Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

ТОВ «АРТЕМІДА-Ф» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором про споживчий кредит №102897 від 21.11.2022 в розмірі 18648,62 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно укладеного 21.11.2022 року договору про споживчий кредит №102897, ТОВ «Фінансова компанія «Кредітплюс» право вимоги якої, відступлено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», надало відповідачу грошові кошти у розмірі 14118 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами з кінцевим терміном погашення не пізніше 27.03.2023, (проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 200% річних), натомість зобов`язання згідно договору не виконав. У зв`язку з припиненням здійснення платежів на виконання кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути. У судове засідання представник позивача не з`явився. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвалою суду від 25.03.2024 року вирішено провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 21.11.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №102897 на умовах якого, кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 14118 грн., який надано у наступному порядку: у розмірі 12000,30 грн. на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] у національній валюті, та 2117,70 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Згідно графіку платежів за кредитним договором №102897 від 21.11.2022 загальна вартість кредиту становить 20089,62 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами за кінцевим терміном погашення не пізніше 27.03.2023, проте не виконав свої зобов`язання. 28.06.2023 ТОВ Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №28/06/2023-01, згідно якого, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набула статусу кредитора та отримала право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ Фінансова компанія «Кредітплюс» включно і до [PERSON] , порядковий номер згідно реєстру боржників 334. Згідно витягу з реєстру боржників загальна сума заборгованості [PERSON] складає 18648,62 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості у відповідача [PERSON] станом на 22.01.2024 існує заборгованість у розмірі 18648,62 грн.: заборгованість за основним зобов`язанням - 12972 грн.; заборгованість за відсотками - 4876,62 грн; заборгованість за комісією - 800 грн., заборгованість за пенею та штрафами - 0 грн., штрафні санкції згідно ч.2 ст.625 ЦК України (3% річних) - 0 грн., інфляційне збільшення - 0 грн. Позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору, зокрема на поштову адресу боржника було відправлено листи-повідомлення про зміну кредитора, а також досудова вимога про погашення кредитної заборгованості за договором №102897 від 21.11.2022. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 512 ЦК України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь позивача підлягають і судові витрати, попередньо понесені позивачем. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд приходить до висновку, що 21.11.2022 виникли договірні відносини між сторонами внаслідок підписання договору та отримання відповідачем кредиту у ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», яка згідно договору факторингу №28/06/2023-1 від 28.06.2023 передала право вимоги за договором про споживчий кредит №102897 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф». Відповідачем не спростовано позиції позивача, не надано суду докази погашення кредитної заборгованості. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за договором про споживчий кредит №102897 від 21.11.2022 належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 18648,62 грн. З огляду на зазначене, звертаючи увагу на те, що відповідач своїм правом на відзив не скористався, зустрічного позову про визнання недійсним вказаного кредитного договору не подав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в повному обсязі та їх задоволенню. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у загальному розмірі 2 422,40 грн. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з ч.4-5 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання правової допомоги №20231218-2 від 18.01.2024, ордер, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до яких загальна сума витрат позивача на правничу допомогу становить 10000 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище викладені положення закону та надані представником позивача - адвокатом Бачинським О.М. докази на підтвердження надання послуг з професійної правничої допомоги позивачу, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі підлягають задоволенню у заявленій сумі, а саме 10000 грн. Проте, доказів на підтвердження оплати гонорару, пов`язаних із наданням правової допомоги, додано не було (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення, касові чеки), а тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цієї частини вимог за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial