Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

7 лютого 2024 року, [PERSON] , який на даний час є військовослужбовцем ЗСУ та проходить військову службу у званні солдата у в/ч [NUMBER] , звернувся до суду з вказаною заявою, в якій, з метою одержання його родиною, яка складається з дружини (заінтересованої особи) [PERSON] , їхньої доньки [PERSON] , [INFO] та дітей дружини від попереднього шлюбу : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з яким вони постійно проживають однією сім?єю за адресою : [ADDRESS] - спадщини, призначення пенсії у разі втрати годувальника, відшкодування шкоди та набуття прав осіб, зазначених ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», просив суд, встановити юридичний факт перебування зазначених членів сім?ї на його утриманні. В судове засідання заявник не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надіславши до суду письмову заяву, в якій пославшись на перебування у лавах ЗСУ, просив суд про розгляд справи за його відсутності, підтримавши доводи своєї заяви (а.с. 28). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, надіславши до суду заяву, в якій повністю визнала доводи заяви [PERSON] , яку просила задвольнити та слухати справу за її відсутності (а.с. 29). Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов?язується з наступним вирішенням спору про право. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов?язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб?єктивних прав громадян. Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з?ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов?язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз?яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20. Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов?язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов?язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім?ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України - сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для цього має бути наявність спільних витрат і спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. На цьому наголосив Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) і додатково зазначив, що до кола членів сім?ї військовослужбовців, крім другого з подружжя, дітей та батьків, можуть належати й інші особи за умов постійного проживання разом та ведення спільного господарства. Тому, фактично, це визнається вагомим критерієм для встановлення сімейних зв?язків, адже чинне законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї. Судом встановлено, що заявник [PERSON] на даний час є військовослужбовцем ЗСУ та проходить військову службу у званні солдата у в/ч [NUMBER] (а.с. 5-8). До складу його сім?ї входять : дружина (заінтересованої особи) [PERSON] , їхня спільна донька [PERSON] , [INFO] та діти дружини від попереднього шлюбу : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з яким вони постійно проживають однією сім?єю за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.12.2023 р., свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] від 02.04.2022 р., серії [NUMBER] від 02.12.2009 р., серії [NUMBER] від 03.01.2013 р. та серії [NUMBER] від 06.08.2014 р. відповідно, а також витягами з реєстру територіальної громади, довідкою про склад сім?ї № 141 від 22.01.2024 р. виданої Овідіопольською селищною радою та актом обстеження житлово-побутових умов від 24.01.2024 р. із прізвищами вказаних осіб (а.с. 11-22). Згідно довідки Овідіопольського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ Мінюсту України № 21.14-4630 від 22.01.2024 р., у вказаному ВДВС на примусовому виконанні відсутній виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] (а.с. 23). Вищевказані факти доводять суду документально, що сім?я заявника повністю знаходиться на його утриманні, не отримуючи аліментів від батька дітей дружини заявника [PERSON] - [PERSON] , а тому суд, з урахуванням вищевказаних норм Законів, дійшов висновку про обґрунтованість заяви, яка підтверджена документально і такою, щ підлягає задоволенню, беручи до уваги, що заявник є єдиною особою, яка на даний час здійснює утримання своєї родини з підстав, описаних вище.

Outcome: approved