Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до КП «Регістрсервіс» Первомайської міської ради Харківської області в якому просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованим в реєстрі за № 486 та скасувати рішення комунального підприємства "Регістрс`рвіс" Первомайської міської ради Харківської області про державну реєстрацію права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] (літ. А-1) за померлою [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, у вигляді житлового будинку лі. «А-1» з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що спірний будинок побудований у 1974 році. В ньому проживала вона з чоловіком та її дочка. Наразі вона продовжує проживати у зазначеному будинку. Оскільки будинок побудований у 1974 році, правовстановлюючим документом була домогосподарська книга, тому вона відсутня в реєстрі. Позивач зазначила, що на разі в Київському районному суді м. Харкова перебуває цивільна справа № 640/23713/18 за її позовом про визнання за нею права власності на будинок в порядку спадкування. Під час розгляду вказаної справи, їй стало відомо, що реєстратором КП «Регістрсервіс» Первомайської міської ради Харківської області зареєстровано право власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , яка померла [INFO] , проте будинок побудований в 1974 році, тобто після смерті [PERSON] . Позивач вважає, що шляхом підроблених документів реєстратору, [PERSON] незаконним шляхом зареєструвала право власності на спірний будинок за померлою [PERSON] , а потім незаконно отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на своє ім`я. Таким чином, оскільки на момент відкриття спадщини за померлою [PERSON] будинок не був побудований взагалі, а тому [PERSON] не могла буди спадкоємицею після її смерті, позивач звернулась до суду з позовом про скасування запису про право власності та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Сторони в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Суд, заслухавши учасників справи, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах\~справи докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Пунктом 1\~ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»\~передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно з\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05.10.2017 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб зареєстрованого відділом Державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 578 (т.1 а.с. 9). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 15836 (т. 1 а.с. 11). Звертаючись до суду з позовом позивач зазначила, що після смерті її чоловіка відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] , який вони разом зі своїм чоловіком побудували та мешкали в ньому разом зі своєю дочкою, однак як їй стало відомо, 15.04.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом , на ім`я [PERSON] , яка на думку позивачки, ввела в оману державного реєстратора та незаконно зареєструвала право власності на свою померлу матір, [PERSON] після смерті якої вона прийняла спадщину на спірний будинок. Як вбачається з матеріалів справи, дійсно 15.04.2019 приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Чижовою Н.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , відповідно до якого вбачається, спадкоємцем [PERSON] , 1903 року народження, яка померла [INFO] , є її донька [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 55,0 кв.м., житловою площею 23,3 кв.м., житлового будинку літ. Б-1, загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (чотири). Цей житловий будинок належав спадкодавцю на підставі договору № б/н, виданого 28.11.1958 року Виконкомом Сталінської райради депутатів, зареєстрованих 03.04.2019 Державним реєстратором Комунального підприємства «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області, право власності № 31076805, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в ДРРП: 1805590163101. (т. 1 а.с. 19). З урахуванням вищенаведеного, суд вважає зазначити наступне. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269\~ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] , яка померла в 1964 році, своїм майном не розпорядилася. Відповідно до копії паспорту [NUMBER] , яка міститься в матеріалах інвентаризаційної справи № 68167, дочка [PERSON] [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12.12.1960 року (т. 2 а.с. 81). Таким чином встановлено, що спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] є її дочка, [PERSON] . При цьому, відповідно до матеріалів справи вбачається, що чоловік позивачки, [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 20.07.1995 року, через 31 рік, після смерті його бабусі, [PERSON] , що свідчить про те, що [PERSON] не міг та не приймав спадщину після неї, а ні за законом, а ні за заповітом. Єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] , була її дочка, [PERSON] . Тож сам факт проживання позивачки [PERSON] та її чоловіка [PERSON] не свідчить про те, що він успадкував спірний будинок, та після його смерті, позивачка мала б права його успадкувати за законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст. 1301 ЦК України). При цьому, у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18), від 31.01.2022 у справі № 326/1511/20 (провадження № 61-18464св21, викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Позивачем не надано посилань на докази, які б свідчили про те, що відповідачка не мала права на спадкування за змістом\~ст. 1224 ЦК України. Так само, позивачкою не надано доказів і того, що її чоловік мав право на спадкування, або прийняв спадщину у вигляді буд. [ADDRESS] . Таким чином, правом на оспорення свідоцтва про право на спадщину іншого спадкоємця наділяється особа, яка має право на спадкування (прийняла спадщину у встановленому законом порядку) та це право порушується іншою особою, що отримала відповідне свідоцтво на спадщину. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що чоловік позивачки [PERSON] , який помер [INFO] , не мав право на спадкування та не приймав спадщини після смерті [PERSON] , а тому і позивач [PERSON] не може успадкувати вказану спадщину та не може вважатись спадкоємцем на спірне майно, а тому видача [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, права [PERSON] не порушено й правові підстави для визнання недійсними оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом відсутні Крім того, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , якій на підставі договору № б/н, виданого 28.11.1958 року Виконкомом Сталінської райради депутатів належав спірний будинок, померла [INFO] в той час, як чоловік позивачки народився [INFO] , через 6 (шість) років після смерті [PERSON] , а тому він не міг бути її спадкоємцем в розумінні спадкового права. За викладених обставин суд не вбачає порушення прав [PERSON] видачею оспорюваних свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок, а отже і вимоги про скасування рішення комунального підприємства «Регістрсервіс» Первомайської міської ради Харківської області про державну реєстрації права власності на будинок за адресоюю: [ADDRESS] (літ. А-1) за померлою [PERSON] задоволенню не підлягають. Крім того, суд додатково зазначає, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, належними відповідачами у справі є особи, які отримали свідоцтво про право на спадщину, однак позивач клопотання про залучення у якості відповідача [PERSON] не заявляла та пред`явила вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Положеннями ч. 1, п. 2 ч. 2\~ст.141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у позовних вимога [PERSON] відмовлено судові витрати покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed