Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

Позивачка у листопаді 2023 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі судового наказу від 16.10.2018 року (справа № 484/3827/18) з [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не мнеше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 22.08.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Постановою державного виконавця Первомайського ВДВС у Первомайському районі Миколаївсько області ПМУ МЮ (м.Одеса) відкрито виконавче провадження № 57866758 щодо виконання вказаного судового наказу. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованої державним виконавцем Другого ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м.Одеса) Діцуленко Н.І., заборгованість відповідача зі сплати аліментів, станом на 01.11.2023 складає 113146, 47 грн. З огляду на викладене, позивачка звернулась до суду та просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що становить 51779,90 грн. Ухвалою суду від 28.11.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник - адвокат Цехотська Т.В. надала заяву із клопотанням про розгяд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, 19.02.2024 року до суду направив пояснення на позовну заяву у котрій просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вважає, що заборгованість по аліментам виникла не по його вині. Він вказує, що йому відомо про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, але чому відрахувань не було з квітня 2022 по жовтень 2022 року йому не відомо, у вказаний період часу він пояснив, що проходив військову службу в ЗСУ по мобілізації. Також вказує, що позивачка знала про те, що він проходив службу, а тому повнинна була сама повідомити державного виконавця про його службу в ЗСУ. 06.03.2024 року представник позивачки - адвокат Цехотська Т.В. надала відповідь на пояснення відповідача, у котрих вказала, що відповідачем не вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів; докази наданні відповідачем до пояснень датовані 2021р., 2022р., тобто до теперішнього часу у відповідача була можливість врегулювати питання заборгованості зі сплати аліментів у позасудовому порядку, шляхом звернення до відділу виконавчої служби, оскільки з листопада 2022 року та на даний час він не перебуває на службі в ЗСУ але він цього не вчинив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що на підставі судового наказу від 16.10.2018 року (справа № 484/3827/18) з [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не мнеше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 22.08.2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.10). З приводу примусового виконання судового наказу від 16.10.2018 року (справа № 484/3827/18) відкрито виконавче провадження № 57866758. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованої другого ВДВС у Первомайському районі Миколаївсько обалсті ПМУ МЮ (м.Одеса) Діцуленко Н.І., станом на 01.11.2023 заборгованість відповідача зі сплати аліментів складає 113146, 47 грн. (а.с. 8-9). Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних правовідносин передбачені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц прийшла до висновку, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилось стягнення. Крім того, здійснюючи розрахунок пені, суд враховує положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 ЦК України, оскільки вказана норма пом`якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів. Враховуючи інтереси дітей, наявність актуальної інформації про стан заборгованості, яка прослідковується із наданих розрахунків державного виконавця, з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 51779, 90 грн., відповідно до наданого позивачем розрахунку, який перевірено судом та взято в основу судового рішення. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства"). Так, відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Як передбачено частинами 1 та 2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст.6 Конвенції, якою передбачені гарантії, надані сторонам, - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України, що суд враховує при встановленні доведеності вини відповідача. Пояснення відповідача надані до суду не звільняють його обов`язку щодо своєчасної оплати аліментів на утримання дітей, а також він повинен вживати усі можливі дії для попередження виникнення заборгованості (цікавитися виконавчим провадженням, своєчасно сплачувати аліменти, повідомляти про своє місце роботи та перебування (проживання) ). Обов`язок надавати дітям допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~вимог ч.\~4\~ст.\~19\~ЗУ Про\~виконавче провадження сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. У ч. 8 ст.19 ЗУ Про\~виконавче провадження передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір за обидві позовні вимоги у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved