Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

1.Позиція позивача. 22 лютого 2024 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач [PERSON] , просить: -стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на утримання [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця починаючи стягувати з 14 квітня 2023 року моменту досягнення нею повноліття, до закінчення навчання, але не більше ніж до 23-го віку. В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідач є її батьком. На момент звернення з позовною заявою, з 05.09.2022 року студенткою другого курсу , групи ЦБ-22, гірничо-металургійного факультету, за спеціальністю 263 Цивільна безпека Криворізького національного університету, денна форма здобування вищої освіти за державні кошти. Оскільки навчається на денній форма навчання, не має змоги працевлаштуватись на роботу. Батьки перебувають у розлученні, матеріально забезпечує мати [PERSON] , яка несе грошові розтрати на дорогу, забезпечення книгами, зошитами, проживання, харчування, одягом та всім іншим для Університету, надає грошові кошти та інші потреби та витрати. Відповідач по справі не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для навчання позивача. Мати не в змозі самостійно утримувати. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , визнав позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Просить розглядати справу за його відсутності, винести рішення. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 22\~лютого 2024\~року позивач\~ [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з матеріалами позовної заяви до\~ [PERSON] , «про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання» (а.с. 1-3). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 лютого 2024 року цивільну справу передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 10). 06 березня 2024 року до суду надійшла довідка щодо місця реєстрації відповідача [PERSON] (а.с. 12). 06 березня 2024 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 13). 15 березня 2024 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить слухання справи проводити за її відсутності (а.с. 19). 28 березня 2024 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву, у якій зазначив, що визнає позовні вимоги, просить розгляд справи проводити за його відсутності (а.с. 21). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 211, батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Згідно до довідки Криворізького національного університету №01/33-07 від 15.01.2024 року, [PERSON] є студенткою 2 курсу, групи ЦБ-22, гірничо-металургійного факультету, за спеціальністю 263 Цивільна безпека Криворізького національного університету, денної форми здобуття вищої освіти за кошти державного бюджету. Тривалість навчання за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти: з 15.09.2022 року по 30.06.2026 року (а.с. 9). 5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства. Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої\~статті 9 Конституції України,\~статті 10 ЦК України\~є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України\~передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до пункту 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України\~передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом\~статті 191 СК України\~аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до\~ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд виходить з положень\~ст. 182 СК України, відповідно до якої, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Обов`язковими умовами стягнення аліментів на повнолітню дочку (сина), яка продовжує навчання, є потреба повнолітньої дочки (сина) у матеріальній допомозі і спроможність батьків надавати утримання з урахуванням їх матеріального, сімейного становища, стану здоров`я тощо. У своїй постанові від 29.01.2018 по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст.185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199,\~200,\~201 Сімейного кодексу). Матеріальне становище повнолітнього сина (дочки), який продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. Повнолітня [PERSON] є дочкою відповідача, продовжуючи навчання на денній формі після досягнення нею 18 років у Криворізькому національному університеті, не маючи при цьому самостійного доходу, через що вона потребує матеріальної допомоги від свого батька на час такого навчання. В свою чергу відповідач, будучи працездатним, таку допомогу своїй дочці надавати може, внаслідок чого [PERSON] повинен сплачувати аліменти на утримання [PERSON] , 2005 року народження, на час її навчання. При ухваленні даного рішення суд приймає до уваги заяву відповідача згідно до змісту якої, останній визнає позовні вимоги. Відтак, враховуючи встановлені судом обставини, можливість надання матеріальної допомоги відповідачем його повнолітній донці [PERSON] , яка продовжує навчання та потребує такої допомоги з боку батька, який є здоровим та працездатним, дотримуючись визначеного принципу рівності обов`язку обох батьків по утриманню їх дітей, суд приходить до висновку про необхідність задоволення повністю позовних вимог [PERSON] із стягненням з відповідача на її користь аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 22 лютого 2024 року та до досягнення нею 23-річного віку, але не більше, ніж до закінчення навчання. На переконання суду, стягнення аліментів в такому розмірі відповідатиме потребам [PERSON] у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу з огляду на його працездатний вік, засадам розумності, справедливості, співмірності та обов`язку матері у наданні такої допомоги донці нарівні з батьком. Будь-яких інших доказів, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити у їх стягненні, суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено. За змістом статті 191 СК Україниаліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. 6. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Outcome: approved