Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, за участю третьої особи [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Свої вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року по справі № 752/5827/20, який набрав законної сили (а.с. 38-39) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року по справі № 752/5827/20 [PERSON] 17.10.2019 року, приблизно о 21.10 год., керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , рухався у четвертій смузі проїзної частини вулиці Академіка Заболотного зі сторони Дніпровського шосе в напрямку проспекту Академіка Глушкова в м. Києві. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного на проїзній частині дорожньою розміткою 1.14.3 та інформаційними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід», що розташований навпроти АЗС «АМІС» за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , порушив вимоги пунктів 1.3,1.5, 2.3 підпункт «б» та 18.1 ПДР України, відволікся від керування транспортним засобом, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не врахував дорожню обстановку, яка виражалась у наявності інформаційних дорожніх знаків, не зменшив швидкість та не зупинився, і як наслідок, вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався по вище зазначеному пішохідному переходу. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у виді множинних переломів кісток скелета з ушкодженням внутрішніх органів, від яких [INFO] помер в лікарні. Вироком суду встановлено, що [PERSON] відшкодовано потерпілій [PERSON] моральну шкоду у розмірі 197 000 грн. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] застраховано не було. 30 вересня 2021 року представник неповнолітнього [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про отримання страхової виплати на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. 25 жовтня 2021 року МТСБУ відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки [PERSON] згідно вироку вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року по справі № 752/5827/20 відшкодовано потерпілій [PERSON] моральну шкоду у розмірі 197 000 грн. Позивач вважає вказану відмову МТСБУ у виплаті страхового відшкодування незаконною, тому що страховиком помилково застосовано принцип вини та деліктне зобов`язання винної у ДТП особи перед потерпілим, як підставу для звільнення від цивільно-правової відповідальності. Таким чином, саме МТСБУ, як страховик винної у ДТП особи, має відшкодувати потерпілій особі шкоду. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 150 228 грн, інфляційні втрати за період з 03 січня 2022 року по 17 листопада 2022 року у розмірі 37 330,51 грн, пеню за період з 03 січня 2022 року по 17 листопада 2022 у розмірі 46 854,67 гр., що разом з урахуванням округлення становить 234 413 грн. Ухвалою суду від 07 грудня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 09 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 20 січня 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України про залучення до участі у справі [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відмовлено. Ухвалою суду від 20 січня 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України про витребування у Голосіївського районного суду м. Києва матеріалів кримінального провадження № 752/5827/20 відмовлено повністю. Ухвалою суду від 03 лютого 2023 року заяву представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - Проц Андріємя Володимировича про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін залишено без розгляду. Ухвалою суду від 14 лютого 2023 року заяву представника позивача - [PERSON] про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін залишено без розгляду. Ухвалою суду від 01 грудня 2023 року постановлено залучити [PERSON] до участі у справі як третю особу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 25). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 27, 28). Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року по справі № 752/5827/20, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.36,38-39). Згідно вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року по справі № 752/5827/20 [PERSON] 17.10.2019 року, приблизно о 21.10 год., керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , рухався у четвертій смузі проїзної частини вулиці Академіка Заболотного зі сторони Дніпровського шосе в напрямку проспекту Академіка Глушкова в м. Києві. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного на проїзній частині дорожньою розміткою 1.14.3 та інформаційними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід», що розташований навпроти АЗС «АМІС» за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , порушив вимоги пунктів 1.3,1.5, 2.3 підпункт «б» та 18.1 ПДР України, відволікся від керування транспортним засобом, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не врахував дорожню обстановку, яка виражалась у наявності інформаційних дорожніх знаків, не зменшив швидкість та не зупинився, і як наслідок, вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався по вище зазначеному пішохідному переходу. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у виді множинних переломів кісток скелета з ушкодженням внутрішніх органів, від яких [INFO] помер в лікарні. Вироком суду встановлено, що [PERSON] відшкодовано потерпілій [PERSON] моральну шкоду у розмірі 197 000 грн. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , застраховано не було (обставини, що не оспорюються сторонами). 30 вересня 2021 року представник неповнолітнього [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про отримання страхової виплати на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (а.с. 40, 41). 25 жовтня 2021 року МТСБУ відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки [PERSON] згідно вироку вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року по справі № 752/5827/20 відшкодовано потерпілій [PERSON] моральну шкоду у розмірі 197 000 грн (а.с. 42). 05 листопада 2021 року представник неповнолітнього [PERSON] повторно звернувся до відповідача із заявою отримання страхової виплати на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (а.с. 43-45). Позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 150 228 грн. За змістом п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову, з огляду на наступне. Оскільки [PERSON] є винним у вчинення дорожньо-транспортної пригоди, то саме він має відповідати завдану шкоду. Нормами ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено чіткий перелік випадків, за яких МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок фонду захисту потерпілих. Оскільки винна особа виконала обов`язок з повного відшкодування шкоди, то позивач відмовився від будь-яких деліктних зобов`язань щодо спірного страхового випадку (а.с. 70-73). Представник позивача скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що відшкодована потерпілій [PERSON] сума згідно вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року є моральною шкодою. Водночас предметом розляду цієї справи є стягнення втрахових виплат у зв`язку з втратою годувальника на користь малолітнього сина загиблого. Твердження відповідача про повне відкшодування нанесеної шкоди є безпідсавним та хибним (а.с. 104-109). Третя особа у встановлений судом строк, не скористався процесуальним правом пояснень на позовну заяву та доказів на підтвердження своїх заперечень. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 статті 27 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Пунктом 41.1 статті 41 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. Тлумачення вказаних положень закону свідчить про те, що пункт 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за способом викладення змісту є відсилочним, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719 сво 20). Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. У цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19. Суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що нанесена шкода відшкодована обвинуваченим по справі [PERSON] , що підтверджується вироком, оскільки страхова виплата передбачена вищенаведеними нормами та відшкодування моральної шкоди обвинуваченим не є тотожними виплаті на яку має право позивач у відповідності до вимог пункту 27.5 статті 27, пункту 36.2 статті 36, пункту 41.1 статті 41 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні. Перевіривши розрахунок розміру страхового відшкодування, судом встановлено, що 4 173 грн * 36 = 158 228,00 грн, а відтак, позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування підлягають задоволенню повністю. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання за період з 03 січня 2022 року по 17 листопада 2022 року у розмірі 37 330 грн. У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року при розгляді справи № 6-113 цс 14 зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки, зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Річні проценти, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 30 вересня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. З урахуванням встановлених по справі обставин підлягає виплаті страхове відшкодування у розмірі 158 228 грн. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. З урахуванням положень п.п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають стягненню з 03 січня 2022 року. Отже з урахуванням встановленого індексу інфляції та суми простроченого грошового зобов`язання за період з 03 січня 2022 року по 17 листопада 2022 року - 150 228 грн х індекс інфляції 1.24 (101,3*101,6*105,5*103,1*102,7*103,1*1007,*101,1*101,9*102,5) - 150 228,00 грн інфляційні втрати складають у розмірі 37 330,00 грн. Також позивач просить про стягнення з відповідача пені за час прострочення виконання зобов`язання за період з 03 січня 2022 року по 17 листопада 2022 року у розмірі 46 854 грн. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені, яка сплачується за кожен день прострочення, полягає в тому, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожним днем (місяцем) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно ст. 36.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З урахуванням положень ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 09 грудня 2015 року) за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 150 228 грн підлягає стягненню з 03 січня 2022 року по 17 листопада 2022 року пеня, виходячи з такого розрахунку. Сума боргуПеріод заборгованості Кількість днівРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУСума пені за прострочення виплати страхового відшкодування 150 228 грн03.01.2022-20.01.20221890,491 333,53 грн 150 228 грн21.01.2022-02.06.2022133100,5410 948,12 грн 150 228 грн03.06.2022-17.11.2022168250,1334 573,02 грн Всього: 46 854, 67 грн. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Тому вимоги про стягнення пені та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю. З урахуванням наведеного, позовні вимоги по цій справі підлягають задоволенню повністю. Позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved