Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просить суд позбавити останню батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що відповідач є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , відповідно до свідоцтв про народження, тоді як вона, [PERSON] , являється бабою дітей по лінії матері, батько дітей в свідоцтвах про народження був записаний у порядку ст..135 СК України, зі слів матері. З січня 2023 року діти проживають з нею, [PERSON] , оскільки відповідач [PERSON] в січні 2023 року залишивши дітей та самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, що полягає в тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з ними, не надає дітям доступу до культурного і духовного розвитку, не створює умов для отримання освіти, не забезпечує матеріально, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дітей. Наведене стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом. Відповідач, у відповідності до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, не скористалась своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Також відповідач не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку. Ухвалою суду від 21.07.2023 було відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, витребувано у Липовецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повні Витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про: державну реєстрацію народження гр. [PERSON] [INFO] ; про державну реєстрацію зміни прізвища [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано Орган опіки та піклування Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 02.10.2023 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та її представник не явились, остання до суду подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, заявлені вимоги просили задовольнити, у разі неявки відповідача надала свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі, позивач просила вирішити питання про стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей у розрізі даного позову відповідно до ст..164 СК України, зобов`язавшись відкрити рахунки на ім`я дітей. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, однак надали заяву в якій просили розглядати справу у відсутність представника органу місцевого самоврядування. Відповідач, будучи повідомленою у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, заяв та клопотань щодо поважності причин неявки чи розгляду справи у її відсутність до суду не направила. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності сторін спору на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, про що було постановлено ухвалу 25.03.2024. Ураховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що згідно із свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.7), батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Як слідує із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень (а.с.38-40), запис про батька - [PERSON] внесено на підставі свідоцтва про шлюб, актовий запис за №3 від 19.01.2003 складений виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради. Рішенням суду про виключення даних про батька №213/1299/12 від 16.11.2012 відомості про батька видалено, а підставою зазначено заяву матері щодо внесення відомостей про батька відповідно до ст..135 СК України від 18.01.2013. Згідно із свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.8), батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Як слідує із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень (а.с.10), запис про батька дитини - [PERSON] вчинено зі слів матері у порядку ст..135 СК України. Відповідно до довідки виданої Костянтинівським старостинським округом Турбівської селищної ради від 23.06.2023 №194 (а.с.5,6) діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають з бабою [PERSON] в [ADDRESS] , без реєстрації. Як слідує із свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.9), батьками [PERSON] зазначено - [PERSON] та [PERSON] . Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису (а.с.49), [PERSON] , 1979 року народження, та [PERSON] , 1971 року народження, було укладено шлюб 19.01.2003, у зв`язку із чим наречена змінила прізвище на [PERSON] . Шлюб розірвано 30.07.2012 за рішенням суду у справі №213/1298/12. Згідно акту №12 від 23.06.2023 затвердженого Старостою Костянтинівського старостинського округу (а.с.11) про обстеження житлово-побутових умов життя [PERSON] 1960 р.н., у складі комісії соціального робітника [PERSON] , медичного працівника [PERSON] , сусідки [PERSON] , який був затверджений старостою с. Костянтинівка [PERSON] 23.06.2023, встановлено, що із [PERSON] без реєстрації проживають спільно однією сім`єю її онуки - [PERSON] та [PERSON] , мати дітей в січні 2023 року залишила дітей з бабусею, яка здійснює їх догляд та піклується про них, діти відвідують місцеву спеціалізовану школу, чисті та охайні, на вихідні відвідують бабусю та в шкільні канікули знаходяться в неї. Відповідно до довідок виданих КЗ «Староприлуцька спеціальна школа» Вінницької обласної ради (а.с.12-15), [PERSON] , 2013 року навчається у вказаному навчальному закладі. Відповідно до довідки виданої КЗ «Костянтинівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Турбівської селищної ради» (а.с.14), [PERSON] , 2009 року народження, навчається у даному освітньому навчальному закладі. Зі змісту довідок навчальних закладів мати дітей не приймає участі у навчальному процесі дітей. Як слідує із декларацій про вибір лікаря (а.с.16, 17, 18), законним представником [PERSON] було укладено декларації щодо вибору лікаря для дітей [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] , 1979 року народження, неодноразово піддавалась адміністративним стягненням за ч.1, 2 ст.184 КУпАП щодо неналежного виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей [PERSON] , [PERSON] , в підтвердження чого надано судові рішення у справах №136/127/22, №136/2343/21, №136/635/22, які набрали законної сили. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 СК України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Суд, проаналізувавши докази, що додані до позову вважає, що позивач наділена правом на звернення до суду із даним позовом, будучи рідною бабою дітей, в сім`ї якої проживають діти. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , було предметом розгляду Виконавчого комітету Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, за наслідками якого було складено висновок за №150 від 29.08.2023, відповідно до якого визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.57-59). Суд, оцінивши усі зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що обставини наведені позивачем у позовній заяві доведені належними, допустимими та достовірними доказами, а їх зв`язок у сукупності є достатнім на підтвердження факту ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За таких обставин, суд вважає, що наявні достатні усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу до відповідача шляхом позбавлення її батьківських прав, який відповідає інтересам дітей, отож позов підлягає до задоволення. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ч. 2 ст. 166 СК України). Наведене узгоджується і з приписами викладеними в ч.4 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» де передбачено, що позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку утримувати дитину. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючись із розміром аліментів, які слід присудити із відповідачів на користь дитини, суд виходить із якнайкращого для забезпечення її гармонійного розвитку з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України та обставин встановлених у судовому засіданні. Відповідач не надала на пропозицію суду викладену в ухвалі від 21.07.2023 жодних заперечень проти обставин зазначених у позові. Суд враховує, що відповідач є працездатною особою, відомості про наявність інших аліментних зобов`язань чи про поганий стан здоров`я, майновий стан відповідача, матеріали справи не містять, а відповідачем не було надано жодних доказів. Відсутні відомості про наявність чи відсутність у дітей майнових прав чи стану їх здоров`я. Ураховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у виді частки від її заробітку (доходу) щомісячно, що становить по 1/3 частці її заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Суд вважає, що аліменти слід стягувати на користь дітей, відкривши на їх ім`я особистий рахунок. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується Главою 8 ЦПК України.

Outcome: approved