирення. Справу розглянути за її відсутності. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично припинила своє існування, сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовом не відшкодовувати за рахунок відповідачки відповідно до правил статті 141 ЦПК України, оскільки позивач, звертаючись до суду з позовом, не просив суд про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved