Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

29.12.2023 ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 03.01.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику № 2775154 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Лінеура Україна» 03.01.2022 направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір про надання коштів у позику № 2775154 після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті первісного кредитора в мережі Інтернет, що знаходиться за адресою: https://credit7.ua/. 03.01.2022 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання договору № 2775154 на умовах, визначених офертою. ТОВ «Лінеура Україна» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор С492, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 03.01.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику № 2775154 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми наданого йому кредиту і процентів, нарахованих з строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 23.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 01.02-25/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, ще дорівнює ціні договору факторингу у порядку та строки встановлені договором факторингу. Відповідно до додатку 1 (реєстру боржників) до договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023 заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 31440,81 грн. Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором № 2775154 від 03.01.2022 становить 31440,81 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 6999,91 грн.; заборгованість по відсотках 24440,90 грн. На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за договором про надання коштів у позику № 2775154 від 03.01.2022 у розмірі 31440,81 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому згідно з прохальною частиною позовної заяви просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки про виклик до суду та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.01.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику № 2775154 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у сумі 7000 грн. строком на 360 днів, зі сплатою 1,99 % на день. 23.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-25/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, ще дорівнює ціні договору факторингу у порядку та строки встановлені договором факторингу. Відповідно до додатку 1 (реєстру боржників) до договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023 заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складає: 31440,81 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 6999,91 грн.; заборгованість по відсотках 24440,90 грн. Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором № 2775154 від 03.01.2022 у відповідача виникла заборгованість, яка станом на дату відступлення права вимоги та на дату подання позову складає 31440,81 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 6999,91 грн.; заборгованість по відсотках 24440,90 грн. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором про надання коштів у позику № 2775154 від 03.01.2022 у розмірі 31440,81 грн. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 2684 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved