Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

В березні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позову посилався на те, що він протягом тривалого часу працював на підприємстві відповідача. 13 січня 2022 року на підставі Висновку №93 позивачу було первинно встановлено професійні захворювання, а саме: 1) Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН- другого ступеня; 2) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху). Підставою для виникнення професійних захворювань стало те, що позивач, працюючи начальником (заступником начальника) дільниці шахти «Покровська» («Октябрська») АТ «Кривбасзалізрудком» у період з 01.12.1990 по 25.03.2021 роки, виконував в підземних умовах комплекс робіт з оперативного управління усіма видами робіт на дільниці у відповідності з затвердженими технічними проектами та планом, забезпечував виконання планових виробничих завдань. При цьому, внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мали місце порушення системи вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, а також, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолів фіброгенної дії та рівнів шуму, які перевищували нормативні. 22 березня 2022 року позивачу було встановлено 45% втрати працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями безстроково. При повторному переогляді 15 лютого 2024 року позивачу встановлено 65% втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 461\~500,00 грн, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою суду від 04 березня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та 18 березня 2024 року надав його до суду, в якому зазначив, що у пункті 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.02.2022 року не вказано посадових осіб АТ «Кривбасзалізрудком», які відповідальні за виникнення професійних захворювань у позивача. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, вина відповідача відсутня. Позивач з власної волі працював у шкідливих умовах праці. Також саме [PERSON] свідомо порушував законодавство у сфері охорони праці, що виразилося у недбайливому ставленні позивача до свого здоров`я та, як наслідок, спричинило виникнення у нього професійного захворювання. Факт спричинення моральної шкоди позивачу є недоведеним. Відповідач не погоджується із заявленим розміром моральної шкоди. Окрім того, моральна шкода підлягає стягненню з урахуванням податків і зборів фізичних осіб. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача, а саме: - з 17.11.1982 по 14.02.1983 роки - кріпильником дільниці №2 відділу капітального будівництва з повним робочим днем у підземних умовах ВО «Кривбасруда»; - з 15.02.1983 по 30.11.1990 роки гірничим майстром дільниці №3 відділу капітального будівництва, дільниці №24 в ШБУ-2 «Криворіжшахтобуд», дільниці №10 (гірничокапітальна) на шахті «Октябрська» тресту «Криворіжшахтобуд» з повним робочим днем у підземних умовах; - з 01.12.1990 по 31.12.1990 роки - в.о. заступником начальника дільниці №10 на шахті «Октябрська» тресту «Криворіжшахтобуд» з повним робочим днем у підземних умовах; - з 01.01.1991 по 02.05.2007 роки - заступником начальника дільниці №10 на шахті «Октябрська» тресту «Криворіжшахтобуд» у підземних умовах, дільниці №8 проходки шахти «Октябрська» шахтобудівельного управління у підземних умовах; з 03.05.2007 по 20.12.2008 роки начальником дільниць №№ 27, 8 проходки «Октябрська» шахтобудівельного управління ПАТ «Кривбасзалізрудком»; з 21.12.2008 по 31.08.2011 роки заступником начальника дільниці №8 проходки шахти «Октябрська» шахтобудівельного управління у підземних умовах; з 01.09.2011 по 25.03.2021 роки - начальником дільниць №8 проходки «Октябрська» шахтобудівельного управління ПАТ «Кривбасзалізрудком» у підземних умовах. Звільнений 25.03.2021 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України. (а.с. 6-15) Відповідно до копії Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.02.2022 року (форми П-4) (далі Акт), [PERSON] було встановлено діагноз: 1) Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН-другого ступеня. Код J44. 2) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху), - за класифікацією [PERSON] і [PERSON] . Код Н90.3. (пункт 14 Акта). (а.с. 19-23) Пунктом 17 Акта визначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: Працюючи підземним начальником дільниці у АТ «Кривбасзалізрудком» у періоди з 03.05.2007 по 20.12.2008, з 01.09.2011 по 25.03.2021, [PERSON] виконував в підземних умовах комплекс робіт з оперативного управління усіма видами робіт на дільниці у відповідності з затвердженими технічними проектами та планом, забезпечував виконання планових виробничих завдань. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавши місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолів фібро генної дії та рівнів шуму, які перевищували нормативні. У п. 18 Акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали: пил переважно фіброгеннної дії, шум. У п. 20 Акту щодо осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, вказано, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 30 років 03 місяців в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівництва, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо. В Окремій думці членів комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] зазначено, що виникнення професійних захворювань у [PERSON] є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом, в результаті чого на робочому місці параметри шкідливих факторів перевищували гранично-допустимий рівень. Жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв?язку з небезпекою для здоров?я, або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв?язку з невиконанням підприємством законодавства про охорону праці від [PERSON] не надходило. Тому відповідальність за виникнення професійного захворювання у [PERSON] лежить безпосередньо на ньому самому. (а.с. 22) Довідкою МСЕК серії 12 ААА №060230 від 22.03.2022 року [PERSON] первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 45% з 14.03.2022 року безстроково. (а.с. 24) Довідкою МСЕК серії 12ААВ №130198 від 22.03.2022 року [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з 14.03.2022 року безстроково. (а.с. 25) Також Довідкою МСЕК серії 12 ААА №129906 від 15.02.2024 року [PERSON] повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% з 29.01.2024 року безстроково. (а.с. 26) Крім того, підставою для встановлення професійного захворювання позивачу послужив профмаршрут, вказаний у Медичному висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 13.01.2022 року, протокол №93: [PERSON] працював у шкідливих умовах (30 років 3 місяці): - в.о., підземним заступником начальника дільниці тресту «Кривбасшахтобуд», ШБУ ПАТ «КЗРК» 19 років 1 міс., а саме: 01.12.90-02.05.07, 21.12.08-31.08.11; - ?підземним начальником дільниці ШБУ АТ «КЗРК» (ПАТ «КЗРК») 11 років 2 міс., а саме: 03.05.07-20.12.08, 01.09.11-25.03.21. (а.с. 27-28) Також Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 16.01.2024 року №73 підтверджено раніше встановлений позивачу діагноз хронічного професійного захворювання. (а.с. 29) Відповідно до наданих копій виписок із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого, позивач неодноразово проходив обстеження та знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійними захворюваннями. (а.с. 30-42) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання виражається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою останнім працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Окрім того, наявний причинний зв`язок між виникненням професійних захворювань у [PERSON] та діями відповідача. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.02.2022 року (форми П-4), що міститься в матеріалах справи (а.с. 19-23) та профмаршрутом, вказаним у Медичному висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 13.01.2022 року (а.с. 27-28). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по\~відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Так, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що відповідальність за виникнення професійних захворювань у позивача лежить безпосередньо на ньому самому, а також що позивач не надав суду достатніх доказів, якими б підтверджувався факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою останнім працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Так, отриманим професійним захворюванням позивачу була заподіяна моральна шкода, так як\~порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки він постійно відчуває стійкий біль та інші негативні наслідки. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що\~факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди. За таких обставин суд вбачає, що АТ «Кривбасзалізрудком» повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу [PERSON] моральну шкоду, спричинену професійним захворюванням. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 65% та третьої групи інвалідності, встановлених безстроково, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці 30 років 03 місяці, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 215 000,00 грн, без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Доводи сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди суд відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2 150,00 грн.

Outcome: partial