Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулась, через свого представника - адвоката Мух К.Б., до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка з відповідачем уклали шлюб 18.05.2007. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Через початок повномасштабної збройної агресії РФ проти України вона разом з дітьми вимушено виїхала до Королівства Іспанія, де перебувають й наразі. Подальше спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалось, сторони не ведуть спільного господарства, не мешкають разом. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Окрім того, після припинення фактичних шлюбних відносин, малолітні діти залишилися проживати разом з матір?ю. Враховуючи це, вважає за необхідне визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір?ю, при цьому, жодних перешкод у спілкування дітей з батьком немає. Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року вказана позовна заява\~направлена до Верховного Суду для визначення підсудності. Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2023 року відмовлено у визначенні підсудності справи. 19 грудня 2023 року справа повернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова та передана до провадження судді Теслікової І.І. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2023 року позовна заява залишена без руху та позивачу було надано строк на усунення недоліків, на виконання якої представником позивача подано заяву. Ухвалою суду від 12 січня 2024 року роз`єднано позовні вимоги представника [PERSON] адвоката Мух Катерини Борисівни до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей. Виділено у самостійне провадження позовні вимоги представника [PERSON] адвоката Мух Катерини Борисівни до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Теслікової І.І. від 29 січня 2024 року прийнято до розгляду та\~відкрито провадження у справі за позовною заявою в порядку загального позовного провадження. Запропоновано позивачу та відповідачу скористатися вимогами ст. 178-180, 193 ЦПК України. Ухвалою суду від 27 лютого 2024 року клопотання представника [PERSON] адвоката Мух К.Б. про витребування доказів задоволено. Витребувано з Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Представник позивача в підготовче судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за її відсутність, вимоги позову підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини які зазначені в позові та просила задовольнити. Відповідач та представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явились, представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти визначення місця проживання дітей разом з матір`ю. Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явився, подавши письмові пояснення про неможливість надання висновку органу опіки та піклування суду, виходячи з того, що позивачка разом з дітьми мешкає поза межами України та про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За змістом ч.1\~ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Положенням ч.3 та ч.4\~ст.200 ЦПК України\~передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому\~ст.206 цього Кодексу. Згідно з ч.4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та відповідач [PERSON] , є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 17.05.2023, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 17.05.2023. На даний час сімейні відносини між сторонами припинені, спільне господарство ними не ведеться, будь-яких ознак сім`ї у їх відносинах відсутні. У зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану позивачка разом з дітьми тимчасово проживають на території Королівства Іспанія м.Мадрид, де вони забезпеченні житлом та навчаються. Так, [PERSON] працевлаштована на посаді керуючого адміністратора у компанії [PERSON] (HITZONE SPAIN SL, 28079, Іспанія, Мадрид), має регулярний, самостійний дохід, що підтверджується Безстроковим трудовим контрактом ІПК/ІПН/ІНІ [NUMBER] та довідкою про утримання та надходження на рахунок податку на доходи фізичних осіб за 2023 рік. [PERSON] зарахований до Брітіш Консіл Скул ( [PERSON] ), авторизованої як іноземний центр, з травня 2022 року до поточного навчального року 2023-2024 та навчається у 7-му класі за британською національною навчальною програмою, що підтверджується відповідною довідкою від 13.10.2023. [PERSON] зарахований до Брітіш Консіл Скул ( [PERSON] ), авторизованої як іноземний центр, з травня 2022 року до поточного навчального року 2023-2024 та навчається у підготовчому класі за британською національною навчальною програмою, що підтверджується відповідною довідкою від 13.10.2023. Відповідно до ч.1\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.1\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2,\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно положень ч.ч. 1-3\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями ч. 1\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 171 СК України\~регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 , ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Також, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24\~постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Верховним Судом у постанові від 24.02.2024 у справі №450/4288/21 зазначено, що передбачена частинами четвертою та п?ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п?ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку с обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки\~ст. 81 ЦПК\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. З врахуванням тієї обставини, що ухвалення рішення про визначення місця проживання дітей з матір`ю максимально відповідає інтересам дітей, визнання відповідачем позову, суд доходить висновку щодо задоволення позовної заяви, а саме: визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 3\~ст.7 Закону України «Про судовий збір»\~\~ у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Щодо витрат пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~ч.ч.2,\~3\~ст.141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При\~вирішенні питання\~про розподіл\~судових витрат\~суд враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як встановлено судом позивачем при підготовці позовної заяви було сплачено послуги перекладача у розмірі 3050 грн., які віднесено до витрат пов`язаних з розгляд справи та які підлягають стягненню з відповідача На підставі викладеного,

Outcome: approved