Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

У червні 2011 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, [PERSON] , який уточнила у серпні 2011 року, і в остаточній редакції просила суд визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 450960, виданий на ім`я [PERSON] на земельну ділянку в [ADDRESS] , скасувати реєстрацію права власності [PERSON] і скасувати реєстрацію кадастрового номеру земельної ділянки. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.09.2011 року позов задоволено, визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 450960 виданий на ім`я [PERSON] на земельну ділянку в [ADDRESS] , скасовано реєстрацію права власності [PERSON] і скасовано реєстрацію кадастрового номеру земельної ділянки 5122786400:02:001:0709. У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.12.2019 року скасовано заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.09.2011 року, справу призначено до розгляду з підготовчого засідання. У червні 2020 року [PERSON] уточнила позовні вимоги, позов пред`явлено до [PERSON] , [PERSON] , Фонтанської сільської ради, залучено до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - Відділ у Лиманському району Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОРФ «Центр державного земельного кадастру», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Заботкіну Т.Ю., і в новій редакції позовних вимог просила суд визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 450960, виданий на ім`я [PERSON] на земельну ділянку в [ADDRESS] ; визнати недійсним договір купівлі- продажу земельної ділянки, кадастровий номер 5122786400:02:001:2686, яка розташована по [ADDRESS] ; скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку в [ADDRESS] ; скасувати реєстрацію кадастрового номеру земельної ділянки 5122786400:02:001:2686; витребувати з власності [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,1004 га, розташовану по [ADDRESS] , вирішити питання судових витрат. На обгрунтування свого позову заявниця вказує, що відповідно до рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 20.02.1996 № 5, [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 1004 м.кв. по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування господарських будівель. 11.12.2006 Комінтернівським районним відділом земельних ресурсів, на ім`я [PERSON] видано державний акт серії ЯА № 272835 на право власності на земельну ділянку площею 0,100 га, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 5122786400:001:0709, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010652401619. 30.04.2010 відділом Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області на ім`я [PERSON] видано державний акт серії ЯК № 450960 на право власності на земельну ділянку площею 0,1004 га, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 5122786400:02:001:2686, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04052402258. Згідно виданого на ім`я [PERSON] державного акту серії ЯК № 450960, підставою для його видачі зазначено рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12.03.1998 № 7-ХХІІ. Відповідно до листа Архівного відділу Лиманської РДА Одеської області від 05.03.2020 № 01/42 на підставі архівних документів, а саме: протоколу пленарного засідання ХУІ сесії Фонтанської сільської Ради народних депутатів XXII скликання від 12 березня 1998 року в рішенні сесії № 7-ХХІІ «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» у додатку до рішення - списку громадян, яким передаються земельні ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Фонтанської сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області, прізвище громадянина [PERSON] - не зазначено, а земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , у вказаному вище рішенні сесії та додатку до нього - відсутня. 03.06.2011 між [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір-купівлі продажу земельної ділянки площею 0,1004 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Цей договір посвідчений Заботкіною Т.Ю, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований у реєстрі за № 823. Таким чином, заявниця вважає, що Фонтанська сільська рада розпорядилась належною їй на праві власності земельною ділянкою протиправно, без попереднього вилучення ділянки із приватної власності, або її викупу. Заявниця стверджує, що вона отримала рішення органу місцевого самоврядування, яким їй надано дозвіл на забудову належної їй земельної ділянки, тривалий час користується земельною ділянкою, сплачує земельний податок, оформила комунальні договори. У грудні 2023 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, яким просив суд визнати недійсним і скасувати рішення Фонтанської сільської ради від 20.02.1996 року № 5 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] площею 1004 кв.м., визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1004 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . На обгрунтування доводів свого позову [PERSON] вказує, що він за нотаріально посвідченим договором від 03.06.2011 року придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1004 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5122786400:02:001:2686. Наприкінці 2020 року йому стало відомо, що його право власності на вказану земельну ділянку оспорює [PERSON] . [PERSON] вважає, що рішення сесії Фонтанської сільської ради від 20.02.1996 року № 5 в частині надання [PERSON] земельної ділянки у власність ухвалено із порушеннями чинного на той час порядку набуття права власності на земельні ділянки, внаслідок чого, на думку позивача, підлягає визнанню недійсним і скасуванню. Заявник стверджує, що технічна документація зі складання державного акту серії ЯА № 272835, свідчить про те, що земельна ділянка отримана [PERSON] на підстав не існуючих рішень: рішення від 20.02.1996 року № 5 у доданих списках до якого яка на підставу прийняття наявне посилання на рішення Фонтанської сільської ради від 07.04.1994 року № 22; рішення виконавчого комітету Фонтанської сільської ради від 24.10.2006 року, яким адресу земельної ділянки « [ADDRESS] » змінено на « [ADDRESS] ». Заявник стверджує, що згідно архівної копії протоколу пленарного засідання 5 сесії Фонтанської сільської ради від 20.02.1996 року, у також рішення Фонтанської сільради від 20.02.1996 року № 5, не вбачається посилання про надання у власність земельної ділянки по [ADDRESS] . Прізвище [PERSON] із зазначенням площі земельної ділянки 1000 кв.м., адресою [ADDRESS] , міститься у копіях списків громадян, які зберігаються в архіві разом із рішенням сільської ради від 20.02.1996 року № 5, однак у цих списках не вказано до якого рішення їх додано. У вказаних списках вказано, що [PERSON] включено на підставі рішення Фонтанської сільської ради від 07.04.1994 року № 22. Згідно інформації архівного відділу Лиманської райдержадміністрації Одеської області рішення № 22 від 07.04.1994 року в архівному відділі відсутнє, воно не упорядковане і не підшите до архівної справи, як і списки громадян на виділення земельних ділянок під забудову в с. Фонтанка. Заявник вважає, що рішення Фонтанської сільської ради від 20.02.1996 року № 5 не існує. Також заявник вказує, що згідно інформації архівного відділу рішення Фонтанської сільської ради від 24.10.2006 року, яким адресу земельної ділянки « [ADDRESS] » змінено на « [ADDRESS] » не існує, оскільки рішенням № 93 від 24.10.2006 року змінювались адреси іншим земельним ділянкам. В судовому засіданні представники [PERSON] -адвокат Пасконний А.О., [PERSON] - адвокат Савицька О.М. доводи своїх представників підтримали повністю. [PERSON] подав заяву про розгляд справи у свою відсутність. Представник Фонтанської сільської ради подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, у раніше поданих поясненнях погодився із доводами зустрічного позову [PERSON] , і просив суд задовольнити його у повному обсязі. Інші треті особи сповіщені електронною поштою про дату, час та місце проведення судового засідання не з`явились, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, врахувавши позиції Фонтанської сільради Одеської області, яка заперечувала проти задоволення позову [PERSON] , суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що 22.09.1994 рішенням виконкому Комінтернівської районної Ради народних депутатів № 110 [PERSON] , надано дозвіл на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] , площею 0,10 га. (т. 1 а.с. 231). 30.09.1994 [PERSON] був сформований будівельний паспорт від 30.09.1994 № 640 для забудови земельної ділянки по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 232-239). Відповідно до рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 20.02.1996 № 5, [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 1004 м.кв. по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування господарських будівель (т. 1 а.с. 21). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 16.05.1996 [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (т. 1 а.с. 49). 24.05.2004 Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області складено акт встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, переданої в приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходилась в користуванні [PERSON] (т. 1 а.с. 9). Рішенням виконкому Фонтанської сільської ради № 93 від 24.10.2006 було приведено у відповідність адреси об`єктів нерухомості із реєстром прав на нерухоме майно, уточнення нумерації земельних ділянок та змінено адресу земельної ділянки по [ADDRESS] на [ADDRESS] (т. 1 а.с. 34). 11.12.2006 року Комінтернівським районним відділом земельних ресурсів, на ім`я [PERSON] видано державний акт серії ЯА № 272835 на право власності на земельну ділянку площею 0,100 га, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 5122786400:001:0709, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010652401619 (т. 1 а.с. 8). Згідно складеного службою контролю та розрахунків за водокористування «ОДЕСВОДОЗБУТ» КП «ОДЕСВОДОКАНАЛ» акту опломбування водомірного вузла (т. 1 а.с. 240-242) [PERSON] з третього кварталу 2002 року на земельній ділянці по [ADDRESS] , споживає послуги з водопостачання. За інформацією наданою за підписом Фонтанського сільського голови Мішиної Н.П. (лист від 26.02.2020 № 24-332-250-27), судом встановлено, що [PERSON] з 2004 року систематично сплачується земельний податок за земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 243). 30.04.2010 відділом Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області на ім`я [PERSON] видано державний акт серії ЯК № 450960 на право власності на земельну ділянку площею 0,1004 га, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 5122786400:02:001:2686, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04052402258 (т. 1 а.с. 12). Згідно виданого на ім`я [PERSON] державного акту серії ЯК № 450960, підставою для його видачі зазначено рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12.03.1998 № 7-ХХІІ. Відповідно до листа Архівного відділу Лиманської РДА Одеської області від 05.03.2020 № 01/42 на підставі архівних документів, а саме: протоколу пленарного засідання ХУІ сесії Фонтанської сільської Ради народних депутатів XXII скликання від 12 березня 1998 року в рішенні сесії № 7-ХХІІ «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» у додатку до рішення - списку громадян, яким передаються земельні ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Фонтанської сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області, прізвище громадянина [PERSON] - не зазначено, а земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , у вказаному вище рішенні сесії та додатку до нього - відсутня (т. 1 а.с. 251). 03.06.2011 між [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір-купівлі продажу земельної ділянки площею 0,1004 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» (т. 1 а.с. 110, 111). Договір посвідчений Заботкіною Т.Ю, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований у реєстрі за № 823 (т. 1 а.с. 112). Також судом встановлено, що за позовом [PERSON] до [PERSON] , який був поданий 21.10.2021 року про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.10.2022 року (суддя Вінська Н.В.) вимоги [PERSON] задоволено, скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, що виданий на ім`я [PERSON] , а саме, на право власності на земельну ділянку, площею 0,1004 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду від 01.03.2023 року, яке постановою Верховного суду від 15.08.2023 залишено без змін, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові [PERSON] відмовлено. Залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції суд касаційної інстанції вказав таке: «У письмових поясненнях [PERSON] вказував, що ним не оспорюється правомірність набуття [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі рішення Фонтанської сільської ради від 20 лютого 1996 року № 5 та не оспорюється вказане рішення. З наявних у справі письмових доказів вбачається, що за схематичним зображенням меж земельної ділянки кадастровий номер № 5122786400:02:001:2586, яка передана у власність [PERSON] , суміжним землевласником по межі А-Б довжиною 39,97 метри зазначена [PERSON] (а. с. 12-13), при цьому остання є власником земельної ділянки з кадастровим номером 512278600:02:001:0709. Відомостей про накладення земельних ділянок матеріали справи не містять. З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що по суті порушення права власності [PERSON] на придбану ним земельну ділянку вбачає у зазначенням однакової юридичної адреси в [ADDRESS] , двом різним земельним ділянкам. Саме однакова адреса, вказана як в його правовстановлювальних документах, так і в державному акті, що виданий відповідачці на іншу земельну ділянку, на думку позивача, свідчить про порушення його прав. При цьому [PERSON] , як землевласник, не вказує на неправомірну зміну встановлених на місцевості меж своєї земельної ділянки внаслідок надання [PERSON] державного акта про право власності на суміжну земельну ділянку у межах, що зображені у вказаному акті, чи невідповідність встановлених меж місцевості. [PERSON] , посилаючись на неправомірне набуття [PERSON] земельної ділянки без прийняття сільською радою відповідного рішення, не обґрунтовує, яким чином це порушує його права як власника сусідньої земельної ділянки». У відповідності до ст. 13 Конституції України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. В силу положення ч. 1 ст. 1 Земельного Кодексу України (в редакції Закону № 561-ХІІ від 18.12.1990 року, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень), земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього. В силу припису ст. 6 Земельного Кодексу України (в редакції Закону № 561-ХІІ від 18.12.1990 року, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). В силу положення ст. 17 Земельного Кодексу України (в редакції Закону № 561-ХІІ від 18.12.1990 року, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень), передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Отже, передумовою отримання у власність земельної ділянки становить відповідне рішення Ради народних депутатів. Аналіз наведених норм матеріального права у сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, відсутністю прізвища [PERSON] у додатку до рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12 березня 1998 року № 7-ХХІІ , а саме, списку громадян Фонтанської сільської ради народних депутатів, яким передано у приватну власність земельні ділянки, що знаходяться в їх користуванні, дозволяє суду дійти до висновку, що Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області рішення по відношенню до [PERSON] з приводу вирішення питання щодо відведення у його власність спірної земельної ділянки, не приймалося. Вирішуючи питання незаконності та скасування виданого на ім`я [PERSON] Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області державного акту на право власності на земельну ділянку, суд виходить з наступного: Згідно ст. 83 Земельного Кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ і міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. У відповідності до п. 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 125, 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності чи право користування на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. До виниклих правовідносин, що пов`язані з отримання [PERSON] оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку, суд застосовує положення ст. 155 Земельного Кодексу України, в силу якої, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Аналіз наведених норм матеріального права, дає суду підстави для висновку про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом місцевого самоврядування на підставі не існуючого рішення про передачу земельної ділянки, тобто без достатніх на те законних підстав, визнається судом недійсним. Крім того рішення органу місцевого самоврядування про припинення права [PERSON] на цю ж саму земельну ділянку, яка у подальшому була передана у власність [PERSON] не приймалось. Таким чином, суд дійшов до висновку, що на ім`я [PERSON] відділом Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області неправомірно, у порушення встановленого законом порядку, був виданий оскаржуваний державний акт, в зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині первісного позову [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсним договору купівлі- продажу земельної ділянки: Відповідно до ч. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Оскільки [PERSON] не є стороною даного правочину то вона не вправі просити визнати цей самий правочин недійсним. Тому в цій частині позовні вимоги не засновані на законі і не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] за договором купівлі- продажу земельної ділянки продав [PERSON] , тому суд вважає, що відповідач [PERSON] , у взаємозв`язку із безпідставністю отримання [PERSON] у власність земельної ділянки, набув право власності на земельну ділянку без відповідної правової підстави. Отже, до цих правовідносин суд вважає необхідним застосувати положення ст.388 ЦК України - якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Таким чином, суд дійшов до висновку, що вказана земельна ділянка має бути витребувана (в порядку віндикації) саме від відповідача - [PERSON] , та повернута [PERSON] . Свою позицію в аналогічних правовідносинах висловив Верховний Суд України. Зокрема, у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою ст. 388 ЦК України. Доводи заперечень [PERSON] не спростовують викладених висновків суду. Суд переконаний, що витребування майна з володіння відповідача відповідає критерію законності: витребування здійснюється на підставі ст. 388 ЦК України у зв`язку з безпідставним і неправомірним заволодінням майном власника. Норми ЦК України відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст цього Кодексу є загальнодоступним. Сумніви заявника в правильності тлумачення та застосування цих норм не можуть свідчити про незаконність втручання в право на мирне володіння майном. Таким чином позовні вимоги первісного позову в цій частині обгрунтовані і підлягають задоволенню. Щодо скасування реєстрації права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку: Відповідно до абзаців першого-третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-ІV (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, дане рішення, після набрання ним законної сили, є самостійною підставою для реєстрації відповідним суб`єктом реєстраційних послуг права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, і тому вимоги позову в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо скасування кадастрового номеру присвоєного земельній ділянці 5122786400:02:001:2686. Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частинами першою та другою статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Проект землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером 5122786400:02:001:2686 у справі відсутній. Відповідно до статті 1 Закону України від 07 липня 2011 року №3613-VI "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон №3613-VI) державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. За приписами частин 1, 4 та 9 статті 9 Закону № 3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Статтею 16 Закону № 3613-VI встановлено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно. Як встановлено судом, рішення про виділення у власність [PERSON] земельної ділянки не приймалось, відтак земельна ділянка з таким кадастровим номером не могла бути ані сформована ані зареєстрована у державному земельному кадастрі. Водночас, у матеріалах справи наявна технічна документація зі складення державного акту на право власності на ім`я [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5122786400:02:001:0709 по [ADDRESS] . Згідно акту встановлення (відновлення в натурі меж земельної ділянки) переданої у приватну воасність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) [PERSON] від 24.05.2004 року проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, переданої у власність [PERSON] на території Фонтанської сільської ради в [ADDRESS] . Суміжним землевласниками зазначені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, у матеріалах справи наявна технічна документація зі складання державних актів на право власності на земельну ділянку суміжних власників (користувачів) до земельної ділянки належної [PERSON] , - [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), в яких серед інших суміжним землевласником вказана [PERSON] . Також наявне у справі викопіювання з генерального плану с. Фонтанка з якого вбачається суміжність [ADDRESS] , та суміжність ділянок [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 228-229) Також судом встановлено, що рішенням № 3 від 25.01.2011 року Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області розглянуто заяву [PERSON] про заміну правовстановлюючого документу, оформлення права приватної власності та видачу свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 21.01.1999 року № 2 виданого на підставі рішення виконкому Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 27.11.1998 року № 95, [PERSON] є власником житлового будинку з господарчими будівлямит і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 15.04.2008 року № 289-V вирішено передати земельну ділянку [PERSON] в оренду на 49 років за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 14.10.2010 року № 114 житловому будинку який належить [PERSON] було присвоєно нову адресу: [ADDRESS] . Як результат цим рішенням [PERSON] оформлено право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Отже, за вищевказаних обставин запису про присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки 5122786400:02:001:2686 має бути скасований. Оцінюючи доводи зустрічного позову суд виходить з наступного: Згідно із ч. 1 ст. 22 Земельного Кодексу України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 Земельного Кодексу України 1990 року. Проте суд враховує, що дію ст. 23 Земельного Кодексу України 1990 року зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі Декрет). Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Тобто, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно з п. 7 Перехідних положень Земельного Кодексу України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Правовий аналіз наведених законодавчих норм у сукупності з встановленими судом обставинами, дозволяють суду дійти до висновку, що [PERSON] з дотримання передбаченої законом процедури отримала у власність спірну земельну ділянку, її право власності було зареєстровано у відповідності до порядку, передбаченого законодавцем на час реєстрації, і тому у суду не має сумніву в правомірності набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку. Оцінюючи доводи [PERSON] щодо неправомірності набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку через недотримання процедури суд виходить з наступного: Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом визнання незаконною процедури передачі майна у власність, загалом є предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Усталена практика Європейського Суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.82, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.86, «Щокін проти України» від 14.10.10, «Сєрков проти України» від 07.07.11, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.00, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.09, «Трегубенко проти України» від 02.11.04, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.14) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Ст. 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, і може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». Матеріалами справи повністю доведено, що питання [PERSON] , про передачу їй земельної ділянки у власність було предметом розгляду сесії Фонтанської сільської ради народних депутатів № 5 від 20.02.1996. Після чого 24.05.2004 Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області складено акт встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, переданої в приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходилась в користуванні [PERSON] . 11.12.2006 на ім`я [PERSON] . Комінтернівським районним відділом земельних ресурсів, видано державний акт серії ЯА № 272835 на право власності на земельну ділянку площею 0,100 га, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 5122786400:001:0709, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010652401619 Доводи представника [PERSON] про те, що згідно отриманої з архіву копії рішення виконкому Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 93 від 24.10.2006 (т. 1 а.с. 166), адреса земельної ділянки по [ADDRESS] , яка була передана у власність [PERSON] не змінювалася на адресу по [ADDRESS] , на думку суду не є вирішальними з огляду на вище встановлені судом фактичні обставини відкритого та безперешкодного на протязі тривалого часу користування [PERSON] спірною земельною ділянкою, тобто дійсного виконання обов`язків власника, а також здійснення Фонтанською сільською радою зміни вказаної адреси у подальшому згідно рішення виконкому Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 114 від 04.10.2010, засвідчена копія якої була надана до суду безпосередньо представником [PERSON] (т. 2 а.с. 80). Крім того, рішення про присвоєння адреси [ADDRESS] підтверджується як актом виносу в натурі меж земельної ділянки [PERSON] , де в якості суміжного землекористувача вказаний [PERSON] , а також вищевказаним рішенням про визнання права власності на будинок [PERSON] саме за адресою [ADDRESS] . Вказані обставини повністю спростовують доводи як зустрічного позову так і доводи заперечень на первисний позов з боку [PERSON] . Крім того, в матеріалах справи містяться два екземпляри рішення Фонтанської сільської ради від 24.10.2006 року № 93, підписані відповідними посадовими особами, скріплені печаткою, з різним змістом про присвоєння адрес відповідним земельним ділянкам. Суд враховує, що жодне з цих рішень не оспорено і не визнано не дійсним, і не надано доказів того факту, що рішення з таким змістом не приймались. Землевласники (землекористувачі) на переконання суду не повинні нести відповідальності за неналежне ведення діловодства органом місцевого самоврядування. Тому доводи зустрічного позову в цій частині є безпідставними. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд не вбачає що на час прийняття рішення Фонтанською сільською радою народних депутатів № 5 від 20 лютого 1996 року про передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси як держави, так і [PERSON] чи [PERSON] . Доводи [PERSON] про те, що судами апеляційної та касаційної інстанції встановлено преюдицію щодо різних адрес різних земельних ділянок суд вважає помилковими, оскільки суд касаційної інстанції вказав таке: «З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що по суті порушення права власності [PERSON] на придбану ним земельну ділянку вбачає у зазначенням однакової юридичної адреси в [ADDRESS] , двом різним земельним ділянкам». Тобто суди апеляційної та касаційної інстанції цією фразою лише уточнили правову підставу позову [PERSON] а не встановлювали ті чи інші обставини справи, які б мали преюдиційне значення. Таким чином у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Судові витрати: Сторони мають право протягом 5 днів від дня проголошення судового рішення подати докази на обгрунтування понесених судових витрат. На підставі наведеного,

Outcome: partial