Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

01 лютого 2024 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31 серпня 1991 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Затурцівської сільської ради народних депутатів Локачинського району Волинської області, актовий запис № 17. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Протягом останніх місяців стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Тривалий час живуть окремим життям та своїми інтересами. Сім`я фактично припинила своє існування. Вважає, що через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливе. Крім того, спору про проживання дитини немає, дочка залишається жити із позивачем. Просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 31 серпня 1991 року виконавчим комітетом Затурцівської сільської ради народних депутатів Локачинського району Волинської області, актовий запис № 17. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 05 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується розпискою про одержання повістки (а.с. 17). 27 лютого 2024 через канцелярію суду подала заяву, у якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, термін на примирення просить не надавати, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 15). Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився\~також,\~хоча був\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час та\~місце розгляду\~справи відповідно\~до вимог\~ст.\~128\~ЦПК України,\~що стверджується\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення,\~що повернулося\~з відміткою\~«за закінченням\~терміну зберігання» (а.с. 21). 29 лютого 2024 року від відповідача надійшла заява, у якій просить розглянути справу без його участі, позов визнає повністю (а.с. 18). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 26 лютого 2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Локачинського районного управління юстиції Волинської області, [PERSON] змінив ім`я на [PERSON] (а.с. 6) На підставі даного свідоцтва та з урахуванням внесених змін до актового запису, 26 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Локачинського районного управління юстиції Волинської області повторно видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , згідно якого [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 31 серпня 1991 року, актовий запис №17. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 4). Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За час шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 лютого 2007 року (а.с. 5). Подружнє життя сторін не склалося, позивач стверджує, що збереження шлюбу є неможливим, просить його розірвати. Як вбачається зі ст. ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] у своїй заяві позов визнав (а.с. 18). Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9. ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». При цьому частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому з відповідача на користь держави слід стягнути 50 відсотків судового збору в розмірі 605,60 грн. На підставі ст. ст. 24, 56, 110-112 СК України,

Outcome: approved