Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

у липні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Володарського В.Л. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: - визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП -12590 від 14.02.2022, укладений між [PERSON] та ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ»; - визнати недійсним кредитний договір № 2039001974 від 14.02.2022, укладений між [PERSON] та АТ «ОТП Банк»; - стягнути з ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» на користь [PERSON] 198 393,75 грн в рахунок відшкодування шкоди; 6943,75 грн. за прострочення; 100 000 грн моральної шкоди; а всього 350337,53 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 14.02.2022 року між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12590, за умовами якого сторони зобов`язувались до 30.04.2022 року укласти договір купівлі-продажу на належний ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» автомобіль марки «Ford», модель «Mondeo», 2006 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Сторонами погоджено вартість транспортного засобу у розмірі 167 403,26 грн. На виконання умов попереднього договору, [PERSON] сплачено на користь ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» на умовах передоплати грошові кошти у розмірі 167 403,26 грн. Крім того, 14.02.2022 між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 135 000 грн, за рахунок яких здійснив платіж на користь ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» у розмірі 167 403,26 грн. Позивач зазначає, що автомобіль у зазначений попереднім договором строк не поставлений, основний договір між сторонами не укладено. Позивач неодноразово звертався до відповідача ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» із вимогами про повернення сплачених за попереднім договором коштів, однак, такі звернення відповідачем проігноровано. Позивач зазначає, що попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12590 від 14.02.2022, укладений з ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ», а також кредитний договір від 14.02.2022, укладений з АТ «ОТП Банк», підлягають визнанню недійсними судом, оскільки відповідачі не мали наміру виконувати зобов`язання за вказаними договорами. Крім того, позивач зазначає, що АТ «ОТП Банк» здійснює нечесну підприємницьку діяльність, оскільки умовами попереднього договору визначалось зобов`язання позивача укласти кредитний договір виключно з АТ «ОТП Банк». Правовою підставою для визнання недійсними договорів позивач зазначає ст. 19 ч. 6 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.07.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 71). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.10.2023 зобов`язано посадових осіб ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» надати суду копію підписаного [PERSON] попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12590 від 14.02.2022 та рахунку на оплату згідно вказаного договору (а.с. 86). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.10.2023 зобов`язано посадових осіб АТ «ОТП Банк» надати суду копії договорів, укладених з ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ», відповідно до яких відбувалось передання персональних даних осіб, що укладали договори (приєднувались до публічного договору про надання послуг) з ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» для погодження та подальшого укладення кредитних договорів з АТ «ОТП Банк», у тому числі стосовно [PERSON] (а.с. 87). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.10.2023 закрито підготовче провадження (а.с. 88). Ухвала про відкриття провадження у справі, примірник позовної заяви з додатками були направлені відповідачу ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» за місцезнаходженням останнього, однак не були отримані товариством у зв`язку із тим, що товариство не зареєстровано за зазначеною адресою (а.с. 84, 101, 109). Відзив на позов від відповідача не надходив. Від третьої особи до суду пояснення по суті позовних вимог також не надходили. Із клопотаннями, заявами процесуального характеру учасники справи до суду не звертались. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з викладених у позові підстав. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.02.2022 року між ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12590 (далі - Попередній договір), за умовами п. 1 якого сторони зобов`язуються укласти у майбутньому договір купівлі-продажу на належний ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» транспортний засіб автомобіль марки «Ford», модель «Mondeo», 2006 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Сторони зобов`язуються укласти основний договір до 30.04.2022 року (п.п. 1.2). Пунктом 2 Попереднього договору визначено ціну договору та порядок проведення розрахунків між сторонами. Так, продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за погодженою ціною у розмірі 167 403,26 грн. [PERSON] на умовах передоплати сплачує в день підписання Попереднього договору на розрахунковий рахунок ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» грошові кошти у розмірі 167 403,26 грн. Відповідно до п. 6 Попереднього договору, невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» є не укладення основного договору та неотримання транспортного засобу [PERSON] після здійснення всіх платежів, передбачених розділом 2 попереднього договору. 14.02.2022 [PERSON] здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 167 404 грн на розрахунковий рахунок ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» із призначенням платежу: «оплата за товар (автомобіль) згідно рахунку № 12590-ВШ0145 від 14.02.2022», що стверджується даними квитанції № 146Т003М1G (а.с. 13). З наданих АТ «ОТП Банк» документів на виконання ухвали суду від 31.10.2023, вбачається, що 14.02.2022 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір 2039001974, за умовами якого банк надав позичальнику кредит нга наступних умовах: 135 000 грн на загальні споживчі цілі, 4050 грн - на сплату комісії за надання кредиту, 1620 грн - на придбання послуг страхування, а всього у загальному розмірі 140 670 грн. Дата повернення кредиту - 14.02.2024 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,99 % річних (а.с. 113-117). Також, банком надано в розпорядження суду копію рахунку на оплату № 12590-ВШ 0145 від 14.02.2022, виданого постачальником ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» на ім`я [PERSON] згідно попереднього договору купівлі-продажу від 14.02.2022, на оплату товару - легкового авто б/у, марки «Ford», модель «Mondeo», 2006 року випуску, номер шасі [NUMBER] , на суму 167 403,26 грн (а.с. 112). Звертаючись до суджу з даним позовом, позивач зазначає, що виконав взяті на себе зобов`язання за Попереднім договором, укладеним з ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ», повністю, здійснивши оплату згідно виставленого товариством рахунку № 12590-ВШ 0145 від 14.02.2022, перерахувавши на розрахунковий рахунок товариства грошові кошти у розмірі 167 403,26 грн (а.с. 13). Разом з тим, відповідач ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» взятих на себе зобов`язань за Попереднім договором не виконав, поставку автомобіля не здійснив, основний договір з позивачем не уклав, чим порушив права позивача. Крім того, відповідач відмовляється від повернення грошових коштів у розмірі 167 403,26 грн у добровільному порядку; за адресою реєстрації не знаходиться; поштову кореспонденцію не отримує. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до умов укладеного між сторонами Попереднього договору,сума грошових коштів, сплачених позивачем становить 167 403,26 грн (а.с. 13). Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання за Попереднім договором та розраховував на виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань у частині доставки, оформлення транспортного засобу та укладення основного договору, відповідно до умов укладеного між сторонами договору. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач в розпорядження суду не надав. Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що відповідач взятих на себе зобов`язань за договором не виконав, доводи позовних вимог стороною відповідача спростовані не були, відтак суд вважає, що наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача збитків у розмірі 167 403,26 грн. В частині позовних вимог про визнання недійсними Попереднього договору від 14.02.2022 року та кредитного договору від 14.02.2022 року, суд зазначає наступне. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче користування», у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», недійсними є правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає наступне: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює. Згідно зст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»,нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»,підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики, як створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Крім того, як роз`яснено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011положення п. п. 22, 23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Директива розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди. Згідно з п. 2 ст. 7 Директиви, комерційна діяльність вважається такою, що вводить в оману, якщо вона містить недостовірну інформацію або створює загальне враження, що вводить чи може ввести в оману, навіть, якщо інформація вірна у відношенні одного або декількох елементів такої інформації. Разом з тим, бездіяльністю, що вводить в оману вважається така комерційна діяльність, в котрій, виходячи з фактичної ситуації, приймаючи до уваги всі особливості, обставини та обмеження комунікативного середовища, продавець не надає суттєво необхідної середньостатистичному споживачеві інформації для прийняття обдуманого рішення щодо угоди, що веде або може призвести до укладення середньостатистичним покупцем угоди, яка не була б укладена ним при інших обставинах. Також, бездіяльністю, яка вводить в оману визнається ненадання продавцем або несвоєчасне надання в двоякій, нечіткій, незрозумілій формі інформації, що вважається суттєвою. Зокрема, суттєвою є інформація про ціну угоди. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, АТ «ОТП Банк» у письмовій формі надав позичальнику [PERSON] всю інформацію щодо кредитування, кредитний договір № 2039001974 від 14.02.2022 містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування» (а.с. 113-117). Крім того, банк та позичальник узгодили, що підписанням анкети-заяви на отримання кредиту [PERSON] підтверджує, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, а також підтвердив, що їх зміст є зрозумілим (а.с. 16-17). Крім того, позивач не був позбавлений можливості відповідно до умов спірного договору, що узгоджується з положеннями статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк він від договору не відмовлявся, жодних заперечень щодо його змісту не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору. Також, відповідно до інформації, викладеної у листі АТ «ОТП Банк» № 68-3-23-23/9009-БТ від 12.12.2023, між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» немає жодних укладених партнерських угод або договорів про співробітництво. Кредит [PERSON] надавався не на купівлю автомобіля; [PERSON] отримано кредит на загальні споживчі цілі у готівковій формі, з метою перерахування коштів в якості плати за товар, придбаний власноруч та без участі банку. Договори забезпечення між банком та [PERSON] не укладались (а.с. 110). Відтак, доводи позивача щодо дій відповідачів, що здійснені із використанням нечесної підприємницької практики, відхиля.ться судом, а позовні вимоги про визнання недійсними договорів задоволенню не підлягають через їх недоведеність, та як наслідок не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди. Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial