Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення місця проживання дитини з позивачем. Свій позов мотивує тим, що 31.05.2014 між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 30. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що подружнє життя з відповідачкою поступово погіршувалося, що призвело до фактичного розпаду сім?ї, яка на час звернення з позовом до суду існує лише формально. Сторони мають діаметральнопротилежні погляди на сімейне життя, тому подальше спільне життя з відповідачкою та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та є недоцільним. Просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та [PERSON] . Також просить залишити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] разом з позивачем - [PERSON] 29 листопада 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Іващенко І.К. 29 листопада 2023 року ухвалою судді позовна заява залишена без руху. 08.12.2023 після виправлення недоліків позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 25.12.2023 відповідачем було подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини, разом із матір`ю. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 травня 2014 року сторони уклали шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що останній час [PERSON] страждає розладами психіки, в результаті чого він перебуває на відповідному «Д» обліку та проходить курси лікування. Під час загострення хвороби він влаштовував вдома сварки, вчиняв по відношенню [PERSON] психічне та фізичне насильство, що змусили позивачку за зустрічним позовом переїхати в наймане житло. Вказує, що нею створені усі належні умови для проживання та виховання сина [PERSON] , що підтверджується актом обстеження умов проживання, який складений спеціалістами Служби у справах дітей Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області. Пояснює, що відповідач за зустрічним позовом не бажає щоб дитина проживала разом з позивачкою за зустрічним позовом. Відповідач за зустрічним позовом налаштовує сина проти позивача за зустрічним позовом, чим психічно травмує дитину. Наполягає, що батько дитини, у разі задоволення зустрічного позову не буде обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості сторін. До зустрічного позову позивачка надала рішення виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради за № 331 від 22.12.2023, яким затверджено «Висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », відповідно до якого вважається за доцільне визначити місце проживання [PERSON] разом з його матір`ю. З урахуванням викладеного вище, просила суд зустрічні позові вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 10.01.2024 прийнятий зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення місце проживання дитини разом з позивачем. Вимоги за зустрічним позовом об`єднані в одне провадження з первісним позовом. 24.01.2024 відповідачем за зустрічним позовом було подано до суду відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечує. Зазначив, що він, як батько повністю виховує і утримує дитину, забезпечує в повну міру його потреб та має на це змогу. Вказує, що мати дитини має гірші умови проживання. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що після фактично припинення шлюбних відносин син залишився проживати з відповідачем за зустрічним позовом за адресою: [ADDRESS] . Відповідач за зустрічним позовом постійно проживає разом із дитиною у вищезазначеному будинку, який належить йому на праві спільної власності, та в якому зареєстрований. Позивачка за зустрічним позовом немає свого житла та проживає із сторонньою людиною, що не відповідає моральним засадам. Під час коли дитина проживає у матері, вона не знаходить спільної мови з матір`ю. З урахуванням викладеного вище, просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07.02.2024 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу роз`єднано та виділено в самостійне провадження. Виділені матеріали передані до канцелярії суду для оформлення справи. В підготовчому судовому засіданні представник позивача за первісним позовом уточнив позовні вимоги, замість позовних вимог - «залишення місце проживання дитини разом з позивачем» на позовні вимоги - «визначення місця проживання дитини разом з батьком». Ухвалою судді від 27 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги за первинним позовом підтримали та просили їх задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували. Позивач додатково вказав, що дитина проживає разом з ним з понеділка до п`ятниці. В останні три дні тижня дитина проживає з відповідачкою. Він щоденно відводить сина [PERSON] до навчального закладу, який знаходиться неподалік від місця його проживання. Вихованням дитини йому допомагають його батьки. Стверджує, що він немає жодних залежностей, зловживань та хронічних хвороб, які б перешкоджали вихованню дитини. Вказує що відповідачка немає свого житла та змушена його знімати з іншою, не рідною для дитині людиною. Мати відповідачки проживає в іншій місцевості, тому не взвмозі допомагати їй у вихованні дитини. Вказує що у будні відповідачка працює та не має можливості у повному обсязі приймати участь у вихованні сина [PERSON] . У судовому засіданні відповідач та представник відповідача позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали та просили їх задовольнити. Проти задоволення первинних позовних вимог заперечували. Додатково відповідачка послалася на необгрунтованість доводів позивача щодо її участі у виховання дитини. Вказала, що під час знаходження її на роботі, у вихованні сина їй допомагає співмешканка. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала зустрічний позов та не заперечувала щодо його задоволення. У первинному позові просила відмовити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав покази, що позивач [PERSON] багато часу проводить з дитиною. Привчає дитину до праці. Так він був присутній коли позивач та його син [PERSON] разом біля їх будинку будували гойдалку для дитини, альтанку. Вказує, що з понеділка по четвер батько відводить та забирає дитину з навчального закладу. В будинку де проживає позивач чисто, охайно. Дитина забезпечена усім необхідним. Також позивачу у побуті допомагають його батьки. Вказує що відповідачку з дитиною бачить дуже рідко. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала покази, що вона разом з відповідачкою проживають в одному будинку. В будинку чотири кімнати, є ванна кімната, кухня. Дитина проживає в будинку з п`ятниці по неділю. Навчається дитина у п`ятницю дистанційно. Дитина повністю забезпечена продуктами харчування, одягом, іграшками. У дитини є комп`ютер для навчання. Мати турбується про сина. У разі її відсутності у догляді за сином відповідачу допомагає свідок. Вказує що дитина дуже любить матір та сумує про те що батьки розлучилися. Вислухавши вступне слово учасників справи показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Частиною першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Стаття 161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судовим розглядом встановлено, що 31 травня 2014 року сторони уклали шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). [PERSON] , зареєстрований та проживає у власному будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання від 07 грудня 2023 року, на час обстеження за вищезазначеною адресою проживають: [PERSON] [INFO] , який є інвалідом третьої групи (неврологія) та син - [PERSON] [INFO] , учень другого класу початкової школи «Дзвіночок». Приміщення складається з 3 житлових кімнат, кухні, ванної кімнати. Санітарний стан приміщення задовільний. Умови проживання дитини задовільні. У дитини є окрема кімната, особисте ліжко, стіл для занять. Дитина забезпечена одягом, засобами гігієни, предметами для навчання, телефоном. Відповідно до довідок від 10.01.2024 [PERSON] за медичною допомогою лікаря психіатра та лікаря нарколога «КНП Новгород-Сіверська ЦМЛ» не звертався. Згідно висновку № 26 лікарсько-консультативної комісії [PERSON] протипоказань до виховання дитини не виявлено. [PERSON] поставлено діагноз: розсіяний склероз. [PERSON] працює в ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» на посаді в.о. начальника відділу по заготівлі сировини та за період з липня по грудень 2023 сукупний дохід якого становить 120237,13 гривень, що підтверджується довідкою № 7 від 11.01.2024, за підписом генерального директора ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» [PERSON] та головного бухгалтера ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» [PERSON] . Також [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, яка згідно довідки № 1730 3076 3674 1769 за період з 01.07.2023 по 31.12.2023 склала: 16560,00 гривень. Відповідно до характеристики за підписом генерального директора ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» Попрозман Т.І. та довідки № 08 від 08.01.2024, [PERSON] прийнятий на роботу до ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» на посаду заготівельника сировини з 26.02.2022. з п`ятиденним робочим тижнем, з двома вихідними днями субота та неділя. На сьогоднішній день тимчасово виконує обов`язки начальника відділу заготівлі сировини. На час роботи у підприємстві до дисциплінарної відповідальності не притягувався. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21), житло розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку та складається з трьох кімнат, є коридор, вітальня, кухня, ванна кімната. Проведені всі комунікації. Умови проживання задовільні. В будинку чисто, тепло, речі складені, є побутова техніка. Продуктами харчування [PERSON] забезпечена, будинок винаймає. Разом з [PERSON] в будинку проживає [PERSON] [INFO] . В будинку для дитини створені наступні умови: є окреме спальне ліжко, місце для занять, іграшки, місце для особистих речей . Відповідно до Довідки від 04 січня 2024 року [PERSON] на обліку у нарколога та психіатра у КНП «Новгород-Сіверська ЦМЛ» не перебуває. [PERSON] з 22.04.2019 працює на посаді бухгалтера ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод». За період з липня по грудень 2023 сукупний дохід [PERSON] в ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» склав 128485,98 грн., що підтверджується довідкою № 1 від 18.01.2024. Відповідно до характеристики за підписом генерального директора ПАТ «Новгород-Сіверський сирзавод» [PERSON] , [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно. За характером спокійна та врівноважена. До дисциплінарної відповідальності не притягувалась. Як встановлено судом малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає з понеділка до п`ятниці за вищевказаною адресою. В інші дні тижня дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Новгород-Сіверської початкової школи «Дзвіночок» Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області за № 152/01-33 від 28 листопада 2023 року дитина [PERSON] , [INFO] навчається у 2-А класі початкової школи «Дзвіночок», регулярно відвідує всі навчальні заняття та виховні заходи (а.с. 8). Згідно із Висновком про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області за доцільне визначив місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 23, 24). Даний висновок мотивований тим, що проживання [PERSON] разом з матір`ю в найбільшій мірі відповідатиме інтересам дитини та принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, а саме що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена з матір`ю. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене вище, вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суд має виходити з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Як встановлено в суді, батько [PERSON] та мати [PERSON] однаково, з ніжністю, турботою ставляться до сина [PERSON] , але між сторонами існує особистий конфлікт, який негативно впливає на дитину. Аналізуючи поведінку сторін у даній справі, їх відношення до врегулювання спірних питань, як і вирішення особистого психо-емоційного стану, соціальну позицію та моральні якості, суд вважає, що наявні у справі докази не свідчать про те, що інтересам дитини буде відповідати саме визначення місця проживання разом із батьком. Той факт, що батько на цей час більше приділяє час вихованню сину не свідчить про відсутність такої можливості у матері. Також суд вважає, що поданий позов [PERSON] в першу чергу поданий з урахуванням саме інтересів позивача, а не дитини. Окрім того в суді з`ясувалось, що [PERSON] є військовозобов`язаним та може бути призваним до лав ЗСУ. У матеріалах справи відсутні докази того, що мати не взмозі забезпечити дитині належні умови для виховання та розвитку, які будуть відповідати якнайкращим інтересам дитини. У статті 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення правовідношення; зміна правовідношення. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18), право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі з`являється у дитини з досягненням віку 10 років. Таким чином, суд встановивши наявність позитивних характеристик матері та батька, враховуючи вік малолітнього [PERSON] , 7 повних років, в якому дитина потребує материнської опіки, відсутність виняткових обставини для того, щоб малолітню дитину розлучали зі своєю матір`ю, прийшов до висновку про недоведеність підстав для визначення місця постійного проживання малолітнього [PERSON] , разом із батьком, оскільки це не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог первинного позову. При цьому, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, оскільки це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, а тому суд приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог. З урахуванням викладеного вище, суд вважає за доцільне не визначати конкретну адресу за якою буде визначено місце проживання дитини разом із матір`ю виходячи із того, що місце проживання матері може бути змінено у зв`язку з тим, що [PERSON] на цей час винаймає житло за адресою: [ADDRESS] та сама позивач за зустрічним позовим на цьому не наполягала. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сума судового збору 1073,60 грн.

Outcome: approved