Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

У листопаді\~2023\~року Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» (далі за текстом Європейська агенція) звернулося до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з позовом, в якому зазначало, що відповідачем у 2022 році було укладено договори кредиту із двома фінансовими установами, відповідно до умов яких він отримав кошти, які у строк не повернув. У зв`язку з ухиленням [PERSON] від виконання своїх зобов`язань його загальна сума заборгованості склала 34180,35 грн. Між Європейською агенцією та фінансовими установами були укладені договори факторингу і позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись їх боржниками, включно і до [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення позичених коштів утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою судді Коростенського міськрайонного суду від 03.11.2023 справа за підсудністю направлена до Новоград-Волинського міськрайонного суду, куди надійшла 28.11.2023 (а.с.56,62). Сторони до суду не прибули. Представник позивача у позові просив розгляд справи проводити без його участі на підставі поданих доказів. Відповідач в судовому засіданні від 22.02.2024 не заперечував факту дистанційного укладання електронних кредитних договорів із фінансовими установами Інвеструм та Манівео у січні 2022 року та отримання від них сум кредиту, які по сьогоднішній день не повернув. Не згоден із сумою нарахованих відсотків. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). За кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (ст.1054 ЦК України). Електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір,\~укладений шляхом\~обміну електронними\~повідомленнями,\~підписаний у\~порядку,\~визначеному ст.12\~Закону,\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З наданих суду доказів вбачається, що [PERSON] у січні 2022 року було дистанційно укладено два кредитні договори, в електронні формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Так, згідно договору кредитної лінії №506219889 від 06.01.2022, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі за текстом Манівео) та відповідачем, останньому було кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 11500 грн (п.1.1) строком на 30 днів, до 05.02.2022. За користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати проценти, які нараховуються згідно п.1.9 договору: в період дії строку кредиту 153,30 % річних або 0,42 % від суми кредиту за кожен день користування ним; у разі продовження строку кредиту процентна ставка 766,5 % річних або 2,10 % в день. Окрім того, 11.01.2022 відповідач уклав договір про надання фінансового кредиту №09214-01/2022 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвеструм» (далі за текстом Інвеструм), за умовами якого йому було надано кредит у безготівковій формі в розмірі 4000 грн на його банківську картку строком на 30 днів зі сплатою 365.0 % річних від суми кредиту в розрахунку 1.00 % на добу. Повернення кредиту та сплата процентів мали здійснюватись згідно графіка платежів. Зазначені договори підписані відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора. Як на підставу набуття позивачем статусу нового кредитора, переходу права вимоги за зазначеними кредитними договорами, суду були надані договори факторингу. Зокрема, 20.10.2022 між Європейською агенцією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (далі за текстом Таліон плюс) укладено договір факторингу №20102022, за умовами якого останнє передало право вимоги. 31.12.2020між Манівео та Таліон плюс укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якого Манівео зобов`язується відступити Таліон плюс права вимоги. 31.01.2023\~між Європейською\~агенцією та\~Інвеструм укладено договір факторингу №31012023, за умовами якого останнє передало право вимоги. Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні. Відступлення права\~вимоги є\~одним із\~випадків заміни\~кредитора в\~зобов`язанні,\~яке може\~відбуватися на\~підставі правочину,\~зокрема,\~внаслідок укладення\~договору факторингу.\~Оскільки за\~ст.1078\~ЦК предметом\~договору факторингу\~може бути\~право грошової\~вимоги,\~строк платежу\~за якою\~настав (наявна\~вимога),\~а також\~право вимоги,\~яке виникнев майбутньому (майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника), суд вважає, що згідно наданих договорів факторингу Європейська агенція замінила Манівео та Інвеструм. Разом з тим, звертаючись з даним позовом до суду, позивач повинен був надати докази, з яких можливо було б встановити виконання з боку Манівео та Інвеструм своїх зобов`язань по кредитним договорам, зокрема щодо перерахунку кредитних коштів на картку відповідача. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (статті 12 ЦПК України), який забезпечує повноту\~дослідження обставин\~справи.\~Цей принцип\~передбачає покладання\~тягаря доказування\~на сторони.\~Одночасно цей\~принцип не\~передбачає обов`язку\~суду вважати\~доведеною та\~встановленою обставину,\~про яку\~сторона стверджує.\~Така обставина\~підлягає доказуванню\~таким чином,\~аби задовольнити,\~як правило,\~стандарт переваги\~більш вагомих\~доказів,\~тобто коли\~висновок про\~існування стверджуваної\~обставини з\~урахуванням поданих\~доказів видається\~більш вірогідним\~ніж протилежний. Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На обґрунтування\~позовних вимог\~щодо наявності\~заборгованості по\~договорам №506219889\~від 06.01.2022 та\~№09214-01/2022\~від 11.01.2022 позивачем надано: витяг з реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022; витяг з реєстру боржників до договору факторингу №31012023 від 31.01.2023 та розрахунки заборгованості станом на 31.08.2023. З останніх слідує, що сума заборгованості\~за кредитом\~№506219889\~від 06.01.2022 становить 25080,35 грн й складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 11500 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 13580,35 грн; сума заборгованості за кредитом №09214-01/2022\~від 11.01.2022 становить 9100 грн й складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 4000 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 5100 грн. Відповідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018\~№75, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, тобто ті, які містять відомості про господарську операцію. Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності дослідження в справах щодо стягнення кредитної заборгованості саме первинних документів, зазначаючи, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані у позові. Згідно умов укладених відповідачем з фінансовими установами Манівео та Інвеструм договорів, останні зобов`язувалися надати позичальникові грошові кошти (кредит) у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки клієнта. Кредит вважається наданий в день перерахування установами суми кредиту. Суд розглядає\~справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, які розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. В порушення зазначених норм права Європейською агенцією не надано доказів на підтвердження отримання [PERSON] грошових коштів від фінансових установ Манівео та Інвеструм, або відкриття рахунків чи перерахування коштів на рахунки, відкриті в інших банках, або видачі кредитних коштів в касах кредитних установ через видатковий касовий ордер. Відтак, доводи позивача щодо виникнення між відповідачем та товариствами договірних відносин не підтверджені належними доказами. Суд враховує позицію відповідача щодо часткового визнання позову, однак це не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суду слід дослідити матеріали справи, надати належну оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходячи виключно із факту визнання. Виходячи з положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (ст.264 ЦПК України). Тож суд не може покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які підлягають встановленню. Відтак, резюмуючи викладене, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, суд позбавлений можливості впевнитись у законності його права вимоги до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. У відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed