Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Чепурнова Віталія Івановича звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області\~\~з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі АТ «Марганецький ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням\~здоров`я внаслідок\~виконання трудових\~обов`язків. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 1996 року він перебував у трудових відносинах із АТ «Марганецький ГЗК». Має загальний стаж роботи 28 років 01 місяць 13 днів, стаж за професією 14 років 00 місяців 22 дні, а також 15 років 06 місяців 21 день в умовах впливу шкідливих факторів. 12 лютого 2013 року було складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, за яким встановлені хронічні професійні захворювання у виді: радикулопатія С6, С7, С8 та L5, S1 часто рецидивуючий перебіг, з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.); вегетативно-сенсорна поліневропатія рук помірно виражена з периферичним ангіодистонічним синдромом та вазомоторно-трофічним порушенням на кистях; пневмоконіоз першої ст. (S/ S 1/1), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої ст. ЛН першого-другого ст.; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Факторами, що спричинили хронічне професійне захворювання є: тривала дія марганцю, шум, пил, важка праця та вібрація. Йому встановлено втрату професійної працездатності на рівні 65% та призначено третю групу інвалідності. Він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. Порушені та продовжують порушуватися нормальні життєві зв`язки, самопочуття погіршується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає йому душевного болю та страждань. Просить суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на його користь моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, в сумі 185000 гривень, а також витрати на правничу допомогу у сумі 15000 гривень. Ухвалою від 05 грудня 2023 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.\~ 20 грудня 2023 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що підприємством створюються умови праці відповідно до вимог нормативно-правових актів з охорони праці. Для настання матеріальної відповідальності відповідача перед [PERSON] відсутні умови правопорушення, а саме: наявність прямої дійсної шкоди, протиправність дій або бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між протиправним правопорушенням свого обов`язку і шкодою, що наступила, вина сторони (винні дії). Також розрахунок розміру компенсації моральних страждань не підтверджується жодними доказами. Також відсутні докази на відшкодування витрат на правничу допомогу детальний опис робіт адвоката. 25 грудня 2023 року представник позивача надав суду відповідь на відзив, у якій просив суд врахувати, що позивач внаслідок роботи у шкідливих умовах отримав професійні захворювання, тому сума моральної шкоди врахована з урахуванням глибини, тяжкості та тривалості страждань та не може бути меншою 185000 гривень. Також надав копію акту виконаних робіт на підтвердження витрат на правничу допомогу. За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з таких підстав. Згідно з Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 12 лютого 2013 року, [PERSON] працював в умовах впливу шкідливих факторів 15\~років 6\~місяців 21\~день,має такий основний діагноз: радикулопатія С6, С7, С8 та L5, S1 часто рецидивуючий перебіг, з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.); вегетативно-сенсорна поліневропатія рук помірно виражена з периферичним ангіодистонічним синдромом та вазомоторно-трофічним порушенням на кистях; пневмоконіоз першої ст. (S/ S 1/1), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої ст. ЛН першого-другого ст.; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Професійні захворювання виникло через: підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни, робоча поза (вимушена), нахили корпусу, рівень пилу, рівень марганцю, рівень шуму, рівень вібрації (а.с.32). Первинним оглядом МСЕК 04 березня 2013 року [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності: 30% радикулопатія, 15% ВСП, 15% пневмок.; 5% туговухість, з 19 лютого 2013 року по 01 березня 2014 року (а.с.33). Повторним оглядом МСЕК 09 лютого 2017 року [PERSON] було продовжено третю групу інвалідності, безстроково та 65% втрати професійної працездатності: 30% радикулопатія, 15% ВСП, 15% пневмок.; 5% туговухість (а.с.38). Статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відповідачем, як роботодавцем, в порушення ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» [PERSON] не забезпечено безпечних умов праці, що призвело до професійного захворювання останнього. Внаслідок професійних захворювань позивач морально і фізично страждав через погіршення здоров`я, потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності. Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п.4.1 цього ж рішенняушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] отримав професійні захворювання на виробництві, і йому встановлено втрату професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково у зв`язку з професійними захворюваннями. Внаслідок професійних захворювань позивач морально і фізично страждає через погіршення здоров`я, потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вказані обставини підтверджені належними доказами. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що обставини, викладені в позові, знайшли своє підтвердження, і вважає встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок професійних захворювань, отриманих на виробництві відповідача. Суд не може погодитися з доводами представника відповідача АТ «Марганецький ГЗК», що відсутні такі умови виникнення в АТ «Марганецький ГЗК» зобов`язання на відшкодування моральної шкоди, як «неправомірні дії чи бездіяльність» та «вина», оскільки, як зазначено в Акті розслідування причин хронічного професійного захворювання від 12 лютого 2013 року, професійне захворювання позивача виникло внаслідок тривалої роботи в умовах дії шкідливих факторів виробничого середовища, недосконалості технології видобутку руди. Крім того, відповідно до абз.3 п.5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 на який посилається відповідач, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та їх шкідливого впливу на його здоров`я відповідачем не надано. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд приходить до такого. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності 65%, третю групу інвалідності, які встановлені безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність лікування, період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 130 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. На підтвердження витрат надано договір про надання правової допомоги від 05 серпня 2023 року, укладеного між адвокатом Чепурновим В.І. та [PERSON] ; квитанцію № 117808 від 05 серпня 2023 року на 15000 гривень. Разом з тим, згідно з актом виконаних робіт від 27 листопада 2023 року загальна вартість виконаних робіт становить 15000,00 грн.: складання позовної заяви 7000 грн. Згідно з актом виконаних робіт від 23 грудня 2023 року (який додано до відповіді на відзив), складання позовної заяви 7000 грн, складання відповіді на відзив 3000 гривень. Частиною 3 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Суд вважає доведеними витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., які, з огляду на положення ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача. Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 1300,00 грн. (з розрахунку: 1% від суми моральної шкоди, присудженої до стягнення).

Outcome: partial