Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 04.01.2024 року до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач перший заступник керівника Звенигородської окружної прокуратури Плетінь О. в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Звенигородської міської ради звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього кошти, витрачені КНП «Звенигородська БЛІЛ» на лікування потерпілої від кримінального правопорушення [PERSON] на користь держави в особі Звенигородської міської ради - 4 437,00 грн. та на користь держави в особі Національної служби здоров?я України - 13 814,35 грн. Судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.05.2023 у справі № 694/1060/23 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Вироком суду встановлено, що [PERSON] , 28.03.2023 близько 14 год. 30 хв., перебуваючи у веранді будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вчиняючи домашнє насильство, тобто діяння фізичного насильства, що вчиняються в сім`ї в межах місця проживання між родичами відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII, під час словесної сварки, на ґрунті ревнощів, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання з метою заподіяння тілесних ушкоджень своїй співмешканці [PERSON] , підійшов до останньої та наніс один удар долонею правої руки в обличчя, в наслідок чого вона впала, після чого продовжуючи свій злочинний умисел, взявши молоток, наніс ним по одному удару по лівій та правій гомілці потерпілої, та правому та лівому передпліччі, чим спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді забійних ран м`яких тканин обох передпліч, правої та лівої гомілок, синців на обличчі, які відповідно до висновку експерта № 05-9-01/161 від 25.04.2023 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. [PERSON] вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вирок суду набрав законної сили 19.06.2023. Ухвалений відносно [PERSON] вирок має преюдиційне значення у даній справі та є обов?язковим для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності засудженої особи в питанні чи мали місце події та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1942 [PERSON] , [INFO] у період з 28.03.2023 по 10.04.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області. Згідно з довідкою КНП «Звенигородська БЛІЛ» потерпіла [PERSON] перебувала на лікуванні у лікарні з 28.03.2023 по 10.04.2023 та вартість лікування хворого за 13 ліжко-днів складає 18 251,35 грн., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. За інформацією КНП «Звенигородська БЛІЛ» від 28.12.2023 № 41 із указаної загальної суми витрат на лікування [PERSON] 13 814,35 грн. склали витрати Національної служби здоров?я України, 4 437,00 грн. місцевого бюджету. Оскільки саме неправомірними діями [PERSON] потерпілій [PERSON] були заподіяні легкої тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок чого вона проходила лікування в КНП «Звенигородська БЛІЛ», та враховуючи те, що відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілої, тобто матеріальних збитків, завданих державі внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення. В даному випадку встановлено порушення інтересів держави, яке полягає у невідшкодуванні відповідачем коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілої від кримінального правопорушення, внаслідок чого до бюджету не надійшли кошти у сумі 18 251,35 грн. Не забезпечення відшкодування коштів, не надходження їх до бюджету порушує інтереси держави, оскільки відбувається недофінансування бюджетних установ, організацій, соціальних програм, що створює загрозу стабільності соціальної політики держави, що і дає підстави прокурору для звернення до суду для захисту державних інтересів. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2024 року справу передано для розгляду судді Звенигородського районного суду Сакун Д. І. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.01.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків відповідно до ухвали суду. 25.01.2024 року від керівника Звенигородської окружної прокуратури надійшла заява про продовження строку для усунення недоліків. Ухвалою судді від 26.01.2024 року заяву про продовження строку задоволено та продовжено строк для усунення недоліків. 01.02.2024 року від керівника Звенигородської окружної прокуратури надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді від 02.02.2024 року прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. 04.03.2024 року директором юридичного департаменту Національної служби здоров`я України подано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Національної служби здоров`я України. Позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. 05.03.2024 року представник Звенигородської міської ради на адресу суду надала заяву про розгляд справи без участі представника Звенигородської міської ради. При винесенні рішення покладається на розсуд суду згідно чинного законодавства. 05.03.2024 року директор КНП «Звенигородська БЛІЛ» на адресу суду надав повідомлення, що станом на 04.03.2024 року кошти витрачені на лікування потерпілої [PERSON] в сумі 18 251,35 грн. не відшкодовані. 19.03.2024 року відповідач подав до суду заяву про отримання копії позовної заяви з додатками, позов не визнає. 22.03.2024 року директором юридичного департаменту Національної служби здоров`я України подано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Національної служби здоров`я України. Позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка суду Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.05.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 3 статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України держава має право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Частиною 1 статті 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Як вбачається з довідки КНП «Звенигородська БЛІЛ» від 28.12.2023 № 41 на стаціонарному лікуванні в КНП «Звенигородська БЛІЛ» перебувала [PERSON] в період з 28.03.2023 року по 10.04.2023 року - 13 ліжко днів. Загальна сума на лікування [PERSON] складає 18 251, 35 в т.ч. медикаменти - 1072 грн. 50 коп., та харчування - 182 грн. 39 коп. Кошти Національної служби здоров?я України складають 13 814 грн. 35 коп. Кошти місцевого бюджету складають 4 437 грн. 00 коп. Відповідно до п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з п.4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. У статуті КНП «Звенигородська БЛІЛ» у пункті 1.8. зазначено, що головним розпорядником бюджетних коштів Підприємства є Звенигородська міська рада. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Засновнику. П. 5.1 статуту визначено, що майно Підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Майно Підприємства становлять необоротні та оборотні активи, основні засоби та грошові кошти, а також інші цінності, передані йому Засновником, вартість яких відображається у самостійному балансі Підприємства. Також відповідно до пункту 5.3 статуту джерелами формування майна та коштів Підприємства є: комунальне майно, передане Підприємству відповідно до рішення про його створення; кошти місцевого бюджету (бюджетні кошти); власні надходження Підприємства: кошти від здачі в оренду (зі згоди Засновника) майна, закріпленого на праві оперативного управління; кошти та інше майно, одержані від реалізації продукції (робіт, послуг); цільові кошти; кошти, отримані за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення; кредити банків; майно, придбане у інших юридичних або фізичних осіб; майно, що надходить безоплатно або у вигляді безповоротної фінансової допомоги чи добровільних благодійних внесків, пожертвувань юридичних і фізичних осіб; надходження коштів на виконання програм соціально-економічного розвитку регіону, програм розвитку медичної галузі; майно та кошти, отримані з інших джерел, не заборонених законодавством України; інші джерела, не заборонені законодавством. Разом з тим, орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження у спірних правовідносинах, відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є Звенигородська міська рада, оскільки КНП «Звенигородська БЛІЛ» є її комунальним підприємством. Статтею 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Поряд з тим, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду України у справі № 912/2385/18, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зробила правовий висновок про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (п. 37 Постанови). Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (п. 38). Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу (п.40 Постанови). Аналогічні правові висновки зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18. На виконання вказаних вимог прокурор звертався із запитами на адресу Звенигородської міської ради про те, чи вживалися та планується вживання уповноваженими органами заходів щодо Відповідача шляхом подання позовної заяви про стягнення коштів. Крім цього, як вбачається з повідомлень Звенигородської міської ради від 11.12.2023 №01-27/4333 та від 14.12.2023 № 01-27/4333 виконавчим комітетом Звенигородської міської ради не вживалися заходи щодо відшкодування витрат на лікування та захисту порушених інтересів держави шляхом пред`явлення позовної заяви, оскільки в бюджеті не має коштів для сплати судового збору. Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» просили про представництво прокуратури інтересів держави в особі Звенигородської міської ради. Зазначену інформацію про не звернення до суду підтверджено також головою Національної служби здоров`я України, оскільки НСЗУ не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Одночасно, НСЗУ не заперечують щодо звернення до суду в інтересах держави прокуратурою та готові до співпраці в межах повноважень. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Не звернення Звенигородської міської ради та НСЗУ до суду свідчить про неналежний та неефективний спосіб захисту порушених інтересів держави уповноваженими органами та є правовою підставою для звернення прокуратури до суду з позовом. Таким чином, Звенигородська міська рада та НСЗУ не пред`явила позов про стягнення збитків, як ефективний спосіб захисту порушених прав, з приводу стягнення коштів, що свідчить про неналежне здійснення своїх повноважень протягом розумного строку, як про це зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Окрім цього, що стосується «розумності строку», про які зазначається в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 слід зазначити, що такі строки слід рахувати з моменту коли компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся. Звернення окружної прокуратури до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - відшкодування витрат за лікування потерпілих від кримінального правопорушення, яке вчинив Відповідач. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення). Несплата коштів відповідачем суттєво порушує інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладу охорони здоров`я. Вказані обставини свідчать про порушення інтересів держави та наявність підстав для представництва вказаних інтересів органами прокуратури. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved