Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Позивач АТ «Таскомбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що\~31.12.2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 7845812825, на підставі якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 158 679,53 грн., строком на 60 місяців, зі сплатою 0,01 % річних від суми боргу за договором та 2,49% щомісячних відсотків від суми кредиту. За Кредитним договором позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 5812825, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.3. Договору); всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та з якими позичальник ознайомився до укладання цього Договору та до яких позичальник приєднався підписавши цей Договір (п. 2.1. Договору); цей договір, паспорт кредиту № 5812825 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФК» складають єдиний кредитний договір. Позичальник підтвердив, що отримав та ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Відповідач умови кредитного договору не виконувала, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернула, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 223 911,98 грн., з яких 158 150,62 грн. заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 20,58 грн. заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена), 65740,78 грн. заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена). 01.09.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) АТ «ТАСКОМБАНК» за плату належні йому права вимоги, а АТ «ТАСКОМБАНК» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. У зв`язку з укладенням договору факторингу позивач набув статусу нового кредитора відносно відповідачки\~ [PERSON] \~за Кредитним договором № 7845812825 від 31.12.2021 року. Про зміну кредитора відповідач був повідомлений. Відповідачу було надіслано повідомлення - вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором в стислі терміни, однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена.\~На підставі викладеного Банк звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість у розмірі 223911,98 грн., з яких 158150,62 грн. заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 20,58 грн. заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена), 65740,78 грн. заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена), а також стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору. 17.11.2023 р. представником відповідача адвокатом Працевитим Г.О. на адресу суду надіслано відзив на позовну заяву в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по щомісячним процентам. Просить стягнути з відповідача судові витрати за надання правової допомоги в розмірі: 1500,00 грн. - ознайомлення з матеріалами справи в суді, 4000,00 грн. написання відзиву на позов, 4000,00 грн. написання зустрічної позовної заяви, гонорар адвоката 13148,16 грн. (а.с.102-110). 17.11.2023 р. представником відповідача адвокатом Працевитим Г.О. на адресу суду надіслано зустрічну позовну заяву, яку будо уточнено, про захист прав споживачів та визнання недійсним пункту 1.2 Кредитного договору №7845812825, яким передбачено обов`язок позичальника сплатити щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту, укладеного між [PERSON] та АТ «Таскомбанк». В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що нарахована позивачем заборгованість за щомісячними процентами є фактичною комісією за управління кредитом. При цьому первісним кредитором ТОВ «Центр фінансових рішень» не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Нарахування комісії було проведено товариством за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок відповідача, що є незаконним (а.с.120-129, 159-167). 28.11.2023 р. представником позивача АТ «Таскомбанк» на адресу суду надіслано відповідь на відзив, в якому зазначено про необґрунтованість доводів відповідача щодо розрахунку кредитної заборгованості, оскільки на його спростування відповідач не надав власного розрахунку. Вважає доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими (а.с.131-133). 28.11.2023 р. представником позивача АТ «Таскомбанк» на адресу суду надіслано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу в якому просив відмовити представнику відповідача [PERSON] - адвокату Працевитому Г.О. у стягненні витрат на правничу допомогу (а.с.135-137). Ухвалою суду від 19.02.2024 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «Таскомбанк» про захист прав споживачів та визнання пункту Кредитного договору недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом АТ «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та об`єднано в одне провадження (а.с.174). 04.03.2024 р. представником позивача за первісним позовом на адресу суду надіслано відзив на зустрічну позовну заяву в якому просив відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічного позову про захист прав споживачів та визнання пункту Кредитного договору недійсним з тих підставу, що укладаючи кредитний договір [PERSON] була ознайомлена із умовами договору та графіком погашення, що включає в себе детальний розпис складових загальної вартості кредиту та чітку інформацію про види та обсяги послуг, що надаватимуться позичальнику. Графік платежів містить обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором. Відповідно до зазначеного графіку, платежі по погашенню кредитної заборгованості здійснюються у вигляді щомісячного ануїтетного платежу згідно з умовами кредитного договору. За обслуговування кредитної заборгованості встановлена комісія в розмірі 2,90% від суми кредиту, що підтверджується договором та детальним розписом складових загальної вартості кредиту та графіку платежів. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту передбачена кредитним договором, який підписаний сторонами. Позичальник була ознайомлена з усіма умовами кредитного договору та погодилася з ним (а.с.179-181). В судове засідання представник позивача за первісним позовом не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.89,148,153,176). В прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи без участі представника АТ «Таскомбанк» (а.с.4). Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились. 19.03.2024 р. представником відповідача адвокатом Петровим Г.М. до початку судового засідання через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача [PERSON] (а.с.186). На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами і відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги за первісним позовом та зустрічним позовом, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, судом встановлено, що 31.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7845812825, згідно п.п.1.2 якого відповідачу було надано кредит шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок у сумі 158 679,53 грн. строком на 60 місяців до 06.01.2027 року. Також сторонами було погоджено сплату процентів за користування кредитом у сумі 0,01 % річних та комісію за обслуговування кредиту у розмірі 2, 49 % на місяць від основної суми кредиту (а.с.7-9). За Кредитним договором позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 5812825 (а.с.10-11), який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.3. Договору); всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та з якими позичальник ознайомився до укладання цього Договору та до яких позичальник приєднався підписавши цей Договір (п. 2.1. Договору); цей договір, паспорт кредиту № 5812825 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФК» складають єдиний кредитний договір. Позичальник підтвердив, що отримав та ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Згідно розрахунку заборгованості станом на 23.08.2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 7845812825 від 31.12.2021 року становить 223911,98 грн., з яких 158150,62 грн. заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 20,58 грн. заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена), 65740,78 грн. заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) (а.