Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

У січні 2024 року до Деснянського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 11.02.2020 відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] уклали два договори позики. Відповідно до умов вказаних договорів позики Позичальник - [PERSON] отримав від Позикодавця - [PERSON] , а Позикодавець - [PERSON] передав у власність Позичальника - [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США 00 центів та 20 000 доларів США 00 центів. На підтвердження отриманих у борг грошових коштів від [PERSON] в сумі 20 000 доларів США з відсотковою ставкою 24% річних, Відповідач 11 лютого 2020 видав розписку, яка складена ним власноручно, зобов`язавшись повернути позику до 11 лютого 2021 року, а також на підтвердження отриманих у борг грошових коштів від [PERSON] в сумі 10 000 доларів США з відсотковою ставкою 24% річних, Відповідач 19 лютого 2020 видав розписку, яка складена ним власноручно, зобов`язавшись повернути позику до 19 лютого 2021 року. Відповідач свої зобов`язання вказані в боргових розписках не виконав. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про захист свого порушеного права з метою стягнення боргу з відповідача у розмірі 38 123,82 доларів США, що еквівалентно 1 456 036,37 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 18.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 13.02.2024 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився подав до суду заяву в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення в матералах справи та довідка про доставку смс-повідомлення у додатку «Viber», відзив, або пояснення на позов не надавав. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. На підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 11.02.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено два договори позики. Відповідно до умов вказаних договорів позики Позичальник - [PERSON] отримав від Позикодавця - [PERSON] , а Позикодавець - [PERSON] передав у власність Позичальника - [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США 00 центів та 20 000 доларів США 00 центів. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (частина другастаття 1047 ЦК України). Відповідно до п.2 Договорів сторони за цими договорами домовилися про те, що за користування позикою позичальник сплачує позикодавцеві проценти у розмірі 24 % річних. Відповідно до п.3 Договорів Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму позики не пізніше 11 лютого 2021 року. На підтвердження отриманих у борг грошових коштів від [PERSON] в сумі 20 000 доларів США з відсотковою ставкою 24% річних, Відповідач 11 лютого 2020 видав розписку, яка складена ним власноручно, зобов`язавшись повернути позику до 11 лютого 2021 року. Крім того, на підтвердження отриманих у борг грошових коштів від [PERSON] в сумі 10 000 доларів США з відсотковою ставкою 24% річних, Відповідач 19 лютого 2020 видав розписку, яка складена ним власноручно, зобов`язавшись повернути позику до 19 лютого 2021 року. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостійстатті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до положень ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Таким чином, станом на момент подачі цього позову Відповідач - [PERSON] взяті на себе зобов`язання за вказаними договорами позики не виконав, у встановлені строки борг не повернув та не сплатив відсотки за користування позикою. Заборгованість відповідно [PERSON] становить: 1) 12 400,00 доларів США, з яких : 10 000,00 доларів США - сума боргу та 2 400,00 доларів США (24% (розмір відсотків річних відповідно до умов Договору) від 10 000,00 доларів США) - нараховані відсотки за користування позикою; 2) 24 800,00 доларів США, з яких : 20 000,00 доларів США - сума боргу та 4 800,00 доларів США (24% (розмір відсотків річних відповідно до умов Договору) від 20 000,00 доларів США) - нараховані відсотки за користування позикою; Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач у встановлений борговими розписками строк позику не повернув, останній, в силу приписів ч.2 ст.625 ЦК України, зобов`язаний сплатити на користь позивача як суму боргу, так і три проценти річних від простроченої суми. Згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Законом України від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також вказаним пунктом встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Зважаючи на вимоги вказаного Закону розрахунок 3 % річних повинен проводитися за період з 11.02.2021 року (дата прострочки сплати першого платежу) по 23.02.2022 року включно. Розрахунок суми 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача за цей період часу складає 923,82 доларів США, з розрахунку: за розпискою від 11.02.2020 року: 20 000 х 0,03 : 365 х 377 = 619,72 доларів США; за розпискою від 19.02.2020 року: 10 000 х 0,03 : 365 ? 370 = 304,10 доларів США. Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не оспорено факт отримання від позивача позики, а тому сума заборгованості за таким перед позивачем становить 38 123,82 доларів США, що еквівалентно (станом на 11.01.2024 року встановленим розміром НБУ за 1 долар - 38,1923 грн.) 1 456 036,37 грн. Таким чином, оскільки відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, не повернув позивачу борг, а тому з нього слід стягнути на користь позивача 38 123,82 доларів США, що еквівалентно 1 456 036,37 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача судові витрати в розмірі 14 560,36 грн. судового збору.

Outcome: approved