Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з вищезазначеною заявою відповідно до якої просить: встановити факт народження [INFO] [PERSON] , громадянина України, місце народження м. Токмак, Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, мати громадянка України [PERSON] . В обґрунтуванні заяви зазначає, що [INFO] у Токмацькій міській лікарні, яка розташована у м. Токмак Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, народився мій син [PERSON] . Факт народження дитини підтверджується свідоцтвом про народження та обмінною карткою пологового будинку, пологового відділення лікарні, зазначені документи видані органами окупаційної влади (російської федерації). У зв`язку із тим, що Токмацька територіальна громада Пологівського району Запорізької області, тимчасово окупована російською федерації в наслідок військової агресії проти України, заявниця не може отримати свідоцтво про народження українського зразка та зареєструвати факт народження у відповідальності до чинного законодавства України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2024 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження в справі, призначено справу до розгляду на 16-50 год. на 28.03.2024 року В судове засідання заявниця не з`явилася від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності Представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до пункту 7 частини першої\~статті 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Частиною другою\~статті 317 ЦПК України\~визначено, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно частини першої\~статті 317 ЦПК України\~заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України за № 52/5 від 18.10.2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236; б)\~медичне свідоцтво про народження\~(форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в)\~медична\~довідка\~про\~перебування дитини\~під\~наглядом\~лікувального закладу\~(форма\~№\~103-1/о),\~форма\~якої\~затверджена наказом\~Міністерства\~охорони здоров`я\~України\~від 08\~серпня 2006\~року\~№\~545,\~зареєстрованим\~у\~Міністерстві юстиції\~України 25\~жовтня 2006\~року\~за\~№ 1150/13024; г)\~лікарське\~свідоцтво\~про\~перинатальну смерть\~(форма\~№\~106-2/о),\~форма якого\~затверджена\~наказом\~Міністерства охорони\~здоров`я\~України від\~08\~серпня 2006\~року\~№\~545,\~зареєстрованим\~у Міністерстві\~юстиції\~України 25\~жовтня\~2006\~року\~за\~№ 1150/13024; ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При відсутності\~вказаних\~підстав\~для державної\~реєстрації\~народження,\~визначених\~у\~цьому пункті,\~державна\~реєстрація\~народження проводиться\~на\~підставі\~рішення суду\~про\~встановлення\~факту народження\~такою\~жінкою. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Судом встановлені наступні факти, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Україною, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] про, що свідчить паспорт громадянина України. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.03.2023 року та обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні у [PERSON] , народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Щазначені документи видані органами окупаційної влади. Відповідно до частин другої, третьої\~статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Оскільки у заявниці відсутні документи, що відповідно до п. 2 глави І розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні є підставою для реєстрації дитини, тому реєстрація вказаним органом не є можливою. Відповідно до ст. ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі «намібійські винятки» в контексті оцінки документів про народження дитини, виданих установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд виходить з того, що можливості збору доказів народження на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав, включаючи можливість отримання свідоцтва про народження дитини, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту народження дитини [PERSON] . Частиною четвертої статті 317 ЦПК України передбачено, що ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Аналогічні положення містяться і в пункті восьмому частині першій\~статті 430 ЦПК України.

Outcome: approved