Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Зміст позовних вимог У червні 2023 року [PERSON] , через представника - адвоката Завгородню Наталію Сергіївну, звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Лекс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шарков Олександр Олександрович, в якій просить суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 13.01.2022, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за № 835, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс» заборгованість в сумі 10150,40 грн; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова правова група «Лекс» на користь [PERSON] грошові кошти стягнуті у виконавчому провадженні № [NUMBER] в сумі 3283,86 грн; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова правова група «Лекс» на користь [PERSON] витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в сумі 11200,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений всупереч приписам ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Як на правову підставу стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 3283,86 грн позивач посилається на ст. 1212 ЦК України. Разом з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 13.01.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, зареєстрованого в реєстрі за № 835, яке проводиться у виконавчому провадженні № [NUMBER] приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шарковим Олександром Олександровичем щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 10150,40 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Лекс». Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі № 754/8754/23 задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, зареєстрованого в реєстрі за № 835 від 13.01.2022, яке проводиться у виконавчому провадженні № [NUMBER], яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шарковим Олександром Олександровичем щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 10150,40 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс». Ухвалою суду від 05 липня 2023 року у задоволенні клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору - відмовлено. Позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. 10 липня 2023 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 14 липня 2023 року продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29 серпня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. 14.09.2023 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПРО СКУЛ» надійшла заява про залучення правонаступника у даній справі. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПРО СКУЛ» про залучення правонаступника у цивільній справі повернуто заявнику без розгляду. Відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд справи, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву від нього не надходило. Треті особи у справі належним чином повідомлялися судом про розгляд справи, що підтверджується, зокрема, поштовими відправленнями з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «адресат відмовився». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву від них не надходило. Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до заяви (оферти) № 200474510 від 10.03.2016 позивач мав намір укласти з ПАТ «Банк Михайлівський» договір про надання та використання платіжної картки (Договір про Картку). 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем вчинено виконавчий напис № 835 про те, що ним пропонується стягнути з [PERSON] , який є боржником за договором № 200474510 від 10.03.2016, укладеним з ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги № 7_БМ від 20.07.2020, укладеним з ТОВ «Діджи Фінанс» та договором відступлення права вимоги № 516/ФК-21 від 01.12.2021, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», та договором відступлення права вимоги №516/ФК-21/1 від 01.12.2021 є ТОВ «Фінансово-правова група «Лекс», заборгованості за договором № 200474510 від 10.03.2016. Строк платежу за договором № 200474510 від 10.03.2016 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 10.03.2016 по 16.11.2021. Сума заборгованості становить 9300,40 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3036,57 грн; простроченої заборгованості за нарахованими доходами 6263,83 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати зі стягувача у розмірі 850,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 10150,40 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шаркова Олександра Олександровича від 17.02.2022 ВП № [NUMBER] відкрито виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з [PERSON] заборгованості у розмірі 10150,40 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Лекс» на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, зареєстрованого в реєстрі за № 835 від 13.01.2022. 14.06.2023 позивачем перераховано на рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шаркова Олександра Олександровича за виконавчим провадженням № [NUMBER] грошові кошти в сумі 3283,86 грн. Щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому, статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Однак пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Однак приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, укладеними у простій письмовій формі, визнані нечинними з дня їх прийняття. З матеріалів справи вбачається, що в порушення вказаних положень матеріального права оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчувався. Оскаржений позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 13.01.2022, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. Аналогічні висновки викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Окрім того, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі заяви (оферти), яка нотаріально не посвідчувалась, також відповідачем не надано засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; не надано оригіналів розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. За встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги позивача щодо визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 835, вчиненого 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс» в загальному розмірі 10150,40 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення коштів Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Правовий аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації, як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25.10.2017 у справі №3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №757/42443/15-ц, провадження №61-38890св18. Отже, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі №910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі, у виді розірвання договору. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Матеріалами справи підтверджується, що 14.06.2023 позивачем перераховано грошові кошти в сумі 3283,86 грн на рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шаркова Олександра Олександровича за виконавчим провадженням № [NUMBER] щодо виконання виконавчого напису № 835 від 13 січня 2022 року. Оскільки виконавчий напис № 835, вчинений 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, визнано таким, що не підлягає виконанню з моменту його вчинення, то стягнуті з позивача на користь відповідача на підставі вказаного виконавчого напису кошти підлягають поверненню, згідно з положеннями статті 1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій вони були отримані, відпала. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачу підлягають поверненню кошти, які набуті за виконавчим провадженням відповідачем у сумі 3283,86 грн. Щодо судових витрат Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у сумі 2684,00 грн (2147,20 грн + 536,80 грн).

Outcome: approved