Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

10.07.2023 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість, яка станом на 31.05.2023 року становить розмір -60109,58 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 49143,79 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 10965,79 грн.;заборгованість за комісією - 0,00 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 0,00 грн.; та судові витрати в розмірі 2684,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач [PERSON] уклав з АТ КБ «ПриватБанк» договір № б/н від 03.06.2014 року, згідно якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач відповідно до умов договору виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, порушуються строки повернення кредиту, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства», Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2023 року вищевказану справу було передано судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28.07.2023 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України. Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Гребенюк О.С. у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача, проти заочного рішення не заперечує. Відповідно довідки відділу адресно-довідкової служби ГУ ДМС України в Одеській області від 28.07.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим по м.Одесі та Одеській області не значиться./а.с.130/. Відповідно довідки від 29.03.2017 року № 5106-159235 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] вбачається, що зареєстрованим місцем його проживання є [ADDRESS] , фактичним місцем проживання/перебування - [ADDRESS] . Відповідач у судовому засіданні 05.12.2023 року пояснив, що він є переселенцем, інвалідом 2 групи у зв`язку з працею в шкідливих умовах, оскільки м.Луганськ є тимчасово окупованою територією, його житло було повністю зруйновано, він переїхав проживати до м.Києва, а потім до м.Одеси, позовні вимоги визнає частково, що він дійсно на протязі 15 років був клієнтом АТ КБ "Приватбанк», своєчасно повертав кредитні кошти, останні роки кредитними грошима не користувався, оскільки це була депозитна картка, розрахунок заборгованості вважає невірним та не визнає його, просить застосувати строки позовної давності до заборгованості, яку просить стягнути з нього банк у судовому порядку. До судового засідання, призначеного на 29.01.2024 року та 28.03.2024 року відповідач не з`явився, належним чином повідомлявся, через канцелярію суду надавав заяви про відкладення розгляду справи, однак суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи надають можливість розглянути справу по суті, з метою не затягування розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. На підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 03.06.2014 року відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копія якої надана позивачем до позовної заяви. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений з договором про надання банківських послуг, згоден з його умовами. Проте, до позову не надано Пам`ятку клієнта, яка разом з заявою, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, тобто є обов`язковим елементом договору про надання банківських послуг. Крім того, до позову надано копію паспорту [PERSON] , яку засвідчено 27.06.2018 року та анкету-опитувальник клієнта-фізичної особи [PERSON] , засвідчену 04.08.2022 року, якою відповідач дав згоду на обробку банком його даних та використання простого електронного підпису та повідомив загальну інформацію про те, що він є пенсіонером, має сукупний місячний дохід 2200 грн., об`єкти нерухомості, автомобілі у особистій власності або рахунки в інших банках відсутні, не є фізичною особою-підприємцем або самозайнятою особою./а.с.23/ На підтвердження позовних вимог суду надано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів банку обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Довідку щодо інформації про надані кредитні картки за кредитним договором № б/н, Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виписку по рахунку та розрахунок заборгованості за договором. Із довідки банку (без № та дати видачі) про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] , вбачається, що старт карткового рахунку [NUMBER] вказано 03.06.2014 року та було встановлено кредитний ліміт - 300,00 грн., в подальшому 28.11.2015 року кредитний ліміт було збільшено до 5000,000 грн., в подальшому з 26.05.2017 року кредитний ліміт було збільшено до 50000,00 грн., потім вказано про зменшення кредитного ліміту - 28.10.2022р, 08.11.2022р, 22.11.2022р, 06.12.2022р, 20.12.2022р, однак розміру зменшення судом не встановлено, оскільки визначено кредитний ліміт в тому самому розмірі - 50000,00 грн., що може свідчить про помилку у довідці про нарахування ліміту, або кредитний ліміт було зменшено на невстановлену суму, та лише з 26.12.2022 року кредитний ліміт було змінено шляхом зменшення до 0,00 грн./а.с.20/. Із довідки банку (без № та дати видачі) про отримання кредитних карток [PERSON] , вбачається, що відповідач отримав кредитну картку «Універсальна» GOLD № [NUMBER] , термін дії якої до 04/18 року, потім кредитну картку «Універсальна» WORLD № [NUMBER] , термін дії якої до 06/18 року, потім кредитну картку «Універсальна» GOLD № [NUMBER] , термін дії якої до 04/22, потім кредитну картку «Універсальна» GOLD № [NUMBER] , термін дії якої 04/22, та остання кредитна картка «Універсальна» GOLD з фото № [NUMBER] , термін дії якої до 06/22 року./а.с.21/. Однак, суд критично відноситься до вказаних довідок (без № та дат видачі), крім того кредитування карткового рахунку [NUMBER] було припинено з 26.12.2022 року шляхом зменшення до 0,00 грн., хоча термін дії картки [NUMBER] до 04/18 року, кінцевий термін дії інших карток був до червня 2022 року, проте відомостей про наявність на них розміру грошових коштів, збільшення чи зменшення кредитного ліміту, або припинення кредитування, суду не надано, окрім відомостей щодо карткового рахунку [NUMBER] , кредитування якого було припинено 26.12.2022 року. Проте, із позовної заяви вбачається, що банк просить стягнути загальну заборгованість у період з 01.06.2015 року по 22.05.2023 року, яка станом на 22.05.2023 року складає розмір 60109,58 грн., що виходить за межі позовної давності. Судом було досліджено наданий позивачем Розрахунок заборгованості за договором б/н від 03.06.2014 року станом на 31.05.2015 року, з якого вбачається, що заборгованість станом на 31.05.2015 року відсутня (а.с.9 зворот); Розрахунок заборгованості в період з 01.06.2015 року по 31.05.2019 року, з якого вбачається, що відповідачем погашено за поточним кредитом 199467,45грн., проте існує загальна заборгованість за наданим кредитом в розмірі 3745,07 грн.(а.с.15 зворот).; Розрахунок заборгованості станом в період з 01.06.2019 року по 22.05.2023 року, з якого вбачається, що погашено заборгованості за поточним тілом кредиту - 31601,67 грн., погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2375,87 грн., погашено заборгованості по нарахованим відсоткам - 539,47 грн., проте існує заборгованість за простроченим тілом кредиту - 49143,79 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 10965,79 грн. за період з 01.06.2019 року по 22.05.2023 року, таким чином остаточна загальна заборгованість відповідача за період з 01.06.2015 року по 22.05.2023 року за наданим кредитом, фактично за 8 років складає 60109,58 грн.(а.с.19 зворот). Суд зауважує про те, що до суми заборгованості за кредитом станом на 10.07.2023 року, дата подання позову до суду, увійшла сума заборгованості поза межами позовної давності у період з 01.06.2015 року по 22.05.2023 року, то постає питання щодо застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. 05.12.2023 року відповідачем через канцелярію суду було подано заяву про застосування строку позовної давності, а в судовому засіданні відповідач пояснив, що він дійсно є клієнтом банку та користувався кредитними грошима, але він вважає, що банком невірно визначено остаточну сума заборгованості з врахуванням строку позовної давності. Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом 10.07.2023 року, тобто трирічний строк звернення до суду з моменту наявності заборгованості починається з 10.07.2020 року. При цьому, суд зауважує, що позивачем у позові, поданому 10.07.2023 року включено до стягнення заборгованість, яка виникла за межами позовної давності, зокрема заборгованість станом на 01.06.2015 року в розмірі 3745,07 грн., а також сума заборгованості, яка виникла у період з 01.06.2019 року по 22.05.2023 року, тобто за цей у період з 01.06.2015 року по 22.05.2023 року відповідачу щомісячно нараховувалась заборгованість, виходячи із процентної ставки - 3,5 відсотків, щомісячної процентної ставки при порушенні умов кредитування - 7 відсотків, щомісячної процентної ставки на прострочений кредит, річна, нараховувались відсотки на заборгованість за кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту - 49143,79 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 10965,79 грн., загальна заборгованість за наданим кредитом складає 60109,58 грн. Також, із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач за 2022 рік шість раз різними сумами погашав кредит та зокрема останній платіж було сплачено відповідачем 01.07.2022 року у розмірі 2373,07 грн. Крім того, із позову вбачається, що в редакції Умов та правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно до п.2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». Однак, суду невідомо, чи ввійшла вказана заборгованість відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд» в загальну суму заборгованості станом на 22.05.2023 року, з урахуванням строків позовної давності, якщо ввійшла, то в якому розмірі, оскільки суду не надано детального розрахунку заборгованості, крім того, позивачем не доведено, що сторони дійшли згоди та досягли домовленості щодо стягнення у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». Також, в матеріалах справи відсутні будь-які письмові попередження, адресовані відповідачу, про наявність існуючої заборгованості, її розміру та строків оплати. Суд вважає, що розмір остаточної заборгованості відповідача перед банком є недоведеним, оскільки розрахунок та нарахування було здійснено загалом і за період, який знаходиться за межами строку позовної давності. Відповідно ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується відповідач. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч.1, ч. 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві позичальника від 03.06.2014 року процентна ставка за кредитом не зазначена. При цьому, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який містить умови щодо розміру процентної ставки, розмір щомісячного платежу, строк внесення щомісячних платежів, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, сторонами підписаний не був, тобто належним чином сторонами не були погоджені умови договору щодо нарахування та сплати процентів. Обґрунтовуючи право на нарахування відсотків, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 03.06.2014 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати неустойки, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача також не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15). Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03.06.2014 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (10.07.2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч.6 ст.81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17). Не містить укладений у вигляді анкети-заяви кредитний договір б/н від 03.06.2014 року підписаної сторонами, ні строку повернення кредиту (користування ним), ні зазначення кредитного ліміту або виду картки, окрім заповнення анкетних даних клієнта. Суд враховує той факт, що позичальником фактично було отримано та використано кошти, однак в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуто, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, тобто АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми кредитних коштів, але банком не доведено належними та допустимими доказами, детальним розрахунком заборгованості, в межах строку позовної давності саме суму заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «Приватбанк» є недоведеними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed