Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] інтересах якого діє адвокат Єлісєєв Д.О. звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 31.07.2015 між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб Центральним відділом державної реєстрації актів шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1822. Подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо, подружжя втратило взаєморозуміння та довіру один до одного, виникають конфлікти та недомовленості. Спільних дітей подружжя не має, майновий спір між сторонами відсутній, позивач просить суд не надавати сторонам строк на примирення та розірвати шлюб. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував (а.с. 16). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, надала до суду заяву в якій позовні вимоги визнала, проти розлучення не заперечує та просить суд здійснювати розгляд справи без її участі. Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів фіксації не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 31.07.2015 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1822, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо, подружжя втратило взаєморозуміння та довіру один до одного, виникають конфлікти та недомовленості. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За загальним правилом, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням положень ст. 142 ЦПК України. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved