Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

08.02.2024 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, згідно якого просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку(доходу) щомісячно на утримання непрацездатної матері. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є матірю відповідача та має третю групу інвалідності. [PERSON] вказала, що отримує пенсію у розмірі 3340, 01 грн, інших доходів не має, має ряд тяжких хвороб. Також зазначила, що її становище є вкрай нужденним, для забезпечення стабільного та нормального стану здоров`я, є необхідним придбання великої кількості коштовних медикаментів та інших засобів для підтримання стану здоровя. Позивач зазначила, що її чоловік є непрацездатним, жодних доходів та пенсійного забезпечення не має. [PERSON] вказала, що повнолітній син, який є працездатним та має стабільний високий дохід, має можливість надавати фінансову допомогу, однак не робить цього. Враховуючи вище вказане позивач була змушена звернутися з позовом до повнолітнього сина [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання. Ухвалою суду від 12.02.2024 року було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторонам надано час для подання заяв по суті. 12.03.2024 року відповідачем було подано заяву про визнання позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , про що свідчить копія паспорту(а.с.8-9). З копії паспорту та копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається також те, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.12, 20). [PERSON] пенсію не отримує, про що свідчить копія рішення про відмову у призначенні пенсії(а.с.27). Згідно з копією відомостей з реєстру(а.с.28), [PERSON] доходу не має. Відповідно до вказаного у позові та зазначеного в копії довідки про доходи(а.с.14), [PERSON] отримує пенсію у розмірі 3340, 01 грн. У [PERSON] є повнолітній син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження(а.с.19). Жодних відомостей щодо наявності інших повнолітніх дітей суду не надано. Позивач є пенсіонером та інвалідом ІІІ групи, що підтверджується копією довідки МСЕК та копію пенсійного посвідчення(а.с.29-31). [PERSON] має ряд тяжких хвороб, що підтверджується копіями виписок(а.с.32-35). Крім того, позивач було надано копії квитанцій, якими підтверджується факт наявності витрат на ліки(а.с.36-41). Згідно статті 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Відповідно до ч.1, 3 статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Статтею 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами . Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Позивач зазначила у позові, що вона отримує незначну пенсію, якої недостатньо для забезпечення її життєвих потреб, оскільки вона постійно хворіє та її коштів не вистачає на придбання ліків, необхідних для підтримання стану здоровя. Відповідач повністю визнав позовні вимоги та не заперечував проти викладеного у позову. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно з ч.2 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Враховуючи матеріальний стан сторін, а також те, що позивач є непрацездатною особою, пенсіонером, має ряд тяжких хвороб, окрім пенсії, інших джерел доходів не має, зважаючи на визнання позову відповідачем, який є працездатною особою, відсутність доказів неможливості надання фінансової допомоги матері, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 08.02.2024 року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, від якого позивач звільнена на підставі Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved