Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася\~до суду\~із\~позовом\~до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, яким просить: стягнути з [PERSON] на її користь борг у сумі 56000,00 доларів США, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 13420,00 грн. В обґрунтування позовної заяви, позивач зазначає, що між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] , 02.11.2021р. був укладений договір позики, відповідно до якого вона передала у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 56 000,00 (п`ятдесяти шести тисяч доларів США), які відповідач зобов`язувалася повернути до 01 червня 2022р. Факт передачі грошей та їх отримання відповідачем підтверджується розпискою, складеною та посвідченою власноруч відповідачем 02.11.2021р. Відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання, а саме до 01 червня 2022 року не повернула позивачеві суму боргу, від повернення боргу всіляко ухиляється, що і стало причиною звернення до суду позивача. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Стратулат С.Д. у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про підтримання позовних вимог, в якій він просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку статей 128, 130 ЦПК України, а також за останнім місцем реєстрації, що судом розцінюється як належне повідомлення. Така позиція суду відповідає судовій практиці з розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду останній не подавав. Згідно з положеннями ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам\~ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини. Суд установив, що 02.11.2021р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого вона передала у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 56 000,00 (п`ятдесяти шести тисяч доларів США), які відповідач зобов`язувалася повернути до 01 червня 2022р. Факт передачі грошей та їх отримання відповідачем підтверджується розпискою, складеною та посвідченою власноруч відповідачем 02.11.2021р. В обумовлений сторонами в договорі строк, [PERSON] позичені грошові кошти не повернула, прийняті на себе зобов`язання не виконала. Правовідносини сторін виникли з зобов`язального права та регулюються главою 71, розділом ІІІ, Книгою\~п`ятою Цивільного кодексу України, зокрема\~статтею 1046 ЦК України, якою передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина 2\~ст.1047 ЦК України). В силу\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). З боку відповідача суду не надано належних та допустимих доказів, які би спростовували заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми боргу. Причини невиконання зазначеного грошового зобов`язання та цільове використання позичених грошових коштів правового значення для розгляду справи по суті не мають. Отже, враховуючи що одностороння відмова [PERSON] від повного виконання зобов`язання, яке виникло у неї за договором позики, є недопустимою, суд дійшов висновку, що з останньої підлягає стягненню сума позики у розмірі 56 000,00 (п`ятдесят шість тисяч доларів США). Відповідно до частини 2\~статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до положень частини 2\~статті 192 ЦК\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені\~Декретом від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі - Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 30 травня 2007 р. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено\~постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 р. № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами. Згідно зі\~статтею 524 ЦК\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2\~статті 533 ЦК\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті, суд дійшов висновку про стягнення грошової суми в іноземній валюті із зазначенням в резолютивній частині рішення розміру суми, що підлягає стягненню у іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Отже, одностороння відмова [PERSON] від виконання грошового зобов`язання, яке виникло у неї за договором позики, є недопустимою, та дає суду можливість дійти висновку, що пред`явлені позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на корить позивача слід стягнути судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору в розмірі 13\~420,00 грн.

Outcome: approved