Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.10.2021 звернулася в Ленінський районний суд м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення витрат, понесених подружжям при реконструкції домоволодіння. Позовна заява обґрунтована тим, що 03.09.2011 [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , який розірвано в 2018 році. В період шлюбу проживали в будинку по [ADDRESS] та спільною працею за спільні кошти подружжя було виконано будівельні роботи в будинку, внаслідок чого він був повністю реконструйований. Вказувала, що вартість виконаних будівельно-ремонтних робіт та матеріалів складає 1169898 грн. Вважає, що має право на стягнення з [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частки витрат, понесених подружжям при самовільній реконструкції домоволодіння. В поданій до суду позовній заяві [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 частку витрат, понесених як подружжям при самовільній реконструкції домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] в розмірі 584949 грн, понесені витрати в розмірі 6000 грн на складання звіту про оцінку ринкової вартості майна і 5850 грн витрат зі сплати судового збору. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25.10.2021 відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] 26.11.2021 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що право власності на будинок по [ADDRESS] набув в 2015 році на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказував, що відповідно до норм ст. 57 СК України домоволодіння належить йому на праві особистої приватної власності та не є об`єктом права спільної сумісної власності. Також вважає, що позивачем не надано доказів самовільної реконструкції домоволодіння в період спільного проживання подружжя. В задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12.05.2023 справа прийнята до провадження суду, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17.01.2024 закрито підготовче провадження в даній справі та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. В судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача [PERSON] 23.09.2023 подав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Суд, заслухавши представника позивача, заслухавши показання свідків, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] 03.09.2011 було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.11.2018 в справі № 642/4430/18, яке набрало законної сили. Також судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] станом на час реєстрації шлюбу між сторонами по справі на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.12.1981 належав [PERSON] , яка була матір`ю відповідача [PERSON] . [PERSON] , 1950 року народження, померла [INFO] . Відповідач [PERSON] , будучи спадкоємцем майна померлої [INFO] матері [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину. 11.11.2015 державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори на ім`я відповідача [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , на земельній ділянці розташований: житловий будинок з прибудовами літ «А-1», загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м. та надвірні будівлі: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», льох літ. «Г», огорожа № 3, 4, зливна яма № 5. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Оскільки домоволодіння по [ADDRESS] набуте відповідачем [PERSON] в порядку спадкування, зазначене майно є його особистою приватною власністю. Оскільки часом відкриття спадщини є 18.09.2011, суд приходить до висновку, що домоволодіння належить відповідачу, як спадкоємцю, з часу відкриття спадщини. У частині першій ст. 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз частини першої статті 62 СК України свідчить, що визнання майна дружини, чоловіка за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя пов`язується із наявністю у сукупності двох умов: 1) істотність збільшення вартості майна. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя; 2) істотність збільшення вартості має бути пов`язана зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Істотність збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року в справі № 332/4629/15 (провадження № 61-15451св18) вказано, що: «у статті 62 СК України передбачено втручання у право особистої приватної власності. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника. Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості саме по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном». Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 4 постанови "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" від 04 жовтня 1991 року з наступними змінами, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що в період перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем спільною працею за спільні кошти подружжя було виконано будівельні роботи в будинку по [ADDRESS] та, внаслідок чого він був повністю реконструйований, та є об`єктом самовільного будівництва. В судовому засіданні представник позивача наголошувала, що будівництво житлового будинку було завершено в 2012 році. Разом з тим, матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження твердження позивача про те, що житловий будинок в [ADDRESS] є об`єктом самовільного будівництва. Дослідженим в судовому засіданні матеріалами інвентаризаційної справи № 11400003157 (колишній № 54797) на будинок [ADDRESS] , встановлено, що 08.12.2012 відповідач [PERSON] звернувся до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» з замовленням на проведення технічної інвентаризації будинку. За результати проведеної інвентаризації за даними актів поточних змін станом на 10.10.2012 здійснено реєстрацію поточних змін домоволодіння, загальна площа будинку літ «А-1» за вказаною адресою за даними технічної інвентаризації склала 66,3 кв.м., в тому числі 33,2 кв.м. житлова. Також за даними технічної інвентаризації визначено приміщення літ. «а» сіни площею 15,7 кв.м. та приміщення літ. «а2» прибудови площею 18,9 кв.м. Подальша технічна інвентаризація домоволодіння за заявою відповідача [PERSON] була проведена 02.07.2015. Відповідно до довідки від 06.08.2015 після обстеження на місці 02.07.2015 та проведення комплексу робіт встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] відповідає певних характеристикам, зокрема, має місце житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 66,3 кв.м., та відсутні відомості про побудовані (переплановані/реконструйовані) самочинно об`єкти. Відповідно до частини першої статті 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Твердження позивача\~про те,\~що за\~час перебування\~в шлюбі\~з відповідачем\~ \~ було виконано будівельні роботи в будинку по [ADDRESS] не підтверджено дослідженими в справі доказами. Зокрема, відсутні проекти, плани, креслення, дозволи, договори, витяги, землевпорядна документація, чеки, квитанції, наряди та акти виконаних робіт, відсутня будь-яка будівельно-технічна документація. Матеріали справи не містять жодних документальних підтверджень понесення позивачем витрат на проведення будь-яких будівельних робіт за адресою: [ADDRESS] . Допитані в судовому засіданні свідки повідомили, що дійсно в період часу з 2010 по 2012 роки проводилися будівельні роботи на території домоволодіння по [ADDRESS] , але жоден із свідків не володіє інформацією щодо переліку робіт, точного часу їх здійснення, їх вартості та вартості використаних матеріалів. Наданий до суду звіт про оцінку ринкової вартості нерухомого майна від 02.07.2021 судом оцінюється критично, оскільки в основу звіту покладено перелік виконаних ремонтно-будівельних робіт, наданий безпосередньо замовником, яким є [PERSON] (представник позивача) (дослідження за 7 питанням заяви) за відсутності будь-яких документальних підтверджень щодо проведених робіт. Дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження факту того, що за час спільного перебування сторін по справі в зареєстрованому шлюбі істотно збільшилася вартість домоволодіння по [ADDRESS] , а також того, що проведені ремонтні роботи є пов`язаними зі спільними трудовими чи грошовими затратами чи особистими затратами позивача, тому позовній вимоги [PERSON] є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. Частиною 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог понесені нею судові витрати не підлягають їй відшкодуванню. Відповідачу [PERSON] підлягають відшкодування понесені ним судові витрати правову допомогу частково в розмірі 5000 грн враховуючи обсяг наданої адвокатом правової допомоги за виключенням участі в судовому засіданні.

Outcome: approved