Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

21 грудня 2023 року ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (далі - ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП») звернулося до Тульчинського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. Ухвалою судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2023 року цивільну справу № 148/2683/23 за позовом ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передано до Крижопільського районного суду Вінницької області за підсудністю. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» вказує, що між позивачем та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/107-61-001962/20, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом АНАТОЛЬ 12252С-03, д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного Договору позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 23 лютого 2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу АНАТОЛЬ 12252С-03, д.н.з. [NUMBER] , та транспортного засобу BMW 316, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 березня 2021 року у справі № 152/308/21 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. До позивача звернулася потерпіла особа із заявою про настання страхового випадку в зв`язку з чим позивач здійснив виплату страхового відшкодування згідно страхового акта № 210000396216 у розмірі 54 500,00 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована за жодним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З огляду на викладене, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки розмірі 54 500,00 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 17 січня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Крижопільського районного суду від 13 лютого 2024 року розгляд справи було відкладено за заявою відповідача, яку він мотивував необхідністю звернутися за наданням правової допомоги. Ухвалою Крижопільського районного суду від 04 березня 2024 року розгляд справи було відкладено за заявою представника відповідача - адвоката Близнюка В.В., яку він обґрунтував зайнятістю в іншому судовому засіданні. В судове засідання позивач ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» свого представника не направив, натомість від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Близнюк В.В. заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що предметом наданого позивачем Договору добровільного страхування наземного транспорту № 06/107-61-001962/20 від 01 квітня 2020 року вказано транспортний засіб MERCEDES-BENZ SPRINTER, а у позовній заяві йдеться про транспортний засіб АНАТОЛЬ 12252С-03. Долучена до позову постанова Шаргородського районного суду Вінницької області знеособлена, а також в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач є власником або володільцем автомобіля BMW 316, номерний знак [NUMBER] . Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 01 квітня 2020 року між ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 06/107-61-001962/20, предметом якого було страхування транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER (вант) 516 CDI, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, номер кузова /шасі (VIN) [NUMBER] . Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Шляхом повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень судом досліджено постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 березня 2021 року (справа № 152/308/21), якою встановлено, що [PERSON] 23.02.2021 року о 22 год. 30 хв. на автодорозі Немирів - Могилів-Подільський, керуючи автомобілем BMW 316, номерний знак [NUMBER] , на нерегульованому перехресті, виїжджаючи із другорядної дороги на головну, не надав дорогу транспортному засобу «Анатоль», державний номерний знак [NUMBER] , що рухався по головній дорозі з правої сторони, внаслідок чого допустив зіткнення з ним. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цією постановою [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Стороною позивача копія вказаної постанови суду надана у знеособленому вигляді. Згідно відповіді Національної поліції України про ДТП № 3021055295243728, [PERSON] є винуватцем ДТП, яка сталася 23 лютого 2021 року о 22:30 на автодорозі Р-36 Немирів - Могилів-Подільський за участю автомобілів BMW 316, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля АНАТОЛЬ 12252С-03, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У даній відповіді відсутні відомості про наявність у водія [PERSON] страхового полісу відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Окрім того, за відомостями Централізованої бази даних МТСБУ відсутні страхові поліси на транспортний засіб з номерним знаком [NUMBER] . Власник пошкодженого транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER, державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернулася до ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою про подію з ознаками страхового випадку згідно договору страхування (КАСКО) № 06/107-61-001962/20. Відповідно до акта виконаних робіт № 025 від 15 березня 2021 року вартість ремонту застрахованого автомобіля склала 54 500,00 грн. Згідно страхового акта № 210000396216 від 24.03.2021 року, позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 54 500,00 грн. Згідно платіжної інструкції № ЗР029170 від 26 березня 2021 року ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 54 500,00 грн. шляхом перерахування коштів СТО ФОП [PERSON] , яке здійснило ремонтні роботи автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 516, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 28 липня 2021 року ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» направило відповідачу [PERSON] претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 54 500 грн. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір: підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 979 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. В даному випадку підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), згідно якого стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, такий перехід права вимоги є суброгацією. Виходячи з вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. У постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 зроблено висновок про те, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Встановлено, що після виплати ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 54 500,00 грн. шляхом перерахування коштів СТО ФОП [PERSON] , яке здійснило ремонтні роботи автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 516, державний реєстраційний номер [NUMBER] , до страховика, яким є ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», перейшло право вимоги до винної особи, відповідача [PERSON] , як до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди потерпілому, в порядку суброгації. За встановлених обставин суд вважає, що акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 25 лютого 2021 року та акт виконаний робіт № 025 від 15 березня 2021 року є належними та достатніми доказами, які підтверджують дійсний розмір завданої шкоди автомобілю марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 516, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та витрат, які були понесені на його відновлювальний ремонт. Відповідна сума була перерахована на рахунок станції технічного обслуговування (автомайстерні) автотранспортних засобів, що здійснювала ремонт пошкодженого автомобіля, обсяг та вартість робіт за який між страховиком та потерпілим було погоджено. Відтак, відповідач як заподіювач шкоди (особа, винна у вчиненні ДТП) відповідно до норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зобов`язаний відшкодувати позивачу в порядку суброгації 54 500 грн. сплаченого страхового відшкодування за завдану майнову шкоду. З огляду на викладене, з [PERSON] на користь ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» слід стягнути 54 500 грн. сплаченого страхового відшкодування за завдану майнову шкоду. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами наявності у позивача, як страховика, права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, є договір страхування і документ, який підтверджує виплату страхового відшкодування. Доказів на спростування розрахунку матеріальної шкоди чи обов`язку щодо її відшкодування відповідачем до суду не надано. Доводи представника відповідача про те, що MERCEDES-BENZ SPRINTER та АНАТОЛЬ 12252С-03 це різні транспортні засоби, спростовують наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , згідно якої [PERSON] є власником транспортного засобу марки АНАТОЛЬ модель 12252С-03 на базі шасі MERCEDES-BENZ SPRINTER 516, 2018 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved