Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Гочіашвілі звернувся до суду з даним позовом у якому просив суд стягнути з [PERSON] грошові кошти 337057,54 долари США та судові витрати. Позов вмотивовано тим, що 04.08.2020 між [PERSON] написано три заяви за яким останній підтвердив наявність боргу перед ним на суми 150000, 80000 та 80000 доларів США. Посилаючись на норм ст.ст.509, 626, 1050 ЦК України просив позов задовольнити. Представник Терзієва проти задоволення позову заперечував, подав до суд відзив у якому зазначив, що зазначений боргу за заявами від 04.08.2020 виник внаслідок розподілу спільного бізнесу, додавши до нього копії відповідних Договорів від 04.08.2020. Ухвалою суду від 01.03.2024р. задоволено заяву представника позивача якою забезпечено позов шляхом накладення арешту на\~на об`єкт нерухомого майна, приміщення магазину, загальною площею 213,2 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 840605531101, що належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); та на об`єкт нерухомого майна, нежитлового приміщення кафе - ресторану, загальною площею 242 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1355817751101, що належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.08.2020 відповідачем написано заяву, якою він підтвердив заборгованість перед позивачем в розмірі, еквівалентному 150000 долари США, що становить станом на 04.08.2020 за курсом НБУ 4160475 грн., які підлягають сплаті до 15.08.2020. Справжність підпису Терзієва засвідчена Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бельтюковою Є.М. та зареєстровано в реєстрі за №1896 (а.с.13). Крім цього, 04.08.2020 відповідачем написано заяву, якою він підтвердив заборгованість перед позивачем в розмірі, еквівалентному 80000 долари США, що становить станом на 04.08.2020 за курсом НБУ 2218000 грн., які підлягають сплаті до 4.09.2020. Справжність підпису Терзієва засвідчена Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бельтюковою Є.М. та зареєстровано в реєстрі за №1897 (а.с.14). Також, 04.08.2020 відповідачем написано заяву, якою він підтвердив заборгованість перед позивачем в розмірі, еквівалентному 80000 долари США, що становить станом на 04.08.2020 за курсом НБУ 2218000 грн., які підлягають сплаті до 4.10.2020. Справжність підпису Терзієва засвідчена Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бельтюковою Є.М. та зареєстровано в реєстрі за №1898 (а.с.15). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є реальним договором згідно з абз.2 ч.1 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Сторона відповідача в судових засіданнях заперечувала факт отримання [PERSON] грошей за вказаними заявами від 04.08.2020р. та стверджувала, що вказані заяви були оформлені відповідачем внаслідок розподілу спільного бізнесу, про що, на думку представника відповідача, свідчать Договори від 04.08.2020р. про передачу від [PERSON] на користь Гочіашвілі часток у статутному капіталі (корпоративних прав) в наступних юридичних особах: ТОВ «ВІНТРЕСТ», ТОВ «САН ТЕРРА», ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «ВИНОГРАДАРСЬКИЙ РОЗСАДНИКОВИЙ КОМПЛЕКС» (а.с.59-64). Однак, представник позивача категорично заперечувала, що написання спірних розписок було наслідком укладання зазначених угод між сторонами, настоювала саме на передачі позивачем грошей відповідачу 04.08.2020. Верховним Судом у справі № 753/11670/17 (провадження №61-21701св19, постанова від 11 червня 2021 року) було викладено правовий висновок щодо забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України та визначено: За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування\~статей 1046, 1047 ЦК України\~суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20). Суд оцінивши докази, відповідно до вимог ст.77-80 ЦПК України, приходить до висновку, що у порушення вимог ст.81ч.1 ЦПК України стороною позивача не надано доказів , які б свідчили про передання 04.08.2020 позивачем відповідачу спірної грошової суми, оскільки текст зазначених вище заяв від 04.08.2020 не містить фактичних даних які б вказували на передачу позивачем та отримання відповідачем певних сум грошових коштів. Таким чином, суд вважає, що сторона позивача не довела суду доводів позовної заяви, тобто правовідносин, які виникли на підставі ст.ст.1046-1049 ЦК України, а саме про передачу Гочіашвілі та отримання Терзієвим 04.08.2020 у позику грошових коштів на загальну суму 310000 доларів США(150000+80000+80000) за трьома вищевказаними заявами, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Згідно ст.158ч.1,9 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки у задоволенні позову відмовляється повністю, то суд скасовує заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 01.03.2024р. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed