Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

13 квітня 2020 року Приморська районна адміністрація звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовними вимогами, в яких просить виселити [PERSON] , [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житла. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира [ADDRESS] , яка відноситься до житла комунального житлового фонду неприватизована. Особовий рахунок на квартиру відкритий на громадянку [PERSON] , яка померла. Відповідачі по справі не мають жодних документів, які підтверджують законність вселення та проживання в квартирі [ADDRESS] , а саме їм не видавався ордер на вселення в зазначену квартиру та не укладався договір найму. Крім того, [PERSON] та [PERSON] мають у власності інше житло, а саме: квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Відповідачі продовжують незаконно займати зазначену квартиру без жодних законних підстав, а відтак відповідачі мають бути виселені без надання іншого житла. Враховуючи зазначене, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради вимагає виселити [PERSON] , [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житла. Ухвалою суду від 15 квітня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Протокольною ухвалою суду від 23 березня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 24 листопада 2022 року цивільну справу за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про виселення залишено без розгляду. Постановою Одеського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2022 року була скасована та справа направлена для продовження розгляду. Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 31 березня 2023 року справа надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевої О.П. Ухвалою суду від 04 квітня 2023 року прийнято до провадження та призначено справу до розгляду. В судове засідання 27 березня 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, сповіщалися належним чином, про причини неявки не повідомляли. Відповідачі відзив на позов до суду не подавали. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що до житла комунального житлового фонду відноситься квартира [ADDRESS] , яка є неприватизованою. В даній квартирі, згідно з довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрації) проживали [PERSON] та [PERSON] . Особовий рахунок на квартиру відкритий на громадянку [PERSON] , яка померла, що підтверджується листом КП ЖКС Порто-Франківський від 28.05.2019 №283. Водночас, згідно з актом обстеження від 27 травня 2019 року встановлено, що в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] донька померлої [PERSON] . Зі слів сусідів [PERSON] померла більше 10 років тому, а також [PERSON] також помер 2 роки тому. Зі слів сусідів, в даній квартирі [PERSON] зареєстрований був, але не проживав. Разом з тим, Приморським районним судом м. Одеси розглядалась цивільна справа №522/2913/19 за позовом [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання відкрити особовий рахунок та укласти договір найму житлового приміщення. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2019 року по справі № 522/2913/19 за заявою представника [PERSON] адвоката Алфєєва Дмитра Миколайовича вказану позовну заяву залишено без розгляду. В матеріалах справи відсутні відомості, що Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради про надання дозволу та документів на вселення [PERSON] та [PERSON] Тобто, як вбачається з матеріалів справи, в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] та [PERSON] без правовстановлюючих документів, що підтверджується в тому числі актом обстеження КП ЖКС «Порто-Франківський» від 27 травня 2019 року. Відповідно до ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видається на підставі рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради. Зокрема, ст. 61 ЖК України передбачено користування жилим приміщенням у будинках державного і комунального житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відтак, єдиною підставою укладення договору найму щодо оспорюваної квартири є ордер. Проте, відповідачі такий ордер не отримували. Стаття 65 ЖК України встановлює, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Передача житла у найм регулюються цивільним законодавством. Статтею 817 ЦК України передбачено, що наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. Позивач, як орган місцевого самоврядування уповноважений на укладення договорів найму житла, що знаходиться у комунальній власності, не надавав своєї згоди на вселення відповідача у спірну квартиру. Відповідно до п. 2.7. Положення про Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради №1934-VII від 26.04.2017, райадміністрація вирішує житлові питання, у тому числі щодо видачі ордерів, укладення договорів найму при розподілі неприватизованого житла на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами норм Житлового кодексу України роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.04.2018 року по справі 761/27882/15-ц. Щодо законності вселення та визнання права користування існує встановлена позиція Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 04.04.2018 року по справі № 761/27882/15-ц, зокрема Верховний Суд України визначив, що особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реалізації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем та членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року в справі № 755/16392/17 (провадження № 61-310св19), від 15 квітня 2020 року в справі № 466/5057/17 (провадження № 61-42617св18) і від 15 травня 2019 року № 465/9412/13 (провадження № 61-18212св18). Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Отже, у [PERSON] та [PERSON] не має жодних документів, які підтверджують законність вселення та проживання, а саме не видавався ордер та не укладався договір найму на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживають за адресою: [ADDRESS] , без жодних правових підстав. При цьому, відповідачами не надано до суду доказів, які б спростували зазначене твердження. З огляду на все вищевказане, суд доходить висновку, що відповідачі не отримали у встановленому законом порядку право користування спірною квартирою, тому вони як особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 статті 76 ЦПК України наголошує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Також, частиною 1 статті 89 ЦПК України закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, доведені та не спростовані відповідачами, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За звернення до суду з позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню, сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в розмірі 2 102, 00 грн. в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved