Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

[PERSON] є власником земельних ділянок: кадастровий номер 2323680400:03:008:0001, площею 7,288 га; кадастровий номер 2323680400:04:003:0004 площею 2,0002 га, розташованих на території Тернуватської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.10.2023 № 349724092, від 10.10.2023 № 349724859. Згідно з копією договору оренди землі від 27.11.2020, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Клевер Украгро», позивач передала відповідачу в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 2323680400:03:008:0001 на 25 років. Державна реєстрація іншого речового права (права оренди) земельної ділянки, площею 7,288 га, кадастровий номер 2323680400:03:008:0001, яка розташована на території Тернуватської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області, проведена за Товариством з обмеженою відповідальністю «Клевер Украгро», на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державним реєстратором виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Ананьєвською Анастасією Володимирівною, індексний номер: 56005787 від 29.12.2020, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №39986654, дата державної реєстрації: 24.12.2020, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.10.2023 № 349724092. Згідно з копією договору оренди землі від 27.11.2020, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Клевер Украгро», позивач передала відповідачу в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 2323680400:04:003:0004 на 25 років. Державна реєстрація іншого речового права (права оренди) земельної ділянки, площею 2,0002 га, кадастровий номер 2323680400:04:003:0004, яка розташована на території Тернуватської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області, проведена за Товариством з обмеженою відповідальністю «Клевер Украгро», на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державним реєстратором виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Ананьєвською Анастасією Володимирівною, індексний номер: 56005248 від 29.12.2020, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №39986238, дата державної реєстрації: 24.12.2020, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.10.2023 № 349724859. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила суду, що їй не було відомо про укладення вищезазначених договорів оренди землі та вона їх не підписувала. Стосовно грошей, отриманих нею від [PERSON] , директора ТОВ «Клевер Украгро», позивач пояснила, що вона кілька разів зверталася за матеріальною допомогою до свого сина [PERSON] , який входить до складу засновників ТОВ «Клевер Украгро», та отримувала від нього грошові кошти, які їй перераховував [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , син [PERSON] , пояснив суду, що він постійно самостійно обробляв з використанням власної сільськогосподарської техніки спірні земельні ділянки, що належать позивачу. Проте, відповідач збирає врожай із земельних ділянок позивача та не розраховується з позивачем. За твердженням свідка, від самого початку створення ТОВ «Клевер Украгро» не йшло мови про передачу товариству в оренду земельних ділянок позивача. Представник відповідача у судовому засіданні підтвердив те, що ТОВ «Клевер Украгро» використовує земельні ділянки з кадастровими номерами 2323680400:03:008:0001 та 2323680400:04:003:0004 на підставі договорів оренди землі, укладених з позивачем 27.11.2020. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, під час розгляду даної справи суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25.11.2019 по справі №195/1736/18 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 86000322), та зазначає таке. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Згідно з п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень). Отже, проведення почеркознавчої експертизи за відсутності оригіналів договорів оренди землі, підписи у яких є об`єктами дослідження, є неможливим, а у разі проведення почеркознавчої експертизи за копіями документів, такий висновок експерта буде недопустимим доказом. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 по справі № 824/62/20 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 94417702). \~ \~ \~ \~Призначення судом почеркознавчої експертизи за відсутності оригіналів об`єктів дослідження суперечитиме положенням ст. 78 ЦПК України щодо допустимості доказів. У цій справі, за клопотанням позивача, ухвалою суду були витребувані оригінали оскаржуваних договорів оренди землі у відповідача з метою проведення почеркознавчої експертизи, однак ухилення відповідача від надання витребуваних судом доказів призвело до неможливості призначення експертизи з метою встановлення факту виконання підпису позивачем на договорах оренди землі від 27.11.2020. Іншими доказами вказаний факт не може бути доведений або спростований. Виходячи з наведеного, на підставі ч. 1 ст. 109 ЦПК України суд дійшов висновку про те, що позивач не підписувала договорів оренди землі від 27.11.2020 з відповідачем щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 2323680400:03:008:0001 та 2323680400:04:003:0004. Відтак договори оренди землі від 27.11.2020 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 2323680400:03:008:0001 та 2323680400:04:003:0004 є неукладеними між [PERSON] та ТОВ «Клевер Украгро», а отже позивачем обрано належний спосіб захисту його порушеного права власності на ці земельні ділянки. Додані відповідачем до відзиву платіжні інструкції про перерахування [PERSON] на користь позивача грошових коштів з призначенням платежу: «переказ власних коштів», суд визнає неналежними доказами внесення відповідачем орендної плати за земельні ділянки, що належать позивачу. Додані відповідачем до відзиву оригінали звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт: № АО-0000002 від 09.12.2020 на суму 40201,01 грн; № АО-0000001 від 29.09.2022 на суму 9\~045,23 грн; № АО-0000002 від 31.10.2022 на суму 6\~030,15 грн; №АО-0000003 від 21.11.2022 на суму 6030,15 грн; №АО-0000004 від 12.12.2022 на суму 5\~025,13 грн., є неналежними доказами внесення відповідачем орендної плати за земельні ділянки, що належать позивачу, оскільки мета використання цих коштів суперечить призначенням платежів у вищезазначених платіжних інструкціях. Судом також взято до уваги те, що оригінали цих звітів збережено відповідачем, на відміну від договорів оренди землі від 27.11.2020. Слід зазначити, що виплата відповідачем позивачу грошових коштів у вищезазначених розмірах не узгоджується з умовами копій договорів оренди землі від 27.11.2020, оскільки, як зазначено відповідачем у відзиві, загальна сума річної орендної плати за двома договорами становить 5\~550,00 грн., а за таких обставин відповідач 09.12.2020 сплатив би позивачу орендну плату більш ніж за сім років наперед. Проте, під час судового розгляду представник відповідача не зміг пояснити виплату відповідачу впродовж 2022 року додаткових коштів, як орендної плати, на загальну суму 26\~130,66 грн., що дорівнює орендній платі за двома договорами оренди землі від 27.11.2020 ще майже за п`ять років. Сукупність вищенаведених обставин, за переконанням суду, свідчить про те, що виплата відповідачем цих сум позивачу не пов`язана з виконанням договорів оренди землі від 27.11.2020. Суд підкреслює те, що фактичне користування земельними ділянками позивача третіми особами, зокрема відповідачем, за усною домовленістю між сторонами, та сплата директором ТОВ «Клевер Украгро» певних грошових сум на користь позивача, без конкретно визначеного призначення платежу як орендної плати (плати за користування землею тощо), не свідчить про укладення сторонами договору оренди землі саме на тих умовах, які визначені в наданих суду копіях договорів оренди землі від 27.11.2020. За таких обставин, позивач має право вимагати повернення їй земельних ділянок від їх користувача у будь-який час. У постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує з ч. 2, 3 ст. 215 ЦК, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів. які не відбулися, бо є невчиненими. Водночас Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви позивачем долучено квитанцію від 28.11.2023 № 7513-1381-8351-1175, якою підтверджується сплата судового збору в розмірі 3839,76 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved