Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 27.06.2015 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею та перебуває під її опікою. Дитина зареєстрована разом з нею за адресою [ADDRESS] . Рішенням Октябрського районного суду від 04.06.2019 року шлюб між ними був розірваний. Колишній чоловік [PERSON] не цікавиться дитиною, участі у вихованні сина не приймає. З метою вирішення питання щодо оформлення закордонного паспорта на ім`я сина та зміни місця проживання, вона неодноразово зверталася до колишнього чоловіка, проте він жодним чином не реагував на звернення. В травні 2023 року вона зверталася письмово, направляючи листи з відповідними проханнями, проте жодної відповіді так і не отримала. Дитина постійно проживає з нею. Вона дбає про неї та її інтереси, між ними склалися доброзичливі довірчі стосунки, тому вважає, що доцільним і справедливим є визначення місця проживання дитини саме з нею. Зважаючи на найкращі інтереси дитини, просить визначити місце проживання дитини разом із позивачкою. Ухвалою суду від 12.12.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.02.2024 року за зобов`язано Службу у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради надати письмовий висновок щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] . Ухвалою суду від 01.02.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка [PERSON] не з?явилася, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового розгляду. Представник позивачки - адвокат Шерстюк А.О. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій прохала проводити розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій прохав проводити розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи - Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради, у судове засідання не з?явилася, направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі. При вирішенні питань, що стосується даної справи, покладається на розсуд суду, просить винести рішення, яке максимально відповідатиме інтересам дитини, зазначила, що обстежити житлово-побутові умови проживання матері [PERSON] неможливо, оскільки вона з дитиною проживає за кордоном. Обстежити житлово- побутові умови проживання батька [PERSON] неможливо, оскільки на даний час він не проживає на території Шевченківського району м. Полтави. Тому письмовий висновок щодо визначення місця проживання [PERSON] не можливо надати. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04.06.2019 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який на теперішній час розірвано (а.с.6). Під час перебування у шлюбі, у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , видане 17.06.2017 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що зроблений актовий запис №180.Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України , виданого на ім`я [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . (а.с.11). Згідно характеристики з ДНЗ (ясла-садок) №34 «Журавлик» від 24.06.2021 року №39, зазначено, що [PERSON] відвідує навчальний заклад з 17.06.2019 року. За цей період хлопчиком опікувалася мати та бабуся. [PERSON] завжди охайний та доглянутий. Мама завжди цікавилася його успіхами, фізичним станом та відносинами з дітьми в групі. [PERSON] бачили два рази, коли він забирав [PERSON] із садочка. [PERSON] приводить та забирає мама, інколи бабуся. Відповідно до листа КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 Полтавської міської ради» від 14.07.2021 року №1265 зазначено, що під наглядом АЗПСМ №10 перебуває дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою [ADDRESS] . Письмових звернень батька [PERSON] стосовно стану своєї дитини в лікувальному закладі не зареєстровано. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою реєстрації [ADDRESS] . Відповідно до листа представника органу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 05.03.24 року №02.1-25/2443 обстежити житлово-побутові умови проживання матері [PERSON] неможливо, оскільки вона з дитиною проживає за кордоном. Обстежити житлово-побутові умови проживання батька [PERSON] неможливо, оскільки на даний час він не проживає на території Шевченківського району м. Полтави. Тому письмовий висновок щодо визначення місця проживання [PERSON] не можливо надати. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.2, 3 ст. 11 Закону України Про охорону дитинства , кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як передбачає ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно Постанова ОП КЦС від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 щодо відсутності висновку органу опіки та піклування у справі про визначення місця проживання дитини зазначено, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини [PERSON] разом із матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини, а також визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв?язку із задоволенням позову у повному обсязі, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із витрат щодо сплати судового збору, у сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved