Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила позов до [PERSON] та просить суд постановити рішення, яким розірвати укладений між сторонами шлюб, посилаючись на те, що кожен з подружжя живе своїм життям, не має спільних інтересів, шлюбно-сімейні відносини припинені. Позивач вважає подальше збереження шлюбу неможливим, а шлюб таким що носить формальний характер та суперечить інтересам позивача. За вказаною позовною заявою відкрито провадження у цивільній справі № 947/7155/24. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Сторони про дату, час і місце проведення судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. В судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримку позовних вимог. Зі сторони відповідача [PERSON] будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань до суду не надходило. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням положень статей 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку за наявними у справі матеріалами. В ході розгляду справи суд встановив, що шлюб між громадянами [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований 28 січня 2020 року у Службі громадянського стану міста Штефан-Воде, Республіка Молдова за актовим записом № 11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , оригінал та нотаріально завірена копія перекладу якого міститься в матеріалах справи. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Позивач у справі - [PERSON] , [INFO] уродженка м. Берислав Херсонської області є громадянкою України, що підтверджується паспортом ID [NUMBER] . Відповідач [PERSON] , [INFO] є громадянином Республіки Молдова, що підтверджується паспортом [NUMBER] . У сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Станом на цей час [PERSON] шлюб, укладений з [PERSON] , просить розірвати. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців, які проживають або тимчасово перебувають в Україні. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначено права у шлюбних і сімейних відносинах, та зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Згідно ч. 1 та 2 ст. 58 ЗУ "Про міжнародне приватне право", шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. При цьому, згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. В свою чергу, згідно з ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, тобто, в даному випадку правом України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню тому, що родина фактично розпалася і її відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. При вирішенні справи за позовом [PERSON] суд наголошує на праві кожної із сторін на повагу до свого приватного життя, передбачене й частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також позивач просить змінити її прізвище на дівоче - « [PERSON] ». Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, дівоче прізвище позивача було « [PERSON] », після реєстрації першого шлюбу - « [PERSON] ». У відповідності до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При заочному розгляді справи суд зазначає, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. За висновками Верховного Суду, інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Як зазначено, для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Outcome: approved