с.46). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Крім того,\~01.09.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) АТ «ТАСКОМБАНК» за плату належні йому права вимоги, а АТ «ТАСКОМБАНК» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.16-19). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року АТ «Таскомбанк» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 7845812825 від 31.12.2021 року (а.с.23). 24 лютого 2023 року АТ «ТАСКОМБАНК» надіслало відповідачу повідомлення-вимогу щодо дострокового повернення коштів за кредитним договором в зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов`язань (а.с.73), яку останнім було залишено без належного реагування. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок\~передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачка зобов`язання за вказаним вище договором не виконала. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не погоджуючись з розрахунком заборгованості, наданим первісним позивачем, представником відповідача адвокатом Працевитим Г.О. подано зустрічну позовну заяву, яку було уточнено, про захист прав споживачів та визнання недійсним пункту 1.2 Кредитного договору №7845812825, яким передбачено обов`язок позичальника сплатити щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту, укладеного між [PERSON] та АТ «Таскомбанк». В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що нарахована позивачем заборгованість за щомісячними процентами є фактичною комісією за управління кредитом. При цьому первісним кредитором ТОВ «Центр фінансових рішень» не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Нарахування комісії було проведено товариством за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок відповідача, що є незаконним (а.с.159-167). Розглядаючи аргументи наведені сторонами, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2\~ст. 638 ЦК України\~договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до\~ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов`язків за угодою, є виконанням угоди. Відповідно до ст.\~ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно з вимогами\~ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу\~ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України\~зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 5 ст.\~11, ч. 1,\~2,\~5,\~7\~ст.\~18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів», з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Судом встановлено, що при укладанні 31.12.2021 р. Кредитного договору, позивач ознайомив відповідача з усіма умовами надання кредиту, про що свідчить відповідний підпис відповідача на кредитному договорі та паспорті кредиту. Кредитний договір підписаний сторонами, містить детальний опис її предмету (умови, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, врегулювання спорів та інше). Підписання даного кредитного договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору. Звертаючись до суду з зустрічним позовом, позивач наголошував, що укладений між сторонами Кредитний договір №7845812825 слід визнати недійсним в частині пункту 1.2, з підстав його невідповідності ст.\~11,\~18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки, сплата щомісячних процентів 2,49 % від суми кредиту, яка визначена у пункті Кредитного договору є незаконною. Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення Кредитного договору, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати щомісячних процентів від суми кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно із п. 58 Постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/16663/16-ц: несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції висловлені Верховним Судом України в постановах по справам №№ 6-1341цс15, 6-1746цс16 та Верховним Судом у справі № 755/16663/16-ц, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню, а саме слід визнати недійсним пункт 1.2 розділу І «Предмет договору», що передбачає обов`язок позичальника сплачувати щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту, проценти є фактичною комісією за управління кредитом. При цьому первісним кредитором ТОВ «Центр фінансових рішень» не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Нарахування комісії було проведено товариством за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок відповідача. Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту не будь-яке право, а лише порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~\~ Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що АТ «Таскомбанк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати проценти від суми кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахування того, що судом визнано недійсним пункт 1.2 розділу І «Предмет договору», що передбачає обов`язок позичальника сплачувати щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту, то вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача заборгованості по щомісячним процентам 2,49 % від суми кредиту (в т.ч. простроченої) в розмірі 65740,78 грн. задоволенню не підлягають. За таких підстав суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Таскомбанк», а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 158 150,62 грн. та заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) в розмірі 20,58 грн. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно вимог ч. 2.\~ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В ч.ч. 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачем за зустрічним позовом невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача за зустрічним позовом не були неминучими. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача за зустрічним позовом надано копію договору про надання правової допомоги від 23.10.2023 року (а.с.113), додатковий договір до договору про надання правової допомоги від 23.10.2023 р. (а.с.114), рахунок та акт від 23.10.2023 р., відповідно до якого вартість наданих послуг за ознайомлення з матеріалами справи становить 1500,00 грн. (а.с.115), рахунок та акт від 07.11.2023 р., відповідно до якого вартість наданих послуг за написання відзиву на позов становить - 4000,00 грн. (а.с.116), рахунок та акт від 07.11.2023 р., відповідно до якого вартість наданих послуг за написання зустрічної позовної заяви становить - 4000,00 грн. (а.с.117), рахунок та акт від 07.11.2023 р., відповідно до якого вартість наданих послуг гонорар адвоката 20% від суми, на яку буде зменшено заборгованість становить 13148,16 грн. (а.с.118). Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Як вже зазначалось вище, представником АТ «Таскомбанк» у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з посиланням на те, що документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату до зустрічної позовної заяви не додано, тому просив відмовити представнику позивача за зустрічним позовом у стягненні витрат на правничу допомогу. В даному випадку суд не погоджується з доводами представника відповідача за зустрічним позовом та приходить до висновку про те, що визначений адвокатом Працевитим Г.О. розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним із складністю справи, складністю та обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом. Таким чином, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, враховуючи категорію справи, яка не представляє складності, обсяги виконаної роботи є незначними, розгляд справи проведено без участі сторін, а також з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, стягненню з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача суму судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 2372,56 грн. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача за зустрічним позовом - АТ «Таскомбанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір 1211,20 грн., оскільки позивач за зустрічним позовом був звільнений від сплати судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial