Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

У грудні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] (далі по тексту - позивач) до ТОВ Краснолиманське» (далі по тексту - відповідач) про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] з 21.02.2018 року по 30.09.2020 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» та звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. З часу припинення трудових відносин, всупереч ст. 116 КЗпП України, відповідачем своєчасно не надано остаточного розрахунку, не виплачені належні суми заробітку. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23.04.2021 року у справі № 235/1781/21, стягнуто з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] : заборгованість з нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати за грудень 2019 року - вересень 2020 року в сумі 289 982 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 91 копійка (сума визначена вже з урахуванням проведених утримань податків з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів); середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2021 року по 23.04.2021 року (включно) в сумі 24696 (двадцять чотири тисячі шістсот дев`яносто шість) гривень 24 копійки (сума визначена без урахування утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів). Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 631 від 01.04.2021 року середньоденний заробіток [PERSON] складає 1452,72 грн., що встановлено вищевказаним рішенням суду. Виплату стягнутих судом сум було проведено у примусовому порядку виконавцем 05.06.2023 року. Позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з вересня 2020 року по травень 2023 року у сумі 142 671,59 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.04.2021 по 05.06.2023 у розмірі 762 678,00 грн. 20.12.2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Аббасовій Н.В. 25.12.2023 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 09.01.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтовано тим, що розмір компенсації втрати частини заробітку є значно завищеним та алгоритм її розрахунку суперечить нормам чинного законодавства. Крім того відповідачем підтверджено, що остаточний розрахунок з позивачем на підставі рішення суду проведено 05.06.2023 року. Ухвалою суду від 12.02.2024 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання позивач не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві просив розгляд справи проводити у відсутність представника відповідача. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] з 21.02.2018 року по 30.09.2020 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» та звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23.04.2021 року у справі № 235/1781/21, стягнуто з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] : заборгованість з нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати за грудень 2019 року - вересень 2020 року в сумі 289 982 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 91 копійка (сума визначена вже з урахуванням проведених утримань податків з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів); середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2021 року по 23.04.2021 року (включно) в сумі 24 696 (двадцять чотири тисячі шістсот дев`яносто шість) гривень 24 копійки (сума визначена без урахування утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів). Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 631 від 01.04.2021 року середньоденний заробіток [PERSON] складає 1 452,72 грн., що встановлено вищевказаним рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виплату стягнутих судом сум було проведено у примусовому порядку виконавцем 05.06.2023 року. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі Порядок № 159). Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4 Порядку № 159). Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5 Порядку № 159). Судом встановлено, що на користь позивача стягнуто заборгованість з нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати, однак компенсація втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати нарахована відповідачем не була. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, що позивачу була здійснена виплата та невірно зазначено розрахунок, тому не може бути нараховано компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, оскільки така заборгованість виникла у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати. При зверненні до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період вересень 2020 року -травень 2023 року, яка згідно з розрахунком позивача становить 142 671,59 грн. Представник відповідача не спростував проведений позивачем розрахунок. Отже, так як відповідач не здійснював належним чином нарахування та виплату заробітної плати позивачу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача нараховану компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період вересень 2020 року -травень 2023 року, яка згідно з розрахунком позивача становить 142 671,59 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, слід зазначити наступне. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінніст. 2 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 КЗпП України, в редакції станом на день звільнення позивача, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до статті 117 КЗпП України, в редакції Закону №2352-IX від 01 липня 2022 року, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Позивач звільнений 30.09.2020. Приписи статті 117 КЗпП України, у редакції до 01 липня 2022 року, не містили в собі вказівки щодо обмеження періоду стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку шестимісячним строком. При цьому, Закон України №2352-ІХ від 01 липня 2022 року не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі. Отже, даний Закон України містить норми прямої дії та поширює свою дію на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, зокрема, з 19 липня 2022 року. Відповідно до ч.1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Як випливає із Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно, зміст суб`єктивного права особи слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права. Водночас, неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами. Таким чином, період стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку визначається за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідної затримки розрахунку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження №11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 (провадження №11-1210апп19). З матеріалів даної справи вбачається, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23.04.2021 року у справі № 235/1781/21, стягнуто з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] : заборгованість з нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати за грудень 2019 року - вересень 2020 року в сумі 289 982 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 91 копійка (сума визначена вже з урахуванням проведених утримань податків з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів); середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2021 року по 23.04.2021 року (включно) в сумі 24 696 (двадцять чотири тисячі шістсот дев`яносто шість) гривень 24 копійки (сума визначена без урахування утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів). Рішення суду виконано 05.06.2023. Таким чином, позивачем доведено факт того, що мало місце порушення законодавства про працю та у нього виникло право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 квітня 2021 року (наступний день після ухвалення рішення) по 05.06.2023 року (день виконання рішення суду). Всього затримка виконання рішення суду та сплати усіх належних при звільненні сум склала 525 робочих дні. Середньоденна заробітна плата позивача становить 1 452,72 грн (що встановлено рішенням суду від 23.04.2021 року). Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.04.2021 по 05.06.2023 складає 762 678,00 грн. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц. Визначаючи розмір відшкодування, який підлягає стягненню з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2019 року, у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-62цс18), зазначені у ній критерії, які слід було б враховувати при визначенні розміру відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10 000,00 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial