Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення коштів по оплаті за житлово-комунальні послуги, покликаючись на те, що перебуваючи з відповідачем у шлюбі, вони 08.12.1998 року придбали квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, який посвідчений [PERSON] державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3Д-1685. Так, вони з колишнім чоловіком стали власниками квартири по 1/2 частці. Окрім того, між ними було погоджено, що всі договори про надання їм житлово-комунальних послуг укладались на її ім`я. 28.05.2002 року шлюб між ними було розірвано, проте вони продовжили проживати у їхній спільній квартирі. У квартирі з ними проживала донька, однак вона змінила своє фактичне місце проживання. Таким чином, користувачами житлово-комунальних послуг є [PERSON] та [PERSON] . Відповідач періодично брав матеріальну участь щодо сплати житлово-комунальних послуг, однак останні роки вона самостійно та у повній мірі виконує зобов`язання з оплати наданих житлово-комунальні послуги, що підтверджується низкою квитанцій. [PERSON] самоусунувся від сплати комунальних платежів. Так, за період з травня 2021 року по дату подання позовної заяви вона сплатила - 35 300 грн. 28 коп., з них: електроенергія - 1972,20 грн.; водопостачання та водовідведення - 330,48 грн.; споживання газу - 472,00 грн.; розподіл природного газу - 663,90 грн.; вивіз сміття - 811,50 грн., опалення - 27062,50 грн.; квартплата - 3140,00 грн.; комісія банку - 848,00 грн. Таким чином, відповідач, як співвласник даної квартири, повинен їй повернути 17 650 грн. 14 коп. за оплату житлово-комунальних послуг. Позивач просить стягнути з [PERSON] витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги у розмірі 17 650 грн. 14 коп. та понесені судові витрати. Позивачка подала заяву про розгляду справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, за наявною у нього адресою місця реєстрації, про що у справі є відповідні докази. Від відповідача не надійшов відзив на позовну заяву. З урахуванням положення частини 1 статті 280 ЦПК України та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] 08.12.1998 року придбали квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим [PERSON] державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3Д-1685. 28.05.2002 року шлюб між сторонами розірвано. З відповіді за № 341075 від 30.11.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру, наданої на запит суду, повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч.1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Позивачка зазначає, що починаючи з травня 2021 року і до дати звернення з позовною заявою відповідач не бере жодної участі в утриманні зазначеного житлового приміщення, вартість всіх комунальних послуг сплачує позивач, що підтверджується копіями квитанцій про сплату. Вартість всіх комунальних послуг, сплачених позивачкою становить 35 300 грн. 28 коп., з них: електроенергія - 1972,20 грн.; водопостачання та водовідведення - 330,48 грн.; споживання газу - 472,00 грн.; розподіл природного газу - 663,90 грн.; вивіз сміття - 811,50 грн., опалення - 27062,50 грн.; квартплата - 3140,00 грн.; комісія банку - 848,00 грн. Таким чином, відповідач, як співвласник даної квартири, повинен їй повернути 17 650 грн. 14 коп. за оплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими. Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року. Так, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Отже, витрати на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання та розподілу електричної енергії є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст. 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Згідно із положеннями ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в чинній редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року за № 45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються з 1073,60 грн. витрат на оплату судового збору (а.с. 5) та 3000,00 грн. витрат на надання правничої допомоги (а.с. 6-8). Відповідно до частини п`ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі наведеного,

Outcome: approved