Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Київської міської ради, третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, який обґрунтовує тим, що [INFO] опмер її чоловік [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме гаражний бокс № [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі «Кронштадт», який розташований за адресою: [ADDRESS] . У передбачений 6 місячний термін позивач звернулась до 1 КДНК із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Інших спадкоємціа після смерті [PERSON] немає. Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності на гаражний бокс. Отже, просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом, після померлого [INFO] [PERSON] , право власності на гаражний бокс № [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі «Кронштадт», який знаходиться за адресою: вул. Степанченка Василя 4, м. Київ. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.12.2023 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подавши суду відзив, в якому просить проводити розгляд справи за відсутності позивача. В судове засідання представник Першої київської державної нотаріальної контори не з`явився, подав заяву до суду про розгляд справи за відсутності. Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Дослідивши і оцінивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , що підтверджуються копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 18144, та копією свідоцтва про одруження позивача серії [NUMBER] (а.с. 6,7). Відповідно до ч. 1 ст. 1218, ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Довідкою № 640 ГЖ-2023 від 16.03.2023 виданою комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що померлому [PERSON] на праві власності належав гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК « Кронштадт » за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За життя [PERSON] залишив заповіт, який складений та посвідчений 12.05.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В., зареєстрований в реєстрі за №1541, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все майно рухоме на нерухоме, що буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право заповів [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1, 3 , 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст.1273 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно матеріалів справи встановлено, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання нотаріусу відповідної заяви у визначений законом строк. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №37/2016, позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом, яка претендує на спадкове майно, що залишилося після смерті її чоловіка [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Кравченко Т.В. від 09.08.2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через відсутність у неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме гараж. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 69 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1ст. 346 ЦК України). Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом вищевказаного спадкового майна, однак, через відсутність правовстановлюючих документів на дане майно, не може оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому її права підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно. Оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, законними, а тому позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved