Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

21 лютого 2024 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі - ТОВ «Краснолиманське») про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка здана позивачем на пошту 14 лютого 2024 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 27.02.2018 по 10.02.2020, звільнений на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні підприємство не провело з ним повний остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, як це передбачено ст.116 КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість із заробітної плати. 15.01.2024 засобами електронного зв`язку він звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо сум, які належало виплатити йому при звільненні - заборгованості та розрахунку середньоденного заробітку, але відповіді на заяву підприємство не надало. На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.02.2020 по день ухвалення рішення, але не більше як за шість місяців (а.с.2-4). Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2024 року відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено строк для подання відповідачем відзиву на позов - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а.с.16). У встановлений судом строк відповідач надав відзив, в якому позовні вимоги визнав частково з наступних підстав. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 27.02.2018 по 10.02.2020, звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з листопада 2019 року по лютий 2020 року перед [PERSON] у ТОВ «Краснолиманське» складає 48 175,84 грн (сума заборгованості зазначена після утримання всіх обов`язкових податків та зборів). 10 лютого 2020 року є неробочим днем для [PERSON] , що підтверджується особисто написаною заявою про надання відпустки та запискою по підприємству про надання відпустки. З вимогою про проведення розрахунку при звільненні позивач до відповідача не звертався. Відповідач 27.02.2024 в системі «Електронний суд» отримав ухвалу про відкриття провадження по справі, що є вимогою про проведення розрахунку відповідно до ст.116 КЗпП України. Відповідач звертає увагу суду, що у даній справі дії позивача направлені на безпідставне збагачення в судовому порядку, а останній є інструментом такого збагачення. З урахуванням викладеного просив суд при вирішенні справи застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності та відмовити в позовних вимогах про стягнення середнього заробітку (а.с.23-26). Проаналізувавши позовні вимоги і заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву, оцінивши письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наданих сторонами письмових доказів, суд доходить наступних висновків. Позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 27 лютого 2018 року (наказ № 453/к від 27.02.2018) по 10 лютого 2020 року (наказ № 40/к від 10.02.2020), працюючи гірником підземним 3 розряду, учнем гірника очисного забою, гірником очисного забою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України (а.с.7-8). Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором. Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ч.2 ст.116 ЦПК України). Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ч.1); при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника; якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч.2). Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з довідкою ТОВ «Краснолиманське» № 169 від 07.03.2024 заробітна плата [PERSON] за період з лютого 2018 року по жовтень 2019 року виплачувалась своєчасно. Заборгованість із заробітної плати виникла за період з листопада 2019 року по лютий 2020 року, яка на дату надання довідки склала 48 175,84 грн, у тому числі помісячно: листопад 2019 року - 9538,68 грн, грудень 2019 року - 21902,18 грн, січень 2020 року - 7,22 грн, лютий 2020 року - 16727,76 грн (сума заборгованості із заробітної плати зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів) (а.с.28). Зі змісту заяви про надання [PERSON] відпустки від 10.02.2020 та записки про надання відпустки на 10.02.2020 позивач в день звільнення не працював, знаходився у відпустці (а.с.29-30). Обставиною, яка визнана відповідачем, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, є отримання відповідачем копій позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження 27.02.2024. Згідно з довідкою ТОВ «Краснолиманське» № 170 від 07.03.2024 середньоденний заробіток [PERSON] на дату звільнення склав 892,56 грн (а.с.28зв.). Таким чином, позивач має право на відшкодування йому середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до положень ч.1 ст.117 КЗпП України та в межах суми позовних вимог за період з 28 лютого 2024 року по 25 березня 2024 року включно в сумі 16 958,64 грн (892,56 грн х 109 днів), де 892,56 грн - середньоденний заробіток позивача, 109 - кількість робочих днів затримки розрахунку. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду у справі про присудження працівникові виплати заробітної плати за лютий 2020 року в сумі 16 727,76 грн підлягає негайному виконанню. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 211,11 грн необхідно покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог (16958,64 х 100 : 97289,04) (а.с.1). Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України у зв`язку з тим, що позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі задоволених позовних вимог в сумі 1211,20 грн. Відповідно до ст.ст.47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial