Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 18.06.1998 уклав шлюб з [PERSON] У вказаному шлюбі народилися діти: син [PERSON] , 1998 року народження, та син [PERSON] , 2010 року народження. Сторони припинили шлюбні відносини через різні погляди на сімейне життя. Більше п`яти років сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне проживання і примирення між ними неможливе, оскільки суперечить його інтересам, а тому просить розірвати шлюб. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (після державної реєстрації шлюбу [PERSON] ), [INFO] , зареєстрували шлюб 18.06.1998 у Відділі РАГСу Дрогобицького міськвиконкому, про що складено актовий запис №255. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №254, його батьками є: [PERSON] , [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що видане повторно, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №533, його батьками є: [PERSON] , [PERSON] . Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, серед іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частини 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини\~2 статті 104 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини\~3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту пункту 10 постанови пленуму Верховного суду України №\~11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а також забезпечення державою принципу свободи шлюбу та принципу свободи розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем мають формальний характер, суперечать інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивача слід стягнути 1073,60 грн.

Outcome: approved