Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

20 листопада 2023 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який підписаний його представником адвокатом Гончаровим А.М., у позові зазначив, що вони з відповідачкою є батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними було розірвано заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 20.10.2016 року. Судовим наказом від 05.10.2023 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання малолітнього [PERSON] , у розмірі його заробітку доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця від 23.10.2023 року звернуто стягнення за його заробітну плату, яку він отримує у фізичної особи підприємця. Однак він має сплачувати аліменти на утримання дітей від попередніх шлюбів, а саме на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 15 серпня 2021 року, та на утримання сина [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 січня 2020 року. Він не має у власності рухомого або не рухомого майна, отримує невелику заробітну плату у розмірі 7000 грн., має борги по сплаті аліментів на інших дітей, крім цього на його утриманні перебуває дружина [PERSON] та їх спільний малолітній син [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що стягнення аліментів на користь відповідачки у визначеному судом розмірі є для нього занадто великим тягарем, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу виданого 05.10.2023 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області, визначивши їх у твердій грошовій сумі у розмірі 1416 грн. 50 коп. та відізвати раніше виданий судовий наказ. Позивач та його представник адвокат Гончаров А.М. в судове засідання не з`явились, до суду направили заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити ( а.с.116-123). Відповідач в судове засідання не з`явилась, до суду направила відзив та заперечення у яких позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що позивач фактично просить змінити спосіб стягнення аліментів, що є виключно її правом як одержувача аліментів ( а.с.103-104,114,125-127). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що на підставі заочного рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року, шлюб між сторонами розірвано, а їх спільного сина [PERSON] залишено проживати з матір`ю -відповідачкою по справі. Судовим наказом від 05 жовтня 2023 року з позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 26 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.12). Постановою головного державного виконавця від 23 жовтня 2023 року у виконавчому провадженні №73066271 при примусовому виконанні судового наказу №470/567/23 виданого 05.10.2023 року, звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивача ( а.с.17). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 192 СК України \~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом вказаної вище статті у системному зв`язку із положеннями ст. 182 СК України при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на користь неповнолітньої дитини, суд зобов`язаний дотримуватися справедливого балансу інтересів обох сторін та виходити з пріоритету інтересів дитини. З цією метою необхідно врахувати всі істотні обставини. Підставами для зміни розміру стягнутих аліментів позивачем зазначено: наявність обов`язків по сплаті аліментів на утримання дітей від попередніх шлюбів, на підтвердження яких він надав копії рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2012 року за яким з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15 серпня 2012 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Та рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 07 вересня 2020 року, за яким з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття ( а.с.22-23). Крім цього, посилався на необхідність утримання дружини та сина від нового шлюбу, відсутність доходів, окрім заробітної плати яка не перевищує 7000 грн. на місяць ( а.с.24-25,27) та вважав, що сплата аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі визначеному судовим наказом, у частці від його доходу, є істотним навантаженням на сімейний бюджет, що призвело до погіршення його матеріального стану. Викладені позивачем обставини існували на момент видачі Березнегуватським районним судом Миколаївської області судового наказу по справі №470/567/23, та були відомі останньому. Відповідно до ст.ст. 180-181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Статтями 8,11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при цьому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789- ХІІ та\~набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.3\~ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Спосіб стягнення аліментів та розмір стягуваних аліментів не є тотожними поняттями. Оскільки перше означає певний прийом стягнення аліментів (у частці від заробітку (доходу) платника аліментів або у твердій грошовій сумі), а другий\~певну величину, яка перебуває у залежності, зокрема, від способу стягнення аліментів (частину від цілого заробітку (доходу) платника або визначену сталу грошову суму не залежно від заробітку (доходу) платника. Під зміною способу стягнення аліментів розуміється зміна раніше визначеного сторонами або рішенням суду прийому стягнення аліментів, передбаченого ст. 183 або\~ст. 184 СК України. Що ж до збільшення або зменшення розміру аліментів, то під цим слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників, тобто розмір частки або розмір грошової суми. Частина 1\~ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального та сімейного стану, погіршення здоров`я,\~тоді як право вимагати зміни способу присудження аліментів має лише одержувач аліментів. Така позиція викладена у\~висновках Верховного Суду від 24 лютого 2020 року у справі №\~539/3532/18 та від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18\~в яких зазначено, що право вимагати зміну способу присудження аліментів належить виключно одержувачу аліментів, а не їх платнику. Платник аліментів може заявити вимогу про зміну способу стягнення аліментів, і така вимога підлягає задоволенню, якщо в судовому засіданні одержувач аліментів не заперечуватиме й повністю погодиться на зміну способу стягнення аліментів. З матеріалів справи убачається, що судовим наказом Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2023 року аліменти присуджено стягувати у частці від заробітку (доходу) позивача. З прохальної частини позовної заяви (а.с.9) та відповіді на відзив (а.с.116-120) убачається, що позивач звернувшись з позовом про зменшення розміру аліментів, фактично просив змінити спосіб стягнення з частки\~на тверду грошову суму у розмірі 1416 грн. 50 коп. З відзиву на позовну заяву, та заяв відповідачки до суду, слідує що вона як одержувач аліментів, заперечує проти позовних вимог позивача щодо зміни способу їх стягнення. З огляду на викладене суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідач як одержувач аліментів не погоджується на зміну способу їх стягнення. Посилання позивача на зміну його матеріального та сімейного стану, а саме наявність обов`язків по сплаті аліментів на утримання дітей від попередніх шлюбів, необхідність утримання дитини від нового шлюбу, відсутність високої заробітної плати, у даному випадку, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки в разі доведення своїх доводів, позивач (за відсутності згоди отримувача аліментів) наділений правом заявляти вимогу про зменшення розміру аліментів у частці від свого заробітку (доходу), тобто зменшення частки від заробітку (доходу) раніше визначеної рішенням суду, а не заявляти вимогу про зміну способу їх стягнення з частки на тверду грошову суму. Частиною 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Під час розгляду зазначеної справи позивач предмет або підстави позову не змінював, правом заявляти вимоги про зміну (зменшення) розміру аліментів не скористався, оскільки наполягав на зміні способу їх стягнення, не врахувавши заперечення відповідачки щодо зміни такого способу стягнення аліментів.

Outcome: dismissed