Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~Рівненського міського\~суду з\~позовом до\~ Рівненської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] про визнання недійсним рішення Рівненської міської ради №2582 від 16.03.2017 року "Про передачу в оренду громадянці [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS] , на якій знаходиться об"єкт нерухомого майна". В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що є власником комплексу будівель та споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та розташовані на земельній ділянці площею 1,3142 га з кадастровим номером 5610100000:01:006:0034. На підставі ст.120 ЗК України, відбулася заміна сторони в зобов"язанні - в договорі оренди Земельної ділянки. Згідно Договору від 31.08.2020 про внесення змін до Договору оренди землі від 21.12.2017 на нього було переведено всі права та обов"язки орендаря земельної ділянки, а тому рішення Рівненської міської ради №2582 від 16.03.2017 року "Про передачу в оренду громадянці [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS] , на якій знаходиться об"єкт нерухомого майна" прямо впливає на його права та інтереси. Вказує, що рішення Рівненської міської ради №2582 від 16.03.2017 року, яким дана земельна ділянка була передана в оренду з цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування будівель торгівлі" та з категорією "земель житлової та громадської забудови" було прийняте з порушенням ст.20 ЗК України. Оскаржуваним рішенням відповідач незаконно змінив цільове призначення та категорію земель без розробки та затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення землі, а також в супереч вимогам Генерального плану забудови м.Рівне. Вказана земельна ділянка була сформована та пребувала у користуванні трьох попередніх землекористувачів у період з 1998 року по 16.03.2017 року, відносилася до категорії «землі промисловості», з цільовим призначенням «для обслуговування комплексу будівель та споруд». Чинна категорія земель та цільове призначення Земельної ділянки протирічить Генеральному плану та плану зонування м.Рівне. Відповідач змінив цільове призначення та категорію земельної ділянки з порушеням вимог земельного законодавства. Відповідачем подано відзив від 04.12.2023 року, позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає виключну компетенцію міських рад у вирішенні відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Дана норма закону є одним із засобів забезпечення провідної ролі міських рад як органів міського самоврядування, які покликані представляти відповідні територіальні громади та здійснювати від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Виключна компетенція місцевих рад означає, що ніякі інші органи чи посадові особи не мають права приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції рад. Проект рішення «Про передачу в оренду громадянці [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS] , на якій знаходиться об"єкт нерухомого майна" був підготовлений Управлінням земельних відносин на підставі заяви [PERSON] . Рівненська міська рада також просить врахувати преюдиційність рішень судів у справах: 569/2824/18, 569/4496/20, 1740/2487/18. Крім того, відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності. Рівненська міська рада просить відмовити в позові [PERSON] . Ухвалою суду від 14.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 08.02.2023 року залучено до участі в справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві, просив задоволити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином. Третя особа в судове засідання не з"явився, про дату та час слухання справи була повідомлений належним чином. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи і наявні у них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.08.2003 №1250436, Товариству з обмеженою відповідальністю «Вторма-Рівне» на праві приватної власності належав комплекс будівель та споруд, загальною площею 2084,6 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу ВАМ №968601 реєстраційний №2583 від 29.07.2003(а.с.12) 24.05.2006 між Рівненською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вторма-Рівне» (орендар) укладено договір оренди землі. Згідно з п.1 даного договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 13142 кв.м, яка знаходиться в [ADDRESS] . В оренду передається земельна ділянка площею 13142 кв. метрів для обслуговування комплексу будівель та споруд строком на 10 років (а.с.18) Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оренду землі», ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України [PERSON] отримала право оренди земельної ділянки, що знаходиться під комплексом будівель та споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , на тих самих умовах, що існували у попереднього орендаря та власника об`єктів нерухомого майна - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторма-Рівне». 25.02.2016 Рівненська міська рада прийняла рішення № 242 «Про припинення права оренди земельної ділянки по [ADDRESS] та розірвання договору оренди землі». Згідно з п.2 вказаного рішення, вирішено розірвати договір оренди землі від 03.07.2006, укладений між ТОВ «Вторма-Рівне» та Рівненською міською радою.(а.с.9) За зверненням громадянки [PERSON] до Рівненської міської ради було прийнято рішення Рівненської міської ради від 16 березня 2017 року №2582 «Про передачу в оренду громадянці [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS] , на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна», згідно пункту 1, на підставі свідоцтва від 05.03.2013 року (р.№277) передано громадянці [PERSON] в оренду на десять років земельну ділянку площею 13 142 м2 на [ADDRESS] кадастровим номером 5610100000:01:006:0034 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для обслуговування комплексу будівель та споруд). Земельну ділянку передано за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади міста Рівного. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27.02.2019 у справі № 569/2824/18 позов Рівненської міської ради до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Управління земельних відносин Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки площею 13142 м2, яка знаходиться в [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер:5610100000:01:006:0034, укладеним між Рівненською міською радою та [PERSON] , строком на десять років з моменту набрання чинності рішення суду на умовах проекту договору (пропозиція від 15.12.2017 року вих.№08-1970) - задоволено повністю. В зустрічному позові [PERSON] до Рівненської міської ради про визнання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:006:034 та площею 1,3142 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладеним між Рівненською міською радою та [PERSON], з моменту набрання чинності рішення суду, у редакції, що була надіслана [PERSON] до Рівненської міської ради листом від 26 січня 2018 року - відмовлено за безпідставністю. В обґрунтування позовних вимог вказувалося, що рішенням Рівненської міської ради від 16 березня 2017 року № 2585 передано в оренду строком на десять років земельну ділянку площею 13142 м2 на [ADDRESS] з кадастровим номером 5610100000:01:006:0034 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для обслуговування комплексу будівель та споруд). З набуттям права на майно та прийняттям міською радою рішення про надання земельної ділянки в оренду у відповідача виник обов`язок щодо оформлення права на оренду земельної ділянки та по сплаті за неї, оскільки згідно ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним і об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Рівненський міський суд Рівненської області у рішенні від 27.02.2019 № 569/2824/18 вказав, що нормами статі 7 Закону України "Про оренду землі", статей 120, 141 Земельного кодексу України зазначено, що внаслідок переходу права власності на нерухоме майно, яке розташоване на орендованій ними за спірним договором земельній ділянці, до нового власника майна автоматично перейшло і право користування цією земельною ділянкою з одночасним припиненням цього права у попереднього орендаря. Після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки на якій це майно розташоване, а отже, відповідні права та обов`язки орендаря, у тому числі зі сплати орендної плати за користування земельної ділянки. Зазначена правова позиція щодо переходу права і обов`язків землекористувача при відчуженні нерухомості підтверджується і судовою практикою Верховного Суду, викладеної у постановах Верховного Суду від 16.06.2018 у справі № 922/3655/17 та від 07.11.2018 у справі № 910/20774/17. Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24.03.2020, у справі № 569/2824/18 касаційну [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 червня 2019 року залишено без змін. У вказаній постанові суд дійшов висновку що, відповідно до статті 7 Закону України «Про оренду землі», статей 120, 141 Земельного кодексу України, внаслідок переходу права власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, до нового власника майна переходить і право користування цією земельною ділянкою з одночасним припиненням цього права у попереднього орендаря. Разом з тим, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї прав тільки на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім 'я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній (пункти 8.16 і 8.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16). Таким чином, перехід права власності на нерухоме майно ще не свідчить про автоматичне виникнення права оренди всієї земельної ділянки, на якій воно розташоване, а тільки покладає на власника обов`язок оформити право користування у встановленому законом порядку. Крім того, твердження позивача про те, що у зв`язку з придбанням нерухомості на спірній земельній ділянці вона набула право оренди на тих самих умовах, що були у попереднього землекористувача є безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до договору оренди землі від 24 травня 2006 року, що Рівненська міська рада надала, а товариство з обмеженою відповідальністю «Вторма-Рівне» (попередній землекористувач) прийняло у платне користування земельну ділянку загальною площею 13 142 кв. м, яка знаходиться за адресою: Біла 85-А, строком на 10 років. Договір зареєстрований у Рівненській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 03 липня 2006 року за № 040658300184. Відповідно до частини другої статті 120 Земельного кодексу України, мала право користуватися вказаною земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що і ТОВ «Вторма-Рівне», до закінчення строку дії договору оренди, тобто до 02 липня 2016 року. Рішення ж Рівненської міської ради «Про передачу в оренду громадянці [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS] », на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, було прийнято 16 березня 2017 року, тобто по закінченню строку дії договору оренди. Враховуючи вищезазначені рішення судів, Рівненською міською радою [PERSON] було надано пропозицію по укладенню договору оренди землі від 21.12.2017 № 65/19, який був визнаний укладеним з моменту набрання чинності рішення Рівненського міського суду у справі № 569/2824/18 від 27.02.2019 на умовах проекту договору (пропозиція від 15.12.2017 року вих.№ 08-1970). Відповідно до п. 2 вищевказаного договору оренди, категорія земель землі житлової та громадської забудови. На підставі вказаного договору було внесено інформацію у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо права оренди даної земельної ділянки, яке було зареєстровано лише 14.09.2019 за [PERSON] . Саме з цього моменту реєстрації права оренди воно і виникло у останньої. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.08.2020 №219162348, [PERSON] , на праві приватної власності належить комплекс будівель та споруд, загальною площею 2084,6 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування серії 953 від 05.08.2020 (а.с.33). 31 серпня 2020 року між Рівненською міською радою та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до Договору оренди землі від 21.12.2017р. відповідно до якого сторони погодили, що всі права та обов`язки Орендаря в усіх зобов`язаннях, що виникли на підставі Договору оренди землі від 21.12.2017р. (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права оренди земельної ділянки від 14.08.2019р. № 33298153), переходять до нового Орендаря, яким є Орендар, що вказаний у цьому Договорі про внесення змін та доповнень. Сторони погодили, що всі права та обов`язки Орендаря, в тому числі щодо нарахування та сплати орендної плати виникають в Орендаря та є чинними з моменту переходу права власності від 05.08.2020р. на вся об`єкти нерухомого майна. Договір набув чинності змоменту укладення і застосування до відносин, що виникли між сторонами з дати переходу права власності від 05.08.2020р. на всі об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди, будинки) які розміщені на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:006:0034, що перебувають в користуванні (оренді) в попереднього власника майна, та діє протягом строку дії Договору оренди землі від 21.12.2017р.(а.с.32) Позивач [PERSON] на даний час є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:006:0034, відповідно до договору від 31.08.2020 про внесення змін та доповнень до Договору оренди землі від 21 грудня 2017 року. За ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За ч. 1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Частиною першою\~статті 15\~Закону України\~"Про\~оренду землі"\~визначено,\~що істотними\~умовами договору\~оренди землі\~є об`єкт\~оренди (місце\~розташування та\~розмір земельної\~ділянки);\~строк дії\~договору оренди;\~орендна плата\~із зазначенням\~її розміру,\~індексації,\~форм платежу,\~строків,\~порядку її\~внесення і\~перегляду та\~відповідальності за\~її несплату;\~умови використаннята цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 46, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що міські ради правомочні розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законам до їх відання. Відповідно до Земельного кодексу України і Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань щодо передачі земель комунальної власності у власність чи користування, оренду громадянам та юридичним особам є виключним правом міської ради, як суб`єкта права власності на землю. Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження міських рад у галузі земельних відносин на території міст, пункт «а» передбачає розпорядження землями територіальних громад. Стаття 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За таких обставин, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин на які позивач посилався при зверненні до суду з позовом, а відтак вимоги позивача є необґрунтованими, тому відсутні підстави для задоволення позову. Згідно ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed