Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося в суд з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятого приміщення та приведення до попереднього стану. В обґрунтування позову покликається на те, що будинок [ADDRESS] перебуває у власності Львівської МТГ в особі Львівської міської ради. У вказаному будинку перебуває комунальне нежитлове приміщення півпідвалу під індексом «VIII» загальною площею 4,6 м2. ЛКП «Старий Львів», як балансоутримувачем вказаного майна, встановлено, що власником нежитлового приміщення у цьому будинку самовільно приєднано приміщення півпідвалу під індексом «VIII», яке перебуває у комунальній власності. Шляхом обстеження спірного майна, управлінням з`ясовано, що доступ до об`єкта відсутній, оскільки на місці дверного проходу встановлено вікно. Відповідно до технічної документації, вказане приміщення напівпідвалу з усіх боків містить несучі конструкції, порушення котрих може призвести до аварійної ситуації у всьому будинку. В процесі здійснення своїх повноважень управлінню комунальної власності стало відомо, що вищевказане приміщення комунальної власності незаконно утримується та використовується власницею нежитлових приміщень в будинку [ADDRESS] , [PERSON] . Таким чином, на переконання позивача, приєднання вказаного майна до своєї власності було здійснено без будь-яких правових підстав та за своєю правовою природою дане приміщення є самовільно зайнятим відповідачкою, а використання цього майна є незаконним, а тому просить суд позов задоволити, зобов`язати [PERSON] привести самовільно зайняте нежитлове приміщення півпідвалу під індексом «VIII» загальною площею 4,6 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] до попереднього стану шляхом відновлення дверного проходу, на місці якого встановлено вікно та шляхом приведення до попереднього стану стіни приміщення, у якій встановлено двері до суміжного приміщення та виселити [PERSON] із самовільно зайнятого нежитлового приміщення. Ухвалою суду від 29.02.2024 року, у зв`язку зі зміною власника, замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] ; залучено [PERSON] до участі у розгляді справи в якості третьої особи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Представники відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечили та зазначили, що приміщення під літерою VIII площею 4,6 кв.м. є допоміжним приміщення до будинку, де були встановлені загальні туалети. Відповідач дійсно не є власником спірного приміщення, його не переобладновував,але користується. Враховуючи безперервне, відкрите володіння вказаним приміщенням його власниками починаючи з 2005 року (тобто понад 20 років), беручи до уваги статус спірного приміщення, як допоміжного, а також згоду всіх власників будинку, вважають, що відповідач правомірно володіє спірним приміщенням, а тому просили відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] або її представник в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів від 14.04.1987 № 192 «Про затвердження реєстру та реєстрацію жилих будинків/будівель/» будинок за адресою: [ADDRESS] включено до реєстру житлових будинків (споруд), які належать місцевим радам по Шевченківському району м. Львова. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), до якого, зокрема, включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово- експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду. Виконавчим комітетом Львівської обласної ради народних депутатів рішенням від 27.12.1991 №728 «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць/підприємств та організацій житлово-комунального господарства області» затверджено перелік підприємств та організацій, які відносяться до комунальної власності Львівської міської ради народних депутатів, до якого включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів районів м. Львова. Таким чином, в ході розмежування державної власності колишньої Української РСР між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць, будинок за адресою: [ADDRESS] був віднесений до комунальної власності Львівської міської ради депутатів трудящих. Відповідно до п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Виходячи з вищенаведених положень розпорядчих та законодавчих актів, будинок [ADDRESS] перебуває у власності Львівської МТГ в особі Львівської міської ради. \~ \~ \~ \~Щодо покликання представника відповідача на те, що у термін до 01.01.2019 року, на виконання Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Львівська міська рада списала всі багатоквартирні будинки та передала їх власникам (співвласникам) квартир та нежитлових приміщень, суд зазначає, що рішення виконавчого комітету Шевченківської районної Ради народних депутатів від 14.04.1987 року № 192 «Про затвердження реєстру та реєстрацію жилих будинків /будівель» не встановлює право власності Львівської міської ради на спірні приміщення, а лише вказує, що у відповідний період будинок [ADDRESS] перебував на балансі місцевих рад». Під час розгляду справи встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] перебуває на етапі аналізу перед списанням та на даний момент не є списаним. Крім цього, пунктом 10 Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 р. № 301, зазначено, що у разі, коли у списаному з балансу багатоквартирному будинку окремі квартири та/або нежитлові приміщення не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на них не зареєстроване, такі квартири та/або нежитлові приміщення приймаються на баланс балансоутримувача, а право власності на них реєструється в установленому законом порядку. Пунктом 16 Порядку списання з балансу міської ради багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 30.09.2016 № 876 зазначено, якщо під час списання з балансу багатоквартирного будинку комісією встановлено, що окремі квартири та/або нежитлові приміщення перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Львова та право власності на які не зареєстровано, потрібно здійснювати передачу за актом приймання-передачі таких приміщень, які виступають окремими об`єктами цивільно-правових відносин, на баланс Львівського комунального підприємства "Агенція ресурсів Львівської міської ради". Відтак, списання будинку не тягне за собою позбавлення права на спірне нежитлове приміщення, тобто при списанні будинку [ADDRESS] право комунальної власності Львівської міської ради на спірне приміщення не буде припинено. Таким, будинок [ADDRESS] перебуває у власності Львівської МТГ в особі Львівської міської ради відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Львова, Львівської обл. №192 від 14.04.1987 року «Про затвердження реєстру та реєстрацію жилих будинків/будівель/». Встановлено, що у вказаному будинку перебуває комунальне нежитлове приміщення півпідвалу під індексом «VIII» загальною площею 4,6 м2. Відповідно до Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.10.2021 року № 856, одним з основних завдань управління є здійснення управління майном, яке належить до власності Львівської міської територіальної громади у визначених міською радою та виконавчим комітетом межах. ЛКП «Старий Львів», як балансоутримувач вказаного майна, надіслало управлінню лист №4-3103-37777 від 28.08.2023, у якому повідомило, що візуально обстеживши будинок за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що власником нежитлового приміщення у цьому будинку самовільно приєднано приміщення півпідвалу під індексом «VIII», яке перебуває у комунальній власності. В процесі\~здійснення своїх\~повноважень управлінню\~комунальної власності\~стало відомо,\~що вищевказане\~приміщення комунальної\~власності незаконно утримується та використовується власницею нежитлових приміщень в будинку [ADDRESS] , [PERSON] , згідно інформації наданої балансоутримувачем. В подальшому, під час розгляду справи встановлено, що 17.01.2024 року [PERSON] продала [PERSON] нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з акту перевірки (обстеження) №354нп/233 від 12.09.2023, шляхом обстеження спірного майна, управлінням з`ясовано, що доступ до об`єкта відсутній, оскільки на місці дверного проходу встановлено вікно. Відповідний стан приміщення підтверджується також фотофіксацією, проведеною Управлінням комунальної власності. Як вбачається із технічної документації, вказане приміщення напівпідвалу з усіх боків містить несучі конструкції, порушення котрих може призвести до аварійної ситуації у всьому будинку. Приєднання вказаного майна до своєї власності було здійснено без будь-яких правових підстав та за своєю правовою природою дане приміщення є самовільно зайнятим. Позивач зазначає, що незаконне займання відповідачем [PERSON] зазначеного нежитлового приміщення, яке знаходиться у власності територіальної громади міста Львова, порушує вимоги статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та перешкоджає ефективному використанню та розпорядженню вищезазначеним об`єктом комунальної власності в інтересах територіальної громади міста Львова, тобто Львівська міська рада в особі уповноваженого нею виконавчого органу - Управління комунальної власності - позбавлена передбаченого ст.ст. 13, 41, 141 Конституції України, ст. 319 Цивільного кодексу України, права самостійно на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй на праві власності майном. Згідно зі ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України врегульовані питання здійснення права власності. Так, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з нормою ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють органи місцевого самоврядування. Згідно з ч.2 ст.327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), а нежитлове приміщення це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. Відповідно до ч. 1-2 ст. 4 Закону, власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Зазначене свідчить про можливість наявності у багатоквартирних житлових будинках не тільки допоміжних приміщень, а й нежитлових, що не входять до житлового фонду такого будинку. Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, які призначені для його та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торгівельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їх розташування так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання (аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 10.06.2015 року у справі № 6-8823св15). Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 23.10.2019 року, справа № 598/175/15-ц, за своїм правовим статусом нежитлові приміщення є окремими об`єктами нерухомого майна. Вони є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин і знаходяться у власності конкретних осіб (приватній, комунальній чи державній). Це окремі, ізольовані приміщення в багатоквартирному будинку, які не належать до житлового фонду. Натомість допоміжні приміщення не є окремими об`єктами нерухомості. Вони належать до житлового фонду та знаходяться у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку. Отже, враховуючи позиції Верховного Суду, під час судового розгляду аналогічних справ суди повинні встановлювати наступні аспекти: 1) розташування приміщення відносно житлового комплексу; 2) технічну характеристику та властивості приміщення; 3) порядок та спосіб функціонального використання. Представник відповідача вказує, що згідно із поверхового плану інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] , щодо приміщення під літерою VIII загальною площею площею 4,6 кв.м., спірне приміщення є підвальним і в ньому знаходяться загальні туалети. Разом з цим, як вбачається з поверхового плану, який долучено до матеріалів справи, спірне приміщення півпідвалу є ізольоване, має окремий вхід та доступ до нього не здійснюється через приватну власність, а будь-які позначки, що у даному приміщенні присутні туалети загального користування, відсутні. Встановлено, що вказане приміщення є відокремлене, а також з усіх боків містить несучі конструкції, порушення яких може призвести до аварійної ситуації у будинку, де воно знаходиться. Крім цього, дане приміщення було предметом договору №7830 від 18.07.2000 та перебувало в оренді у ТзОВ «Торгово-промислова компанія «Бумеранг». До матеріалів справи долучено договір оренди нежитлових приміщень № 7830 від 18.07.2000р., укладений між Управлінням ресурсів Львівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Бумеранг», щодо оренди спірних приміщень. Термін договору оренди був визначений з 09.06.2000р. до 09.06.2003р. Враховуючи вищенаведене, приміщення на [ADDRESS] , заг. площею 4,6 кв.м, не віднесено до житлового фонду, воно не використовується для мешканців будинку і виступає самостійним об`єктом нерухомого майна. Передачі ж у спільну власність підлягають виключно допоміжні приміщення житлового комплексу, а не нежитлові приміщення, які є окремими об`єктами цивільно-правових відносин. Спірне ж майно було об`єктом цивільно-правових відносин. Відтак, незаконне заволодіння відповідачем об`єкта комунальної власності порушує права органу місцевого самоврядування та не дозволяє в повній мірі розпоряджатись вказаним об`єктом, вирішувати питання про подальше користування ним тощо. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім способів захисту цивільних прав та інтересів (ч.2 ст.16). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.3 ст.16). Згідно з ч. 2 ст. 327 Цивільного кодексу України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Оцінюючи докази\~у їх\~сукупності,\~суд дійшов висновку, що спірне приміщення під літерою VIII, площею 4,6 кв.м. по [ADDRESS] є нежитловим приміщенням півпідвалу, оскільки згадане приміщення є ізольоване, було самостійним об`єктом цивільно-правових відносин (перебувало в оренді у ТзОВ «Торгово-промислова компанія «Бумеранг»» згідно договору № 7830 від 18.07.2000 р.), ніколи не належало до житлового фонду будинку, а тому незаконне володіння відповідачем об`єктом комунальної власності порушує права органу місцевого самоврядування та не дозволяє в повній мірі розпоряджатись вказаним об`єктом, вирішувати питання про подальше користування ним тощо. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження під час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved