Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування вимог про розірвання шлюбу зазначала, що 23 липня 2003 року вона та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м.\~Києві, актовий запис №\~893. У цьому шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . На даний час між подружжям відсутні взаєморозуміння, любов і взаємоповага. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Із вересня 2022 року сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть. Їхній шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Надання судом строку для примирення подружжя є недоцільним. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Ліщук О.В. у підготовчому судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Степ`юк В.С. у підготовчому судовому засіданні позов у частині вимог про розірвання шлюбу визнали, просили суд ухвалити часткове рішення про задоволення вимог про розірвання шлюбу, оскільки сторони з вересня 2022 року шлюбних відносин не підтримують та проживають окремо. Третя особа [PERSON] у підготовчому судовому засіданні проти задоволення позову у частині вимог про розірвання між сторонами не заперечувала. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. У ч. 3 ст. 259 ЦПК України визначено, що якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємопов`язаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Якщо за вимогами, об`єднаними в одне провадження, відповідачем є одна особа, ухвалення часткового рішення не допускається у разі обґрунтованих заперечень з боку відповідача. Виходячи з положень ч. 3 ст. 259 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити у даній справі часткове рішення щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу між сторонами, після чого продовжити провадження у справі в частині вимог про поділ спільного майна подружжя. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову в частині вимог про розірвання шлюбу закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити часткове рішення про задоволення позову в частині вимог про розірвання шлюбу між сторонами з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 липня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м.\~Києві, актовий запис №\~893. У шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка на даний час досягла повноліття. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що з вересня 2022 року сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved