Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 25.07.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено електронний договір № 4517496 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 12000,00 грн; строк кредиту 30 днів; дата повернення кредиту (24.08.2021) вказується в Графіку платежів, що є додатком № 1 до договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 12000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Відповідно до п.1.5.2 знижена процентна ставка1,805 % в день протягом 30 календарних днів, тобто строку дії кредиту та\~ п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день. 24.08.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, однак\~ уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору до 21.09.2021, що відбулось на підставі п.1.4 та п.4.2. У подальшому, оскільки зобов`язання за кредитним договором виконано не було відповідачем та добровільної угоди на продовження від останнього не надходило, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 днів. 30.09.2021 відповідач здійснив оплату в рахунок погашення заборгованості у розмірі 260 гривень, надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював. 25.05.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу №25-05/2022, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено через електронну адресу. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду, відповідач має заборгованість у сумі 53577,18 грн, з яких 12000,00 грн сума кредиту; 27100,00 грн сума відсотків за користування кредитом; 12160,1 грн інфляційні втрати; 2317,08 грн 3% річних, судові витрати в розмірі 2147,20 грн судового збору та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 14.03.2023 від представника ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» Столітнього М.М., що діє в інтересах позивача на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023\~ (а.с.65-66), надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у частині інфляційних витрат та трьох відсотків річних, а саме: зменшити позовні вимоги в частині інфляційних витрат до 1022,18 грн та трьох відсотків річних до 205,67 грн. Тобто останній просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4517496 від 09.11.1985 у загальному розмірі 40327,85 грн, що складається із 12000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 27100,00 грн заборгованості за відсотками, 1022,18 грн інфляційних витрат та 205,67 грн - трьох відсотків річних, а також суму судового збору у розмірі 2147,20 грн та 10000,00 грн витрат на правову допомогу (а.с.151-152).\~\~ Відповідач у судове засідання не прибув будучи належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с.147-148, 156-157). На адресу суду надійшов відзив, у якому представник відповідача, адвокат Гуримський О.В., який діє в інтересах [PERSON] на підставі електронного ордеру на надання правничої допомоги № АІ522801 від 05.01.2024, просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що нарахування відсотків у розмірі, що визначено договором та згідно зі ст. 625 ЦК України суперечить здоровому глузду та законодавству України. Витрати на правову допомогу є необґрунтованими та завищеними, оскільки розбивати роботи на 3 позиції з урахуванням того, що основними доказами, якими оперує позивач для стягнення боргу є кредитний договір і договір факторингу не потребує 10 годин часу роботи адвоката, як для фахівця у галузі права. Більш того, подання позовної заяви та складання позовної заяви це одна і та сама дія, а не дві різні, тому фахівцю у галузі права для складання цього позову потребує не більше 2 годин часу роботи, а не десять годин, як необґрунтовано завищує адвокат позивача. Також зазначає, що відповідач має бути звільнений від нарахування відсотків та відсотків відповідно до ст. 625 ЦПК України на підставі частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при цьому\~ проти повернення суми тіла кредиту у розмірі 12000, 00 грн не заперечує. Наголошує на звільненні його від судових витрат з підстав того, що останній є учасником бойових дій та має посвідчення УБД (а.с.90-101). Наполягає на відмові у задоволенні позовних вимог позивача з підстав зазначених у відзиві та справу\~ просить розглянути у відсутності сторони відповідача\~ (а.с.139-140). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Із матеріалів справи вбачається, що при укладанні Договору сторони керувались статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" де зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України"Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК). У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). Судом вбачається, що сторона відповідача не заперечує щодо укладення електронного кредитного договору № 4517496 від 25.07.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] . Також не заперечує проти повернення тіла кредиту у розмірі 12000,00 грн, що вказує на визнання відповідачем існування боргового зобов`язання, зокрема на умовах і підставах зазначених у позовній заяві. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.2 ст.1056-1ЦК). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 25 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено електронний договір № 4517496 про надання споживчого кредиту (а.с.19-24, 26-28). Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents (а.с.45-52). Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 12000,00 грн. (п.1.3. Кредитного договору); строк кредиту 30 дні (п.1.4. Кредитного договору). Дата повернення кредиту 24.08.2021, що вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2 (пп. 4.2.1-4.2.4) договору або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп.4.3.1-4.3.2) договору. Пунктом 4.2.1 кредитного договору передбачено, що сторони домовились, що у випадку, якщо у відповідача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту\~ продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою відповідача, відповідно до п.п. 4.2.2 4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Вказаний договір, додаток № 1 до нього і паспорт споживчого кредиту до договору підписаний електронним підписом відповідача 25.07.2021 о 15 год 44 хв. Додаток № 1 і паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо (а.с.24,26-28). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (по тексту ЦК). Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Факт отримання відповідачем кредитних коштів від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» підтверджується повідомленням ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім" від 06.06.2022 № 2023 про здійснення успішного переказу 25.07.2021 15:45 на суму 12000,00 грн, номер картки [NUMBER] , № транзакції 970716743 (а.с.75). Даний безготівковий переказ здійснений на підставі договору № 087/20-П від 08.07.2020 укладений між ТОВ «ФК КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»\~ (а.с.76-79), що не заперечується стороною відповідача. Відтак, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 12000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Відповідно до п.1.5. Кредитного договору тип процентної ставки- фіксована; п.1.5.1. стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки (1,805 % в день); у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору. Станом на 24.08.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав та уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору до 21.09.2021 та з 24.08.2021 почала діяти передбачена договором стандартна ставка нарахування відсотків передбачена п.1.5.1 договору № 4517496 про надання споживчого кредиту, у подальшому в зв`язку з невиконанням зобов`язання кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 днів, тобто до 20.12.2021, що підтверджується карткою обліку договору (розрахунок заборгованості) (а.с.30-37) та умовами вказаного договору. Таким чином відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. 25.05.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу №25-05/2022, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників (а.с.39-43 зворот, 14-15 зворот). Відповідно до витягу з реєстру боржників кредитний договір відповідача [PERSON] \~ № 4517496 значиться під порядковим номером 506 у реєстрі боржників. Загальна сума заборгованості 39100,00 грн, яка складається із основної суми боргу 12000,00 грн та заборгованості за відсотками 27100,00 грн (а.с.13). Про відступлення права грошової вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення листа на електронну адресу (а.с.16). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК). Отже позивач правомірно набув право грошової вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до відповідача за договором № 4517496 про надання споживчого кредиту від 25.07.2021. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість у розмірі 40327,85\~ грн, з яких 12000,00 грн сума кредиту, 27100,00 грн сума відсотків за користування кредитом, а також інфляційні втрати за період з січня 2022 по 23.02.2022 у сумі 1022,18 грн, 3% річних за період з 21.12.2021 по 23.02.2022- у сумі 205,67 грн. У ході судового розгляду доказів своєчасного виконання зобов`язань по поверненню кредиту судом не здобуто. Посилання представника відповідача на те, що позивачем неправомірно нараховані відсотки за користування кредитом та відсотки на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України у зв`язку з тим, що позивачем не врахована частина 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки представник відповідача помилково виснував про застосування гарантій передбачених даною частиною для виниклих правовідносин, з огляду на таке. Згідно п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021, яка набрала чинності 23 квітня 2021 року та була чинною станом на визначений позивачем період спірних правовідносин липень - грудень 2021 року) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. За положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. За приписами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (зі змінами) на всій території країни оголошено загальну мобілізацію. Із копії військового квитка серії [NUMBER] (а.с.92 зворот -100) встановлено, що [PERSON] 11.03.2022 на підставі зазначеного вище Указу Президента України був призваний до Збройних Сил України. Як убачається із досліджених у судовому засіданні матеріалів справи зобов`язальні відносини між позивачем та відповідачем виникли у період з 25.07.2021 року по 23.02.2022 року, а тому не підпадають під дію п.14 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки виникли до мобілізації відповідача, а саме до 11.03.2022. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ положень ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Із встановлених судом обставин убачається, що не виконання відповідачем належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в обумовлені договором строки,\~ призвело до порушення прав позивача, та підлягає задоволенню у частині стягнення боргу в сумі 39100,00 грн, що складається з 12000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 27100,00 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом. Щодо позовної вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 1022,18 грн та 3% річних в сумі 205,67 грн, які позивач просить стягнути з відповідача, відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог, за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 21.12.2021 по 23.02.2022, суд зазначає таке. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За умовами договору про надання споживчого кредиту від 25.07.2021, останнім днем строку погашення кредиту для відповідача, з урахуванням пролонгації та автопролонгації договору було 20.12.2021. Таким чином прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем виникло з 21.12.2021, а відтак при розрахунку 3% та інфляційних втрат необхідно враховувати індекси інфляції за період з 21.12.2021 по 23.02.2022, тобто за проміжок часу, який неохоплений воєнним станом, що у свою чергу і було зроблено позивачем та відповідає розрахункам наданим позивачем у заяві (а.с.151-152). Згідно із статтею 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін)це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах ВП ВС від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Крім того, ВС в постанові від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148св18, зроблено аналогічний висновок щодо ідентичних правовідносин (такого ж спору). Окрім того, за правовими позиціями Верховного Суду (постанова ВП ВС від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц), стягнення відсотків річних та інфляційних витрат, передбачених ст.625 ЦК України, можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. При цьому, виходячи зі змісту правової позиції наведеної у постанові Верховного суду від 12 березня 2018 року № 914/712/16, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. У зв`язку з викладеним суд вважає, що втрати від інфляції та нарахування 3% річних за порушення грошового зобов`язання підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 1022,18 грн, та 3% річних у розмірі 205,67 грн. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення загальна сума заборгованості у розмірі 40327,85 грн, що складається з 12000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 27100,00 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1022,18 грн сума інфляційних втрат, та 205,67 грн - 3% річних. Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із 2147,20 гривень сплаченого судового збору, що підтверджується копією платіжної інструкції № 2040 від 12.12.2023 (а.с.1). Посилання представника відповідача на звільнення відповідача від сплати судового збору та інших судових витрат у зв`язку з тим, що відповідач має посвідчення учасника бойових дій, суд не може розцінювати як підлягаюче до задоволення, оскільки представник відповідача припустився помилки щодо наявності у відповідача права на звільнення від сплати судового збору відповідно до п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий\~ збір». Так відповідно до п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий\~ збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. За змістом ч. 2 ст. 22 ЗУ\~ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у ст. 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI, суд враховував предмет та підстави позову, перевірив чи стосується така справа захисту прав такої особи з урахуванням положень ст.ст. 12, 22 Закону № 3551-XII. Статтею 12 ЗУ\~ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачений ряд пільг, із яких вбачаються правові підстави задля захисту в разі їх порушення, а саме у разі порушення прав УБД у наступних правовідносинах: безплатного одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів; першочергового безплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів); безоплатного забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування; порядку надання путівок; 75-процентної знижки плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 75-процентної знижки плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання; площею житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю; Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надання 75-процентної знижки за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю); 75-процентної знижки вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення; безплатного проїзду усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі; користуванні при виході на пенсію (незалежно від часу виходу на пенсію) чи зміні місця роботи поліклініками та госпіталями, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи; щорічного медичного обстеження і диспансеризації із залученням необхідних спеціалістів; першочергового обслуговування в лікувально-профілактичних закладах, аптеках та першочергової госпіталізація; виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи; використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік; переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації; першочергового забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочергового ремонту жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом; захист прав УБД, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби у порушенні їх прав на забезпечення жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік; одержанні позики на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт жилих будинків і подвірних будівель, приєднання їх до інженерних мереж, комунікацій, а також позики на будівництво або придбання дачних будинків і благоустрій садових ділянок з погашенням її протягом 10 років починаючи з п`ятого року після закінчення будівництва. Зазначені позики надаються у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; першочергового права на вступ до житлово-будівельних (житлових) кооперативів, кооперативів по будівництву та експлуатації колективних гаражів, стоянок для транспортних засобів та їх технічне обслуговування, до садівницьких товариств, на придбання матеріалів для індивідуального будівництва і садових будинків; безплатного проїзду один раз на два роки (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом, незалежно від наявності залізничного сполучення, або проїзд один раз на рік (туди і назад) вказаними видами транспорту з 50-процентною знижкою; зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства; позачергового користування всіма послугами зв`язку та позачергового встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів; першочергового обслуговування підприємствами, установами та організаціями служби побуту, громадського харчування, житлово-комунального господарства, міжміського транспорту; позачергового обслуговування закладами та установами, що надають соціальні послуги з догляду. У разі неможливості здійснення такого обслуговування закладами соціального захисту населення відшкодовуються витрати, пов`язані з доглядом за цим ветераном війни, в порядку і розмірах, встановлених чинним законодавством; надання переважного права на вступ до закладів вищої, фахової передвищої освіти, права на позаконкурсний вступ до закладів професійної (професійно-технічної) освіти і на курси для одержання відповідних професій УБД на території інших держав. Захист у правовідносинах щодо нарахування пільг відносно плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, які надаються учасникам бойових дій та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього. Захист у правовідносинах щодо нарахування пенсій або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії. Захист прав у відносинах щодо щорічної разової грошової виплати у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України до Дня Незалежності України. Захист прав у відносинах щодо державного забезпечення УБД та їх дітей, у тому числі дітей, які навчаються за денною формою навчання у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державної цільової підтримки для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти у державних та комунальних закладах освіти. Державна цільова підтримка для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти надається у вигляді: повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти; соціальної стипендії; безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних в закладах освіти; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України. Таким чином, при перевірці судом правових підстав, у розрізі пільг передбачених ст.12 та ст. 22 ЗУ\~ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для звільнення від сплати судового збору учасника бойових дій на підставі п. 13 ст. 5 ЗУ України «Про судовий збір» у зобов`язальних, договірних (кредитних) відносинах, що виникли між позивачем та відповідачем, не вбачається. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 Кодексу). Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Враховуючи викладене вище, вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат, представник позивача адвокат Столітній Михайло Миколайович надав суду договір про надання правової допомоги № 10/07-2023 (а.с.65-66), копію звіту про надання правової допомоги згідно договору №10/07-2023 від 12.12.2023 (а.с.18), копію рахунку на оплату по замовленню № 1539/11/12 від 11.12.2023 (а.с.73), копію платіжної інструкції № 2083 від 24.08.2023 на суму 10000,00 грн (а.с.72), копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги, укладеного між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (а.с.25), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.55). Також суд вважає необхідним зазначити, що у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). У свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат. У рішенні\~ від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови). З урахуванням наведеного вбачається, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Із змісту частин 1 - 2 ст. 141 ЦПК України вбачається, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 740/1004/22, провадження № 61-2675св23). Представником відповідача\~ у відзиві зазначено про необґрунтованість та не співмірність витрат на правову допомогу, зазначає, що подання та складання позовної заяви є одною дією та не потребує 2 годин часу адвоката. Так із копії звіту про надання правової допомоги (а.с.18) вбачається, що видами правової допомоги наданої адвокатом Столітнім М.М. ТОВ «ФК ФУНТРАСТ УКРАЇНА» є збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4517496 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»\~ та [PERSON] ; Складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4517496 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»\~ та [PERSON] ; Подання до Тульчинського районного суду Вінницької області позовної заяви в інтересах клієнта, загальна кількість годин 10, загальна вартість 10000,00 грн, даний звіт погоджений сторонами. Відповідно до п. 4.4 Договору № 10/07-2023 про надання правової допомоги від 10.07.2023 вбачається, що факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги. Водночас п.4.5 зазначеного договору передбачено, що підставою для оплати є рахунок фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги у день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок (а.с.66). Із копії рахунку на оплату по замовленню № 1539/11/12 від 11.12.2023 (а.с.73) встановлено, що такий виданий за наступні види наданих послуг, а саме: 1. Збір та аналіз доказів та документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором -\~ 3 години, ціна одної години 1000,00 грн, загальна вартість за вказаною дією 3000,00 грн. 2. Складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором 5 годин, ціна однієї години 1000,00 грн, загальна вартість за вказаною дією 5000,00 грн. 3. Подання позовної заяви в інтересах клієнта 2 години, ціна однієї години 1000,00 грн, загальна вартість за вказаною дією 2000,00 грн. Всього на 10000,00 гривень. Зважаючи на викладене вище, суд із врахуванням заперечень представника відповідача не може\~ погодитись із зазначеною вартістю юридичних послуг, оскільки як вбачається із копії звіту про надання правової допомоги в останній графі зазначено «Подання до Тульчинського районного суду Вінницької області позовної заяви в інтересах клієнта», що відповідає пункту 3 рахунку на оплату по замовленню № 1539/11/12 від 11.12.2023, який викладений, як подання позовної заяви в інтересах клієнта, час виконання 2 години, вартість послуги 2000,00 грн. Водночас у другій графі звіту про надання правової допомоги та у пункті 2 рахунку на оплату по замовленню № 1539/11/12 від 11.12.2023 зазначено таку дію, як «Складення позовної заяви». Суд не погоджується із твердженням представника відповідача, що подача позову до суду та складення позовної заяви є тотожними діями та вартість послуг адвоката має бути оцінена у розмірі 2000,00 грн, але вважає за необхідне зазначити, що позовну заяву до Тульчинського районного суду Вінницької області представником позивача направлено через підсистему «Електронний суд». Відправка пакету документів відбувається за допомогою натискання кнопки «Сформувати заяву», відповідно до п. 12.11.13. «Інструкції користувача Електронного суду ЄСІТС» та така дія не потребує додаткових витрат часу, зусиль або додаткових знань. Тому зазначений розмір такого виду послуги, як подача позовної заяви в інтересах клієнта до Тульчинського районного суду Вінницької області, на думку суду, не є обґрунтованим, фактичним і неминучим (фактично понесеним та необхідним). Таким чином, з урахуванням наданих представником позивача доказів та документів на підтвердження витрат на правничу допомогу, є підстави для задоволення вимоги про відшкодування відповідачем понесених та документально підтверджених витрат на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 8000,00 грн.\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial