Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача, [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки, [PERSON] . Свої вимоги обґрунтував тим, що станом на 01.07.1990 року в [ADDRESS] проживала її тітка, [PERSON] , [INFO] і їй на праві власності належала земельна ділянка загальною площею - 0,79 га в с. Гарасимів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виділена на підставі рішення ХІІ сесії третього демократичного скликання Гарасимівської сільської ради Івано-Франківського району від 27.02.2001 року у відповідності з державним актом на право приватної власності на землю серії ІУ-ІФ № 004774 від 13.03.2003 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 435 на ім`я [PERSON] [INFO] тітка [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на все її майно, яке вона ще за життя заповіла їй. Вона прийняла спадщину, так як проживала з тіткою однією сім`єю з 10.08.2011 року по день її смерті. Остання звернувся доприватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак їй було відмовлено, у зв`язку із пропущенням строку на прийняття спадщини та що не підтверджено факту проживання із спадкодавцем на час смерті однією сім`єю. Даний факт позбавляє її можливості оформити спадщину за заповітом після смерті тітки [PERSON] . У зв`язку з вищевказаним, просила суд встановити факт проживання з [PERSON] однією сім`єю з 10.08.2011 року по день її смерті, так як вона хворіла, останній час була лежачою та визнати за нею право власності на земельні ділянки загальною площею 0,79 га (ділянка № 1- 0,6100 га, ділянка№ [NUMBER] - 0,1800 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться вс. Гарасимів Івано-Франківського району, виділені на підставі рішення ХІІ сесії3-го демократичного скликання від 27.02.2001 року Гарасимівської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, у відповідності з державнимактом на право приватної власності на землю серії № 004774, виданий 13.03.2003 року,зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за№ 435 на ім`я [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача - адвокат Явдошак О.О. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася. 23.01.2024 року від неї надійшла заява, в якій вказала, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просила розглядати справу у її відсутності (а.с. 39). Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, в судовому засіданні засвідчили той факт, що [PERSON] проживала з тіткою, [PERSON] , однією сім`єю з 10.08.2011 року по день її смерті. 27.12.2023 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 15.02.2024 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши вступне слово представника позивача, допитавши свідків,суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ № 004774, виданого [PERSON] , на підставі рішення Гарасимівської сільської ради народних депутатів XII сесії третього демократичного скликання від 27.02.2001 року, про те, що їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,79 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Гарасимівської сільської ради, для товарного виробництва, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 435, ділянка № 1 - 0,6100 га; ділянка № [NUMBER] - 0,1800 га (а.с. 4). Мати позивач, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 20). 24.05.1974 року батьки позивача [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та останній присвоєно прізвище «[PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 24.05.1974 року (а.с. 20). Позивач народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 18). 17.01.2007 року остання уклала шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 19). Відповідно до виписки із погосподарської книги № 6 Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року, виданої Гарасимівським старостинським округом Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 14.12.2023 року № 310, видана про те, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] побудовано до 1992 року господарський двір числиться колгоспний і в ньому були зареєстровані та проживали: [PERSON] - [INFO] - голова двору. За вказаним житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 0,02 га призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та передана в користування (а.с. 10). Згідно довідки № 121 від 05.03.2024 року, яка видана Гарасимівським старостинським округом Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області вбачається, що [PERSON] продала власний житловий будинок в селі Гарасимів згідно «Договору купівлі-продажу житлового будинку» за № 11 від 07.08.1993 року, з дня продажу житлового будинку проживала і була зареєстрована в житловому будинку двоюрідної сестри [PERSON] за адресою: [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . [PERSON] , яка померла [INFO] посвідчувала заповіт в Гарасимівській сільській раді 05.06.2006 року за № 19 на [PERSON] (а.с. 108). Вищевказане підтверджується копією договору купівлі-продажу від 07.08.1993 року та копією витягу із погосподарської книги (а.с. 109-110). Тітка позивача, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] (а.с. 13). Спадкодавцем, [PERSON] , 16.06.2006 року було складено та посвідчено секретарем Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області заповіт, який зареєстрований в реєстрі за № 21, згідно із яким земельні ділянки, які будуть їй належити та гроші на ощадних книжках заповіла [PERSON] , що підтверджується копією дублікату даного заповіту (а.с. 11). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20 (провадження № 61-7816св21) зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16». У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Згідно довідки № 309 від 14.12.2023 року, яка видана Гарасимівським старостинським округом Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області вбачається, що14.09.2011 року померла її рідна тітка [PERSON] , що була постійною жителькою села Гарасимів та на день смерті проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті за вказаною адресою була зареєстрована одна, власних дітей не мала, в шлюбі ніколи не перебувала. З 10.08.2011 року спільно проживала без реєстрації [PERSON] - племінниця. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався в Гарасимівській сільській раді 16.06.2006 року зареєстрований в реєстрі за № 21 (а.с. 9). Крім цього, наведені факти в судовому засіданні засвідчили свідки [PERSON] та [PERSON] , які ствердили той факт, що [PERSON] проживала разом із спадкодавцем, [PERSON] , з 10.08.2011 року по день її смерті, без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим фактом постійного проживання [PERSON] з тіткою [PERSON] однією сім`єю без реєстрації з 10.08.2011 року по день її смерті. В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] від імені [PERSON] 10.07.2023 року, звернулася до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що не було подано у встановлений строк заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та на момент її смерті зареєстрованою за адресою померлої не була, що підтверджується листом № 321/01-16 від 10.07.2023 року (а.с. 14). Згідно відповідей Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 646/01-16 від 30.12.2023 року та приватних нотаріусів Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 24/01-16 від 22.01.2024 року та [PERSON] № 2/01-16 від 02.01.2024 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 37, 38, 47). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачами в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 316-319, 392, 1216-1222, 1268-1269 ЦК України,

Outcome: approved