Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі 8 000 грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення ним 23 (двадцяти трьох років). Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який надалі було розірвано. Мають спільного повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час навчається у Національній академії внутрішніх справ, до якої був зарахований у 2023 році для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра за спеціальністю «Правоохоронна діяльність», згідно умов Договору №ІД23-222ПД/1 про надання платної освітньої послуги від 29.08.2023 року вартість навчання складає 25 000,00 грн., син не працює і самостійних доходів не має, у зв`язку з чим потребує матеріальної підтримки з боку батьків. Крім того, дитині призначена 3-тя група інвалідності по зору з 02.01.2023 року, що також є потребою для систематичного проходження лікування та медичних оглядів, що у свою чергу спричиняє значні фінансові витрати з боку позивачки. Позивачці складно самостійно забезпечувати належний рівень матеріального забезпечення дитини, а відтак остання звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 25.12.2023 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення її недоліків. 09.01.2024 позивачкою на виконання ухвали суду у встановлені суддею строки, було усунуто зазначені судом недоліки. Ухвалою судді від 19.01.2024 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 20.02.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено про те, що після розірвання шлюбу з позивачкою продовжує підтримувати фінансово обох їх спільних синів, та по сьогоднішній день підтримує з ними зв`язок та приймає участь у їх житті та вихованні. Саме відповідач оплатив навчання сина [PERSON] за перший семестр в Національній академії внутрішніх справ, відповідач передав позивачці кошти у сумі 12 500 грн. на навчання через старшого сина [PERSON] . Той факт, що сину [PERSON] призначено третю групу інвалідності з дитинства по зору відповідач не заперечує. Щодо матеріального стану відповідач зазначає, що Наказом голови Служби безпеки України від 15.07.2009 року №9980-ос його було звільнено з військової служби за п.п. «а» п.61 та п.п. «б» п. 63 (за станом здоров`я) в запас СБ України. Із списків особового складу виключений 31.07.2009 за вислугою років. З листопада 2022 року відповідач у зв`язку з погіршенням стану здоров`я батька, змушений був звільнитися з роботи. Таким чином, з листопада 2022 року по сьогоднішній день не працює та не отримує будь-який дохід окрім пенсії, яка у січня 2024 року склала 10 887,08 грн.. Проте значна кількість вказаних коштів витрачається на лікування та підтримку непрацездатних батьків, зокрема батька - інваліда 2 групи, хворого на онкологічне захворювання. Крім того, відповідач зазначає, що будь-яке рухоме та нерухоме майно, вказане позивачкою у позовній заяві у його власності відсутнє. А тому посилаючись на вищевказані обставини, відповідач готовий повністю оплачувати щорічне навчання сина [PERSON] шляхом відрахування з його пенсії коштів у розмірі 2 100 грн. щомісячно, а саме 2 100 грн. * 12 місяців = 25 200 грн. Таким чином вказана сума покриє повністю витрати на оплату навчання. Щодо стягнення правової допомоги у розмірі 5 000 грн. відповідач заперечує щодо вказаної суми, оскільки справи про стягнення аліментів є справою незначної складності і не потребує великої кількості часу для підготовки позову, а тому з урахуванням його матеріального стану вважає, що обґрунтованим розміром понесених позивачкою витрат на правову допомогу є 500 грн.. 05.03.2024 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, зі змісту якої заперечує щодо доводів відповідача зазначених у відзиві, заперечує щодо зменшення розміру аліментів до 2 100 грн., оскільки відповідачем не надано жодних доказів, що підтверджують спільне проживання та перебування на його утриманні непрацездатних батьків. Крім того, витрати на дитину не обмежуються лише витратами на навчання, а на обстеження та лікування, оскільки їх спільний син є інвалідом з дитинства по зору, а тому власного доходу не має. При цьому, позивачка отримувала доходи за останнім місцем роботи на рівні 6 700 грн. у грудні 2022 року, на сьогоднішній день не працевлаштована, доходів не отримує. Враховуючи вищевикладене, викладені обставини відповідачем позивачка вважає безпідставними, а тому позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 14.03.2024 відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких зазначає про те, що єдиним його доходом є пенсія, від сплати аліментів не відмовляється, однак з урахуванням розміру пенсії просить стягувати з нього 2 100,00 грн. щомісячно, оскільки саме така сума покриє вартість навчання сина за рік. Крім того зауважує, що позивачкою у позовні заяві було зазначено про те, що їх син має право на отримання щорічної пенсії у розмірі 2 100 грн.. Таким чином, стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання у розмірі 8 000 грн., щомісячно вважається як безпідставне перекладання обов`язку лише на відповідача. Та просить суд звернути увагу на те, що він проживає разом з непрацездатними батьками, на підтвердження чого надає суду довідку ЖБК «Червоноткацький», вих.. №5/03 від 05.04.2024 року. А відтак, відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 2 100 грн., оскільки у саме у такому розмірі у відповідача є можливість сплачувати щомісячно. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, мають спільного повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Згідно довідки виданої ректором Національної академії внутрішніх справ на ім`я [PERSON] , вбачається, що останній у 2023 році був зарахований на денну форму навчання, для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» і є студентом 1-го курсу Національної академії внутрішніх справ на умовах договору із фізичними та юридичними особами. Згідно умов Договору №ІД23-222ПД/1 про надання платної освітньої послуги від 29.08.2023 року вартість навчання [PERSON] складає 25 000,00 грн. (а.с.36). Відповідно до Довідки до Акту огляду медико-соціальною експертною комісією,серії ААВ №772005 від 16.02.2023 року [PERSON] , [INFO] , призначено 3 групу інвалідності по зору з дитинства (а.с.19). Відповідно до положень ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу. У відповідності до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів. Частиною 1 статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи заперечення відповідача, а також ту обставину, що відповідач не працює, однак отримує пенсію, разом з тим на його частковому утриманні перебувають непрацездатні батьки, а відтак на думку суду, він має змогу надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину [PERSON] , [INFO] , який навчається. Суд дійшов висновку за доцільне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі - 2500 гривень, щомісячно, починаючи з 19.12.2023 року, але не більш ніж до закінчення сином навчання або досягнення ним двадцяти трьох років. Що стосується вимог позивачки щодо відшкодування понесених судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Частиною першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації, суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги позивачкою надано суду копію Договір про надання правової (правничої) допомоги від 07.11.2023 року; Додаток №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 07.11.2023 року; Акт №1 надання послуг від 12.12.2023 року; Довідка Вих.№12/12-2 від 12.12.2023 року про оплату послуги згідно Акту №1 надання послуг від 12.12.2023 року до умов Договору про надання правової (правничої) допомоги від 07.11.2023 року розмірі 5 000 грн.. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] судові витрати понесені на правову допомогу у розмірі 5000 гривень. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1073грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial