Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Позивач 28.11.2023 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 16 975 грн, яка складається з наступного: 6 366,75 грн - заборгованість за кредитом; 9 444,98 грн - заборгованість по відсоткам; 1 163,51 грн - заборгованість по штрафам. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.08.2013 [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. Відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок. Позивач виконав свої зобов`язання, однак відповідач належним чином не виконав, в зв`язку з чим у відповідача перед АТ «Акцент-Банк», станом на 27.09.2023 виникла заборгованість у розмірі 16 975,24 грн. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських, а також судові витрати. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 22.01.2024. У зв`язку з неявкою учасників справи та відсутністю інформації про сповіщення відповідача судове засідання 22.01.2024 було відкладено на 18.03.2024. Учасники справи у судове засідання призначене на 18.03.2024 не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник позивача в позові просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 21 березня 2024 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає часткову задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.08.2013 [PERSON] звернулася до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правил, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, згідно з якою отримала кредитний ліміт на кредитну карту. В заяві зазначено, що [PERSON] ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, та виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку. (а.с.16). З Витягу з Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку вбачається, що такі відповідач не підписувала (а.с.33-40). Згідно довідки за лімітами [PERSON] 17.09.2015 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 3 000 грн та в результаті 03.06.2020 збільшено до 6 400 грн (а.с.32). У виписці АТ «Акцент-банк» за договором станом на 22.05.2022 відображено рух коштів по картковим рахункам, остання операція 22.05.2022, залишок після операції становив «-16 975,24» грн (а.с.17-30). З наданого банком розрахунку заборгованості відповідача за договором № б/н від 07.08.2013, станом на 27.09.2023 існує заборгованість за кредитом у сумі 6 366,75 грн; заборгованість за відсотками - 9 444,98 грн та заборгованість по штрафам - 1 163,51 грн (а.с.4-15). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З анкети-заяви від 07.08.2013 вбачається, що кредитний договір між сторонами укладений в електронній формі. Кредит відповідачеві надано шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Факт отримання кредитних коштів позичальником підтверджується. Спору щодо укладення договору, отримання позичальником коштів немає, а суд погоджується, що зобов`язання, що виникли за таким договором підлягають виконанню. Банк надав анкету-заяву, підписану відповідачем, розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку з банківського рахунку відповідача. Отже, банк підтвердив виконання зі своєї сторони зобов`язання щодо надання кредиту. Відповідач користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість за договором, що підтверджує факт користування грошовими коштами отриманих на умовах укладеного кредитного договору. Натомість відповідач допустив порушення умов договору щодо своєчасного повернення кредиту, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Таким чином, позовні вимоги АТ «Акцент-банк» про стягнення заборгованості за Договором про надання банківських послуг № б/н від 07.08.2013 станом на 27.09.2023 у розмірі 6 366,75 грн. (тіло кредиту) суд вважає обґрунтованими, а тому ці вимог підлягають задоволенню. Що стосується стягнення відсотків по кредиту та штрафу, то за змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У заяві, яка підписана позичальником, процентна ставка та умови накладення штрафів не зазначені, а долучений до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку, в якому передбачені умови кредитування, відповідачем не підписаний. Таким чином, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Акцент-банку, а також те, що на момент підписання анкети заяви діяли умови кредитування саме ті, які надав суду позивач. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків та інших платежів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такі висновки відповідають правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням цього та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, наразі, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ «Акцент-Банк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Отже, доводи позивача про стягнення відсотків розрахованих Банком та штрафу є неспроможними, оскільки у підписаній позичальником анкеті-заяві процентна ставка та умови накладення штрафів не зазначені, а Витяг Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку, на який посилається Банк, як на підставу застосування ним конкретного розміру процентної ставки та штрафу, відповідачем не підписаний. Таким чином, вимоги банку про стягнення відсотків та штрафу є необґрунтованими. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 2684,00 гривень. Згідно платіжного доручення №6005315390461 від 27.09.2023 АТ «АКЦЕНТ-БАНК» сплатило 2 684,00 гривень в якості судового збору (а.с.49). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, вимога позивача про стягнення суми сплаченого судового збору підлягає задоволенню пропорційно на суму 1 006,66 грн.

Outcome: partial