Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати виконавчий напис №23773, вчинений 19.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором №449174335 від 25.07.2019 у розмірі 28 109 (двадцять вісім тисяч сто дев`ять) гривень 92 копійки таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що жодної вимоги від відповідача не отримував, тому правові підстави для вчинення вказаного виконавчого напису відсутні, у приватного нотаріуса не було передбачених законодавством документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, у зв`язку із чим виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Ухвала надсилалась сторонам по справі. Відповідач представник ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 06.02.2024 через Електронний суд надіслав пояснення до позовної заяви, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та зазначив, що позивачем не оспорюється факт укладання кредитного договору №449174335 від 25.07.2019, а також не наводяться докази щодо спростування зарахування коштів на його банківську картку та їх сплати за цим договором, що тим самим підтверджує факт виникнення заборгованості за договором. Вказує, що нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, що й є підставою для вчинення вионавчого напису. Посилаючись на практику Верховного Суду зазначає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а лише підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Разом з тим повністю не погоджується з вимогою позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 гривень, вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зазаначає, що за відсутністю договору про надання правничої допомоги позивачу не можливо визнатичи чи укладався останній, а також вказує, що відсутні наступні доменти: детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійсниння ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; попередній розрахунок суми витрат, який позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи; відсутні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу; акт прийома-передачі виконаних робіт, платіжних доручень. Вважає, що розмір витрат на професійну правничу допоиогу є значнозавищеним, документально не підтвердженим, неспівмірним відносно складності справи, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу. Третя особа приватний нотаріус приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. повідомлялася про наявність справи у суді, своєчасно та належним чином, про що свідчить поштовий конверт, який направлявся рекомендованим листом з повідомленням, відзиву чи клопотання щодо розгляду справи до суду не подавала (а.с. 32-33). Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. на виконання ухвали суду про витребування копії матеріалів виконавчого провадження [NUMBER], надіслав до суду копію виконавчого напису, який було вчинено 19.05.2021, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., копію кредитного договору №449174335 від 25.07.2019, про стягнення з [PERSON] , [INFO] заборгованності та копію заяви про примусове виконання рішення ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», на підставі якої нотаріусом було вчинено спірний виконавчий напис, відзиву чи клопотання щодо розгляду справи до суду не подавав (а.с. 34-38 ). Сторони не звертались до суду із клопотанням про слухання справи з викликом сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторони про інше. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 19.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №23773, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», як правонаступника ТОВ «Таліон Плюс», на підставі договору відступлення прав вимоги, що в свою чергу був правонаступником ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» - первісного кредитора боржником якого є [PERSON] , відповідно до кредитного договору № 449174335 від 25.07.2019, невиплачені в строк грошові кошти, у загальному розмірі 28 109 (двадцять вісім тисяч сто дев`ять) гривень 92 копійки (а.с. 37). Зі змісту виконавчого напису нотаріуса вбачається, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєетрапії: [ADDRESS] , місце проживания [ADDRESS] , фактичне місце роботи невідоме, є Боржником за Кредитним договором 449174335 від 25.07.2019 року, укладеним з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА", код ЄДРПОУ: 38569246, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підстав Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами №54 від 26.11.2019 є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТАЛІЮН ПЛЮС", код ЄДРОУ: 39700642, правонаступником усіх прав за обов`язків вкого, на підставі Договору Відступления Прав Вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05.08.2020, реєстр прав вимоги № 4 від 09.04.2021 є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС", код ЄДРПОУ: 42254696, місцезнаходження: 02002, місто Київ, вул. Сверстюка Євгена, буд. 11-А, офіс 605, реквізити IBAN [NUMBER] в ПуАТ "КБ "АКОРДБАНК", МФО 380634, далі - Стягувач, заборгованість за Кредитним договором №449174335 від 25.07.2019. Строк платежу за Кредитним договором №449174335 від 25.07.2019 року настав, боржником допущене прострочення платежів (а.с. 41). Загальна сума, що підлягає стягненню 28 109 (двадцять вісім тисяч сто дев`ять) гривень 92 копійки. На підставі виконавчого напису №23773 від 19.05.2021 вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А. було відкрито виконавче провадження та накладено арешт коштів боржника ВП [NUMBER] за яким здійснюється примусове виконання виконавчого напису (а.с. 15-19). Ухвалою суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису задоволено та зупинено стягнення у виконавчому провадженні [NUMBER], яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадима Вікторовича, який було відкрито на підставі виконавчого напису №23773, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною від 19.05.2021 про стягнення заборгованності у розмірі 28 109,92 гривень з [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Так, позивач зазначає, що з розміром боргу він не погоджується, вимог про повернення кредитних коштів до нього не пред`являлось. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач отримував від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором. Неотримання позивачем вимоги об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно поінформованим про наявність заборгованості та можливість надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Також, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.2.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5). У даному випадку, відомостей, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, враховуючи заперечення позивачем заборгованості, суду не надано. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення та заборгованість має бути безспірною. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/293/15. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 19.05.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Суду не надано доказів, що договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису був посвідчений нотаріально, а тому суд вважає, що з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин наявні правові підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису та подання стягувачем неналежних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначена позиція підтверджується зокрема Постановою ВС КЦС від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем достатніх доказів, що могли б спростувати факт наявності заборгованності судом не приймаються, оскільки вони не є предметом розгляду даної справи. В свою чергу представником відповідача суду не надано доказів на спростування доводів позовної заяви та на підтвердження направлення позивачеві письмової вимоги, а також доказів, що боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З огляду на викладене, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволеню. Щодо судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову відповідно до позиції від 19 жовтня 2022 року Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 743/1481/21, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Ч. 3 ст. 141 ЦПК закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи позивач просить стягнути з відповідача в тому числі 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи позивачем, зокрема, долучено копії: -договору про надання правничої допомоги №2 від 07.12.2023 (а.с. 63-65); - додаткової угоди до договору №2 про надання правничої допомоги від 07.12.2023 (а.с. 62); - акту виконаних робіт (наданих послуг) від 16.02.2024 до договору №2 про надання правничої допомоги від 07.12.2023 (а.с. 66); - копію товарного чеку б/н від 07.12.2023, з якого вбачається, що [PERSON] сплачено 6 000,00 гривень гонорар адвоката відповідно до договору від 07.12.2023 (а.с. 61); - копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3576, виданого 15.12.2017 (а.с. 6); - ордер на надання правничої допомоги серії АХ №1164815 (а.с. 7). Разом з тим, з акту виконаних робіт (наданих послуг) від 16.02.2024 до договору №2 про надання правничої допомоги від 07.12.2023 вбачається, що до обсягу виконаної адвокатом роботи та наданих послуг входить: консультація клієнта, узгодження стратегії у справі та підписання договору - витрачений час 1 година; підготовка та подання позовної заяви - витрачений час 5 годин; підготовка та подання клопотання про витребування доказів - 1 година витраченого часу; підготовка та подання заяви про забезпечення позову - 1 година; підготовка та подання учасникам справи та до суду заяви про долучення доказів понесення вират на правничу допомогу у справі - 2 години. Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17). Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved