Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на ті обставини, що 27 квітня 2022 року між ним, [PERSON] і відповідачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №31 , місце державної реєстрації Іванівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Підставою звернення з даною заявою до суду є небажання відповідачки у добровільному порядку подати заяву до відділу державної реєстрації актів цивільного стану про розірвання шлюбу. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між сторонами як подружжям, несумісність характерів, різні погляди на життя. Сімейні відносини між ними припинені, спільним побутом ми не пов`язані, взаємні права та обов`язки між нами відсутні. Відповідачка по справі позов не визнала та подала до суду відзив на позовну заяву обґрунтовуючи його наступним. Посилається, що дійсно, 27.04.2022р. між відповідачем та позивачем було укладено шлюб, який зареєстровано у Іванівському ВДРАЦС у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіональному управлінні МЮ (м.Одеса), про що складено актовий запис №31. В своєму позові позивач зазначає, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сторони мають несумісність характерів та мають різні погляди на життя. Також позивач зазначає, що сімейні відносини між сторонами припинені, спільним побутом ми не пов`язані, взаємні прав та обов`язків між сторонами відсутні. Відповідач в свою чергу зазначає, що вона не бажає розривати шлюб із позивачем та клопотала про надання строку на примирення. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Відповідач звертає увагу суду, що в своєму позові позивач не навів конкретних обставин, які виражаються в діях відповідача щодо відсутності розуміння між сторонами та не вказав, з якого саме часу між сторонами припинилися сімейні відносини та яким чином, не вказав яким саме чином подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Відповідач зазначає, що як в любій іншій родині в них виникали непорозуміння, але вважає, що сторони мають можливість змінити спільне життя на краще. Також відповідач зазначає, що вона переоцінила своє ставлення до чоловіка, до вирішення сумісних сімейних та побутових проблем та зрозуміла, що подружжя має можливість зберегти свою родину. Суд взявши до уваги відзив відповідачки та розглянувши клопотання відповідачки про надання строку для примирення, задовольнив його та подружжю було надано строк для примирення 3(три) місяці, а саме до 28 лютого 2024 року та провадження на цей час у справі зупинено. 04 березня 2024 провадження у справі відновлено про що постановлено ухвалу суду та призначено судове засідання та повідомлено сторони про дату та час судового засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання справу слухати у її відсутність на позовних вимогах наполягає, та зазначив, що примирення між сторонами не досягнуто, тому наполягає на розірванні шлюбу. Після надання строку для примирення у сімейних відносинах сторін абсолютно нічого не змінилося. Позивач зазначає, що у кожного з них своє особисте життя, йому відомо, що відповідачка на час наданого терміну для примирення мала стосунки з іншим чоловіком. Позивач теж співмешкає з іншою жінкою, до якої на протязі року, в період відпусток виїжджає в Черкаську область, з якою має намір зареєструвати шлюб. Спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, спільні права та обов`язки між ними відсутні, у кожного своє самостійне життя. Шлюб існує формально, «лише на папері», дітей немає. зазначає, що між ним і відповідачкою відсутні взаємна любов, повага і довіра один до одного, моральна і матеріальна підтримка, спільні погляди на життя. В той час як шлюб - це вільний, рівноправний і підтримуючий один одного союз чоловіка і жінки. З огляду на вищезазначене збереження сім`ї є неможливим. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується телефонограмою та оголошенням на веб сайті Іванівського районного суду Одеської області. Про причини неявки відповідачка суд не повідомила, заяв клопотань не надавала, тому суд визнає її неявку з неповажних причин. Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, аргументами іншої сторони та реагувати на них відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно доч.1ст.223ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, враховуючи безумовне визнання відповідачем позову, яке в свою чергу не суперечить вимогам закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання у них діти відсутні. Подружжю за клопотанням відповідачки надавався судом строк для примирення. Після закінчення строку для примирення від позивача надійшла заява про те, що він вимоги позовної заяви вважає незмінними та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.5ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено загальні засади регулювання сімейних відносин. Судом встановлено, що зі сторони позивача після надання строку для примирення у сімейних відносинах сторін абсолютно нічого не змінилося. Позивач зазначає, що у кожного з них своє особисте життя, йому відомо, що відповідачка на час наданого терміну для примирення мала стосунки з іншим чоловіком. Позивач теж співмешкає з іншою жінкою, до якої на протязі року, в період відпусток виїжджає в Черкаську область, з якою має намір зареєструвати шлюб. Спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, спільні права та обов`язки між ними відсутні, у кожного своє самостійне життя. Шлюб існує формально, «лише на папері», дітей немає. зазначає, що між ним і відповідачкою відсутні взаємна любов, повага і довіра один до одного, моральна і матеріальна підтримка, спільні погляди на життя. В той час як шлюб - це вільний, рівноправний і підтримуючий один одного союз чоловіка і жінки. З огляду на вищезазначене збереження сім`ї є неможливим. В свою чергу сторона відповідача свою позицію стосовно відносин за час терміну наданого на примирення так і після не вказала, свої доводи не зазначила. Застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Згідно ч.2 ст.112 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ Згідно п. 10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. Обставини, на які посилається позивач є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах цивільної справи відсутні. Виходячи з наведеного враховуючи, що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачкою, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб. збереження даного шлюбу суперечить його інтересам, у подружжя відсутні спільні діти, тому оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, беручи до уваги, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивач при пред`явленні позову до суду сплатила судовий збір. Однак, вимоги про стягнення судових витрат з відповідача позивач не заявила, тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. На підставі ст.3,56,104-105,110,112,113 СК України,

Outcome: approved