Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

26 лютого 2024 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 11 листопада 2011 року розірвано. [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає із нею та перебуває на її повному утриманні. Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 11 листопада 2011 року ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 280 гривень щомісячно на користь позивача на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Зазначає, що на час звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, їй не було відомо, чи відповідач був працевлаштований, тому аліменти з відповідача стягувались у твердій грошовій сумі. На даний час, як їй відомо, відповідач офіційно працевлаштований, проходить військову службу за призовом в ЗСУ. Вважає, що для забезпечення потреб дитини доцільним є змінити розмір аліментів шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх його доходів, що складатиме лише 75% усіх його доходів та не вплине на погіршення матеріального становища відповідача. Просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] , згідно рішення Локачинського районного суду Волинської області від 11 листопада 2011 року на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми на 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 28 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 26 березня 2024 року. 26 березня 2024 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в обгрунтування якого зазначає, що відповідач перебуває на військовій службі. В середньому щомісяця отримує грошове забезпечення у розмірі 105000 грн. Позивачка просить стягувати з відповідача 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), що становитиме 26250,00 грн, що майже в 9 разів перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину відповідного віку, визначений ч.2 ст.182 СК України. Звертає увагу на обставини, що мають істотне значення: на утриманні відповідача перебувають малолітня донька [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, батьки пенсійного віку [PERSON] та [PERSON] ; відповідач у зв`язку із проходженням військової служби перебуває на сході України «в гарячих точках», як наслідок, несе значні витрати пов`язані із ремонтом транспортного засобу, придбання амуніції, речей першої необхідності, тому значна сума коштів витрачається на закриття відповідачем потреб, пов`язаних із захистом Батьківщини, оскільки від цього залежить життя останнього. Із долучених до відзиву платіжок вбачається, що відповідач лише за декілька днів у березні 2024 року поніс витрат, пов`язаних із військовою службою, у розмірі орієнтовно 20000 грн. Просить ухвалити рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, а саме стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/12 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше двох мінімальних рекомендованих розмірів аліментів на дитину відповідного віку (а.с. 25-42) Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується телефонограмою (а.с. 18). 26 березня 2024 року від позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій просить змінити спосіб стягнення аліментів, з твердої грошової суми на 1/10 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також розглядати справу у її відсутність (а.с. 43). Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися також, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 23). 26 березня 2024 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача. Також у клопотанні зазначає, що після подання відзиву між сторонами велися перемовини з приводу пошуку компромісу та мирного врегулювання питання щодо розміру аліментів. Просить ухвалити рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, а саме стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/10 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. (а.с. 44) Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Локачинського суду Волинської області № 2-231/11/0307 від 11 листопада 2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22 вересня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Локачинського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 20 (а.с. 7). У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 23 лютого 2024 року, з якого вбачається батько дитини [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 6). Згідно виконавчого листа, Локачинський районний суд Волинської області 11 листопада 2011 року розглянув справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та вирішив позов задовольнити частково, стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. П`ятикори Локачинського району Волинської області, в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 280 грн, щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2011 року і до його повноліття (а.с. 10). На даний час прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] », що підтверджується копією заочного рішення Горохівського районного суду Волинської області від 29 березня 2022 року про розірвання шлюбу, з якого вбачається, що 10 жовтня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано 10.10.2020 року Горохівським відділом реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №71. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с. 8-9). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ст. 27 Конвенції батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ч. 3 чт. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Також, суд враховує правову позицію Верховного суду України у справі за № 6-143цс13 від 05.02.2014, відповідно до якої з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як вбачається із довідки про склад сім`ї від 22 лютого 2024 року № 287, виданої старостою Привітненського старостинського округу Локачинської селищної ради Волинської області, за адресою с. Привітне, вул. Центральна, 69 Володимирського району Волинської області зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Таким чином, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів) і саме вона має право на подання позову про зміну способу стягнення аліментів. Із доводів позовної заяви, відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований, оскільки перебуває на службі в ЗСУ. Водночас, представником відповідача до відзиву долучено копію довідки військової частини Міністерства оборони України від 06.03.2024 року № 481/РВВ, згідно якої сержант [PERSON] перебуває на військовій службі та копію довідки про доходи, видану військовою частиною Міністерства оборони України від 08.03.2024 року № 4073/3, згідно якої доходи [PERSON] з вересня 2023 року по лютий 2024 року становлять 634798,64 грн (а.с. 28,29). Однак, представник відповідача у відзиві зазначає про обставини, що мають істотне значення, а саме: про перебування\~на утриманні відповідача малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та дружини [PERSON] , яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 червня 2021 року, з якого вбачається батько дитини [PERSON] , мати [PERSON] та копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08 серпня 2020 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , та зареєстрований виконавчим комітетом Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області, актовий запис № 6 (а.с. 30,31); про перебування на утриманні відповідача батьків пенсійного віку [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 грудня 2017 року, з якого вбачається батько дитини [PERSON] , мати [PERSON] , довідкою відділу обслуговування громадян №2 управління обслуговування громадян ГУПФ України у Волинській області від 08.03.2024 року № 174, яка видана [PERSON] про те, що вона перебуває на обліку та одержує пенсію за віком в розмірі 3236,85 грн на місяць, посвідченням серії [NUMBER] виданого 15 березня 2021 року довічно [PERSON] управлінням соціального захисту населення Володимир-Волинської РДА про те, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи (а.с. 32-34). про понесення відповідачем значних витрат на ремонт транспортного засобу, придбання амуніції, речей першої необхідності,у зв`язку із проходженням військової служби, що підтверджується долученими до відзиву копіями товарних та фіскальних чеків (а.с. 35-41). Пунктом 2 частини 2 статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Таким чином, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог, яка надійшла до початку першого судового засідання 26 березня 2024 року, у якій просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] згідно рішення Локачинського районного суду Волинської області від 11 листопада 2011 року на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми на 1/10 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 43). Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. 26 березня 2024 року від представника відповідача надійшло клопотання у якому просить стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/10 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно (а.с.44). Згідно із ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи наведене та визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, які визнаються відповідачем, або добровільності їх визнання, а також наявність права вибору способу стягнення аліментів, відповідно до вимог ч. 3 ст.181 СК України, у того з батьків, разом з яким проживає дитина, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. На підставі ст. ст. 142, 180-182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved