Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

04 вересня 2020 року [PERSON] , від імені якого діє адвокат Шаблій Валерій Іванович, пред`явив в Здолбунівський міськрайонний суд Рівненської області позов до [PERSON] про стягнення боргу. Як на підставу своїх вимог зазначив, що 15 лютого 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримав у борг 5 500 доларів США під 2 відсотки місячних, підтвердженням чого є розписка відповідача, згідно якої відповідач отримав кошти та взяв на себе зобов`язання повернути борг в повному обсязі не пізніше 15 серпня 2020 року. Крім цього, 15 лютого 2020 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Хомутовським В.С. нотаріально завірено заяву [PERSON] , якою додатково підтверджено позику у [PERSON] 5500 доларів США та зобов`язання до 15 серпня 2020 року повернути разом із 2 відсотками місячних від суми позики. В подальшому [PERSON] свої зобов`язання не виконував, 2 відсотки місячних за користування коштами не сплачував і до часу написання позовної заяви суми позики у розмірі 5500 доларів США не повернув. На неодноразові телефонні дзвінки та СМС повідомлення [PERSON] про необхідність повернення отриманої позики і відсотків, з 15 серпня 2020 року [PERSON] постійно повідомляє, що від своїх зобов`язань не відмовляється, зараз не може повернути борг, однак через декілька днів поверне (і так кожен тиждень однакова відповідь). Таким чином [PERSON] порушив вимоги ст.526 ЦК України, де визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та вимоги ст.1049 ЦК України. Сума боргу [PERSON] перед [PERSON] , становить 6 160 доларів США, з яких 5500 доларів США - сума основного боргу, 660 доларів США - сума відсотків за користування коштами. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. У відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Своїми діями позивач порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, що змушує його, позивача, звернутися до суду з вимогою до відповідача про повернення боргу у відповідності до розписки. З огляду на вищенаведені обставини, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 6 160 доларів США., з яких 5 500 доларів США - основного боргу, 660,00 доларів США - два відсотки місячних; а також 7 102,60 грн. судових витрат. Ухвалою судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2020 року вищевказані матеріали цивільної справи передано для розгляду Шевченківському районному суду м.Львова. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 грудня 2020 року, зазначену цивільну справу передано для розгляду судді Шевченківського районного суду м.Львова Глинській Д.Б. Згідно розпорядження № 303 від 19 березня 2021 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 березня 2021 року матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] , від імені якого діє адвокат Шаблій Валерій Іванович, до [PERSON] про стягнення боргу, передано для розгляду судді Кавацюку В.І. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 22 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. 07 травня 2021 року на електронну адресу суду представником позивача [PERSON] адвокатом Шаблієм В.І. подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме, просить винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] основного боргу за договором позики в сумі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США, два проценти місячних в сумі 660,00 (шістсот шістдесят) доларів США, три проценти за користування грошовими коштами в сумі 3 689,18 (три тисячі шістсот вісімдесят дев`ять гривень вісімнадцять копійок), інфляційні втрати в сумі 13 535,83 (тринадцять тисяч п`ятсот тридцять п`ять гривень вісімдесят три копійки), 1 874,90 грн. (одну тисячу вісімсот сімдесят чотири гривні дев`яносто копійок) витрат по оплаті судового збору та 5 400 грн. (п`ять тисяч чотириста гривень) витрат на професійну правничу допомогу. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 18 червня 2021 року позов [PERSON] , від імені якого діє адвокат Шаблій Валерій Іванович, до [PERSON] про стягнення боргу задоволено повністю. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] основного боргу за договором позики в сумі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США, два проценти місячних в сумі 660,00 (шістсот шістдесят) доларів США , три проценти за користування грошовими коштами в сумі 3 689,18 (три тисячі шістсот вісімдесят дев`ять гривень вісімнадцять копійок), інфляційні втрати в сумі 13 535,83 (тринадцять тисяч п`ятсот тридцять п`ять гривень вісімдесят три копійки), 1 874,90 грн. (одну тисячу вісімсот сімдесят чотири гривні дев`яносто копійок) витрат по оплаті судового збору та 5 400 грн. (п`ять тисяч чотириста гривень) витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою від 27.09.2021 року заяву [PERSON] задоволено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 18 червня 2021 року в цивільній справі №562/2117/20 за позовом [PERSON] , від імені якого діє адвокат Шаблій Валерій Іванович до [PERSON] про стягнення боргу - скасовано. Судовий розгляд цивільної справи №562/2117/20 за позовом [PERSON] , від імені якого діє адвокат Шаблій Валерій Іванович до [PERSON] про стягнення боргу вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. У справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 06.12.2021 закрито підготовче провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті. 06.12.2024 р. відповідачем було подано відзив, в якому він заперечив щодо позову та просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору. На підставі розпорядження №83 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 15.01.2024 цивільну справу за позовною заявою [PERSON] , від імені якого діє адвокат Шаблій Валерій Іванович до [PERSON] про стягнення боргу передано на перерозподіл. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2024 справу передано судді Невойту П.С. Ухвалою від 18.01.2024 року справу прийнято до розгляду, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін та призначити підготовче судове засідання. 05 лютого 2024 року на адресу суду представником позивача [PERSON] адвокатом Шаблієм В.І. подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме, просить винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] основного боргу за договором позики в сумі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США, два проценти місячних в сумі 5060,00 (пять тисяч шістдесят) доларів США, три проценти за користування грошовими коштами в сумі 628,04 (шістсот двадцять вісім 04) доларів США, витрат по оплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою від 29.02.2024 р. суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Шаблій В.І. уточнені позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду докази неможливості прибути в судове засідання 27.03.2024 р. на 15.00 год. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, неявку відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. З огляду на зазначену вище практику ЄСПЛ, враховуючи обставини неявки відповідача до суду, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 04.09.2020 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення цього рішення жодного разу до суду не з`явився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, права та обов`язки сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.525 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно з приписами ст.1049 цього ж Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець, якщо інше не встановлено договором або законом, має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. У разі, коли договором не встановлено їх розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. У частині четвертій статті 5 Декрету № 15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію. Декретом № 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. В судовому засіданні встановлено, що 15 лютого 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача в якості позики грошові кошти в розмірі 5 500 доларів США, які зобов`язався повернути позивачу [PERSON] до 15 серпня 2020 року. На підтвердження укладення даного договору відповідачем [PERSON] була написана розписка, яка долучена до матеріалів справи, а також заява [PERSON] від 15 лютого 2020 року, посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Хомутовським В.С., згідно якої [PERSON] додатково підтверджує позику у позивача [PERSON] у сумі 5500 доларів США та зобов`язання їх повернути до 15 серпня 2020 року з відсотками. Позивач [PERSON] надав [PERSON] у користування 5 500 доларів США під 2 відсотки місячних з терміном повернення до 15 серпня 2020 року. Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем та не повернув кошти, не сплатив відсотки. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказані обставини підтверджуються викладеними в позовній заяві обставинами, долученими до справи розписки про отримання відповідачем [PERSON] в позику 5 500 доларів США, нотаріально посвідченої заяви від 15 лютого 2020 року. З наведеного представником позивача [PERSON] адвокатом Шаблій В.І. розрахунку, вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.01.2024 року складається з: основного боргу за договором позики в сумі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США, два проценти місячних в сумі 5060,00 (пять тисяч шістдесят) доларів США. Так, стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019№ 464/3790/16-ц не вбачала підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Однак, сторони в розписці визначили як компенсація два проценти місячних, тому в задоволенні вимог про стягнення з відповдіача три проценти річних за користування грошовими коштами в сумі 628,04 (шістсот двадцять вісім) доларів США, слід відмовити. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно Договору № 01/009/20 про надання правової допомоги від 01.09.2020 року АБ «Валерія Шаблія» в особі керуючого Шаблія В.І., прийняло на себе зобовязання надання правової допомоги [PERSON] (арк.спр. 58-60). Згідно додаткової угоди від 01.09.2020, 06.05.2021 року, акту приймання-передачі наданих послуг від 23.06.2021 року та рахунку на оплату і квитанцій про оплату, вартість наданих послуг становить 9867,50 грн. (арк.спр.76-82). У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд критично оцінює заперечення відповідача, наведені у відзиві щодо відсутності заборгованості відповідача та закриття провадження у справі, т.я. такі не спростовують письмових доказів про отримання коштів в позику. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є підставним та таким, що підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial