Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

9 лютого 2024 року, [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просив суд, встановити юридичний факт неправильності записів в актовому записі про шлюб № 1 від 10.01.1990 р., складеного виконкомом Соболівської сільради Теплицького району Вінницької області в частині написання його прізвища як до, так і після реєстрації шлюбу та прізвища заінтересованої особи після реєстрації шлюбу, з внесенням відповідних змін до вказаного актового запису в частині прізвища нареченого до та після реєстрації шлюбу, а нареченої після реєстрації шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] », мотивуючи це помилкою в написанні його прізвище в одну літеру у зв?язку з неправильним перекладом з російської мови, якою було заповнено свідоцтво про його народження серії [NUMBER] від 29.04.1961 р. на українську мови, що потрібно йому для подальших укладень цивільно-правових угод. В судове засідання заявник не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, надіславши до суду клопотання, в якому підтримав свою заяву та проханням про слухання справи за його відсутністю (а.с. 20). Заінтересована особа [PERSON] судове засідання не з?явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила, надіславши до суду клопотання, в якому визнала доводи заяви свого чоловіка та проханням про слухання справи за її відсутністю (а.с. 21). Представник заінтересованої особи Овідіопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, особисто під розписку про вручення судової повістки з матеріалами заяв, причини неявки не повідомила, письмових заперечень чи пояснень суду не надав (а.с. 19). Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. Стаття 315\~ЦПК України\~передбачає,\~що суд\~розглядає справи\~про встановлення\~факту,\~зокрема :\~родинних відносин\~між фізичними\~особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із ст. 319 ЦПК України - у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов?язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу України. Актом цивільного стану є, зокрема, реєстрація шлюбу (одруження) (частина друга статті 49 ЦК України). Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (частина перша статті 9 Закону). Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина перша статті 22 Закону). Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині другій статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5. Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану. Згідно із п.п. 2.16.7, 2.18 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених Наказом Мінюсту України від 12.01.2011 р. № 96/5, зареєстрованого в Мінюсті України 14.01.2011 р. за № 55/18793 на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану, крім випадків, встановлених у пункті 2.28 цього розділу. Згідно із п.п. 3,7 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» № 12 від 07.07.1995 р. - судам належить враховувати, що відповідно до ст. 19 Закону «Про органи реєстрації актів громадянського стану» реєстрація народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміни прізвища, імені та по батькові провадиться органами реєстрації актів громадянського стану в книгах спеціального зразка, які є єдиними доказами засвідчених у них фактів. Крім цього Закону, порядок реєстрації актів громадянського стану встановлюється Правилами, які затверджуються Міністерством юстиції України. Згідно з цим Законом і Правилами - суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). Судом встановлено помилку в одну літеру у написанні прізвища заявника в актовому записі про шлюб № 1 від 10.01.1990 р., складеного виконкомом Соболівської сільради Теплицького району Вінницької області у зв?язку з неправильним перекладом з російської мови, якою було заповнено свідоцтво про його народження серії [NUMBER] від 29.04.1961 р. на українську мови (а.с. 8,9). В той же час, у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , довідці про присвоєння ідентифікаційного номеру особі, у дипломі інженера-механіка серії [NUMBER] від 03.07.1985 р. прізвище заявника вказане вірно, як « [PERSON] » (а.с. 4,5,10). З метою внесення змін до актового запису про шлюб № 1 від 10.01.1990 р., складеного виконкомом Соболівської сільради Теплицького району Вінницької області щодо запису прізвищ нареченого та нареченої, заявник звернувся з заявою про видачу повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про своє народження та повного витягу щодо актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] до Овідіопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), листом яких від 19.07.2019 р. № 12/73-116 за підписом начальника [PERSON] у видачі зазначених документів йому було відмовлено через розбіжність у написанні прізвища (а.с. 11). В подальшому, після звернення заявника до Овідіопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про внесення змін до актового запису про шлюб № 1 від 10.01.1990 р., складеного виконкомом Соболівської сільради Теплицького району Вінницької області щодо виправлення прізвищ його та дружини як до, так і після реєстрації шлюбу, відповідним висновком від 29.12.2023 р. йому було відмовлено у внесенні вказаних змін (а.с. 12,13). На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що внаслідок вищевказаної помилки, допущеної при невірному перекладі з російської на українську мови, органом державної реєстрації - виконкомом Соболівської сільради Теплицького району Вінницької області в актовому записі про шлюб № 1 від 10.01.1990 р., щодо запису прізвищ нареченого як до, так і після реєстрації шлюбу, а нареченої після реєстрації шлюбу заявник позбавлений своїх законних прав, закріплених Конституцію України, Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод щодо підтвердження його особи, порушуються його права працевлаштування, отримання певних субсидій та укладення цивільно-правових угод, тощо. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (далі - Європейський Суд) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У даній справі ЄСПЛ повторив свої загальні принципи, вироблені в прецедентній практиці, і наголосив, що об`єктом статті 8 є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (пункт 59). Навіть недотримання процедури вирішення питання, яке стосується приватного та сімейного життя, може призвести до порушення такого права. Наприклад, у справі «Хант проти України»3 Європейський Суд дійшов висновку, що заявник не був залучений у провадження, внаслідок яких приймались рішення, тією мірою, яка є достатньою для забезпечення захисту його інтересів, а державні органи вийшли за межі своєї дискреції і не забезпечили рівновагу між інтересами заявника та інших осіб (пункт 60). Суд використав вироблений ним стандартний підхід щодо перевірки обґрунтованості втручання у право заявника, а саме «триступеневий тест», при якому необхідно дати відповіді на питання: чи було втручання передбачене законом, чи мало воно легітимну мету та було необхідним у демократичному суспільстві (пропорційним). У цьому випадку проблеми передбачуваності законом та наявності легітимної мети було безсумнівно дотримано (наявність чіткого національного законодавства та мети у вигляді захисту прав дитини), а тому для Суду залишалось проаналізувати відповідність втручання принципу «пропорційності», тобто встановити, чи було воно «необхідним в демократичному суспільстві». Саме аналіз третього питання викликає труднощі в національній правозастосовчій практиці і є не типовим для її реалій. Враховуючи, що іншим чином, ніж встановлення неправильності запису в актовому запису про шлюб заявника з підстав, описаних вище неможливо дотриматися «врівноваженого балансу між фізичною особою та суспільством» та дотриматися принципів прав людини, встановлених ЄСПЛ, зокрема, у вищевказаній справі, що буде принципом справедливості і дотримання інтересів, прав і свобод заявника, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved