Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

23.10.2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява представника позивача [PERSON] - адвоката Заєць Б.В. від 19.10.2023 року, в якій позивач та його представник просять: визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , 1/2 частки права власності на житловий будинок літ.«А-1» загальною площею 80,3 кв.м, житловою площею 45,1 кв.м, з хлівом з гаражем літ.«Б», що знаходяться за адресою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , 1/2 частки права власності на земельну ділянку площею 0,069 га, з кадастровим номером 6823055100:00:016:0006, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; вирішити питання про стягнення з відповідачки [PERSON] судових витрат по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач та його представник посилаються на те, що 19.04.2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. 21.08.2017 року рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області їх шлюб було розірвано. У період шлюбу, а саме 26.06.2007 року сторони по справі за спільні кошти придбали житловий будинок загальною площею 80,3 кв.м, житловою площею 45,1 кв.м. з хлівом, з гаражем та земельну ділянку площею 0,069 га, з кадастровим номером 6823055100:00:016:0006, які знаходяться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області, продаж будинку та земельної ділянки вчинено за 135000 грн., та на момент укладення Договору продавець отримав від покупця 25000 грн., а решту суми зобов`язався сплатити продавцю до 26.07.2007 року. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер витягу 15054503 від 27.06.2007 року, право власності на вказане домоволодіння зареєстровано за відповідачкою, розмір частки становить 1/1. У зв`язку із відсутністю у подружжя необхідної суми, 09.07.2007 року у Летичівському відділенні ХФ АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №HML0GK00007586, згідно якого Банк зобов`язався надати [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу у розмірі 22250 доларів США, а саме 20000 доларів США на придбання квартири, 2250 доларів США на сплату страхових платежів (п.7.1Договору). Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступав договір поруки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та договір іпотеки домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Відповідно до договору поруки №HML0GK00007586/1, [PERSON] зобов`язувався перед АТ КБ «ПриватБанк» бути поручителем за виконання зобов`язань боржником [PERSON] за кредитним договором №HML0GK00007586 укладеного 09.07.2007 року. Відповідно до службового розпорядження першого заступника Голови Національного банку України від 09.07.2007 року №417/255 на 10.07.2007 року 100 доларів США дорівнювало 505 грн., а тому тіло кредиту 20000 доларів США дорівнювало 101000 грн., що відповідає решті сумі, яку покупець зобов`язався передати продавцю готівкою. Незважаючи на розірвання шлюбу, сторони продовжували проживати разом у спірному будинку, користуватися земельною ділянкою. Згодом позивач [PERSON] змінив місце проживання, але мав безперешкодний доступ до будинку, часто приїздив до доньки [PERSON] , мав ключі від будинку, хліва з гаражем, за необхідності користувався домоволодінням, був зареєстрований у вказаному будинку. Однак 05.07.2023 року за запитом з ДП «ДІЯ» позивач отримав Витяг з реєстру територіальної громади з якого дізнався, що 06.04.2023 року було скасовано реєстрацію його адреси місця проживання [ADDRESS] . 25.10.2023 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області по даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 16.01.2024 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Заєць Б.В. та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Представник відповідачки - адвокат Вусатюк О.М. та відповідачка [PERSON] заперечують щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та просять суд відмовити у їх задоволенні. Суд, заслухавши думку та пояснення учасників процесу, допитавши свідків, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст.60 СК України вважається, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст.61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою розяснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовєязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Ст.321 ЦК України, закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved