Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

20 липня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені вимоги мотивують тим, що 15.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 4776698 про надання споживчого кредиту на суму 15 000 грн. зі строком кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту 15.10.2021 року, яка зазначена в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало, та надало йому кредит в сумі 15 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 15.10.2021 року відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не укладала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим відповідно до п.4.3 Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. Надалі відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював. 17.01.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтранс Україна» укладено Договір факторингу № 17.01/23-Ф, відповідно до вимог якого ТОВ «Авентус Україна» за плату, а ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників між ТОВ «Авентус Україна» і боржниками. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає у розмірі 64757, 31 грн., з яких: сума кредиту - 15 000 грн.; сума процентів за користування кредитом - 34 200 грн.; інфляційні втрати - 13 333, 20 грн. та три відсотки річних - 2224, 11 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості за Договором № 4776698 у розмірі 64757, 31 грн, понесені судові витрати в розмірі 2147, 20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. Ухвалою суду від 24.07.2023 року позовна заява ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 28 вересня 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач вказав, що відповідач, укладаючи Кредитний договір № 4776698 від 15.09.2021 року, зайшла через особистий кабінет на Веб-сайт ТОВ «Авентус Україна»: https://www.creditplus.ua, де ознайомившись з текстом примірного Кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту та пройшовши реєстрацію в ІТС ТОВ «Авентус Україна», підписала зазначений Кредитний договір за допомогою одноразового ідентифікатора «С265216» та отримала кредит в розмірі 15 000,00 грн. на свою платіжну картку № [NUMBER] . При цьому позивач, як на докази вказаного, посилається на паперову копію електронного Кредитного договору № 4776698 від 15.09.2021 р. та Довідку № 2351 від 20.01.2023 р. ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» щодо успішної виплати кредиту відповідачу. Із зазначеними доводами позивача не погоджуються, оскільки долучена паперова копія електронного Кредитного договору № 4776698 від 15.09.2021 року містить дані про E-mail: [INFO] , який ніколи не належав відповідачу. Крім того, вказана копія Кредитного договору № 4776698 від 15.09.2021 року як і Таблиця обчислення загальної вартості кредиту (Додаток № 1) та Паспорт споживчого кредиту, містять дані про нібито підписання зазначеного Кредитного договору відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «С265216», але при цьому будь-яких доказів направлення цього ідентифікатора та отримання його відповідачем позовна заява не містить. Всі докази позивачем подано в паперових носіях, не завірені належним чином, і при цьому не зазначено про наявність оригіналу електронного доказу, а отже, не являються доказами у справі. Що стосується доказу позивача - Довідка № 2351 від 20.01.2023 року ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» щодо успішної виплати кредиту відповідачу, то вказана довідка не є фінансовим документом, а отже, і не є доказом здійснення фінансової операції. Відповідач заперечує щодо укладення ним 15.09.2021 року за допомогою ІТС електронного Кредитного договору № 4776698 з ТОВ «Авентус Україна», згідно якого він нібито отримав кредит в розмірі 15 000,00 грн. та підписання цього Кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора «С265216», так як вказаний ідентифікатор не надходив на засоби зв`язку відповідача, а Позивачем не надано жодних належних доказів того, що саме відповідачем було застосовано будь-яким способом зазначений одноразовий ідентифікатор, отримання відповідачем будь-яким іншим чином цього одноразового ідентифікатора, а також відсутні докази реєстрації відповідача в ІТС ТОВ «Авентус Україна». За такого, вказаний вище договір не є таким, що укладений у письмовій формі, а отже є нікчемним відповідно до ст. 1055 ЦК України. Крім того зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. У даному випадку, строк дії Кредитного договору по 14.10.20212021 р., а проценти, які просить стягнути позивач, нараховані по 14.01.2022 року. Також позивачем нараховані інфляційні втрати та 3 % річних на всю суму заборгованості (49 200,00 грн.), включаючи і незаконно нараховані проценти, тоді як інфляційні втрати і 3 % річних нараховуються на тіло кредиту (на суму позики). Отже, позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості в розмірі 49200,00 грн., яка складається з: 15 000,00 грн. - сума кредиту, 34 200,00 грн. - сума процентів за користування, не підлягають задоволенню. Просить у задоволенні позову відмовити. 08 жовтня 2023 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в яких зазначено, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 15 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту, розмір яких визначається договором. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Кредитором 17 січня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та Позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу № 17.01/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. Просить позов ТОВ «ФК «Фінтраст України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити у повному обсязі. В запереченнях на відзив, які надійшли 30.10.2023 року, адвокат Вендель О.М. зазначив, що позивач зазначає, що одноразовий ідентифікатор - це комбінація цифр і літер ..., яку заявник отримує за допомогою електронної пошти ... або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом, але при цьому, будь-яких доказів направлення цього ідентифікатора та отримання його Відповідачем будь-яким способом позивачем не надано. Крім того, жодних доказів належності E-mail: [INFO] саме відповідачу та створення електронного кабінету саме відповідачем, позивачем не надано. Що стосується автопролонгації зазначеного Кредитного договору, звертає увагу на п. 6.1 Договору №4776698 від 15.09.2021 р., згідно якого, якщо відбулося продовження строку користування кредитом в порядку автопролонгації, що є новою датою повернення кредиту, то це відображається споживачу в особистому кабінеті, але позивачем не надано жодного доказу повідомлення відповідача через особистий кабінет про автопролонгацію Кредитного договору. Щодо посилання позивача на Довідку № 2351 від 20.01.2023 р. ТОВ «ФК -Контрактовий Дім» щодо успішної виплати кредиту відповідачу, то, як вже зазначалося в відзиві на позов, вказана Довідка не є фінансовим документом, а отже, і не є доказом здійснення фінансової операції. Вважає, що вказаний позов задоволенню не підлягає. 07.12.2023 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення/збільшення розміру позовних вимог,в якій просить прийняти дану заяву та стягнути із відповідача [PERSON] суму заборгованості 49200 грн., інфляційні втрати 1018,01 грн., три відсотки річних 161, 75 грн. Всього, 50379, 76 грн. В судовому засіданні 24.01.2024 року представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» Столітній М.М. позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити в повному обсязі. Одночасно повідомив, що всі витребуванні докази вони надали, в подальшому просить суд розглядати справу за наявними в матеріалах справи документами без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні свої доводи, викладені у відзиві, підтримав та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено електронний договір № 4776698 про надання споживчого кредиту на суму 15 000 грн., строком на 30 днів. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, електронний підпис позичальника відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на електронну пошту відповідача. Підписанням вказаного договору [PERSON] підтвердила, що вона ознайомилась на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно статті 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, що відповідає положенням статті 1055 ЦК України. Згідно статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. З наявних у справі доказів вбачається, що кредитний договір між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Договір підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Сума отриманих кредитних коштів складає 15 000 грн. Відповідно до п. 2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Відповідно до пункту 1.5.1. договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до пункту 4.2 Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до пункту 4.3 договору. Згідно з пунктом 3.1. договору нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Отже, на підставі зазначених вище умов кредитного договору відповідачу [PERSON] нараховано 34 200,00 грн. процентів за користування кредитними коштами, за період з 15.09.2021 року по 13.01. 2022 року. Нарахування відсотків по кредиту відбувалося до 13.01.2022 року у зв`язку з тим, що відповідач не повернув суму кредиту у межах строку кредиту, то відповідно до правил пункту 4.3. договору- договір двічі автопролонговувався на дев`яносто днів, Оскільки заборгованість за кредитом [PERSON] не сплачувалася, то ця сума підлягає стягненню. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно підпункту 3 пункту 5.1. кредитного договору ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 17.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» укладено договір факторингу № 17.01/23-Ф, відповідно до вимог якого ТОВ «Авентус Україна» передає за плату, а ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників між ТОВ «Авентус Україна» і боржниками. Згідно п.1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п.1.2 Договору перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту, зазначену ним при укладенні кредитного договору. Крім цього слід зазначити, що навіть неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань, та не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні представником відповідача [PERSON] зазначено, що позивачем невірно було нараховано інфляційні втрати та 3 % річних на всю суму заборгованості (49 200 грн.), тоді як вони повинні нараховуватися на тіло кредиту (на суму позики), але всупереч цьому представником не було надано іншого розрахунку заборгованості. Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.35). Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).». Також відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Тому, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України підлягають стягненню з відповідача з 14 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року. Заборгованість за тілом кредиту відповідача складає 15 000, 00 грн. Отже, інфляційні втрати за період за лютий 2022 року становлять - 101,60. Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (101,60 : 100) = 1.01600000 Інфляційне збільшення: 15 000,00 x 1.01600000 - 15 000,00 = 240,00 грн. 3% річних, здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання- з 14.01.2022 до 23.02.2022, кількість днів у періоді - 41. 15 000,00 x 3 % x 41 : 365 : 100 = 50,55 грн. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач [PERSON] не виконала своє зобов`язання. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за Договором № 4776698 у розмірі 49 490, 55 грн., з яких: сума кредиту - 15 000,00 грн; сума процентів за користування кредитом - 34 200,00 грн.; інфляційні втрати - 240,00 грн. та три відсотки річних - 50,55 грн. Тому, суд дійшов висновку, що позов Банку підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як убачається з договору про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023 між ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» в особі директора [PERSON] та адвокатом Столітнім М.М. укладено договір про надання правової допомоги. Згідно звіту про надання правової допомоги за договором № 10/07-2023 від 10.07.2023 ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» в особі директора [PERSON] та адвокат Столітній М.М. підписали звіт про надання правової допомоги і підтвердження того, що згідно з умовами Договору № 10/07-2023 про надання правової допомоги від 10.07.2023 [PERSON] надала, а ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» отримали правову допомогу, яка полягає в зборі та аналізі доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, складення та подання до суду позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до рахунку на оплату по замовленню № 532/14/07 від 14.07.2023 вартість послуг адвоката Столітнього М.М. зі збору та аналізу доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, складення та подання до суду позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором складає 10 000,00 грн. Як убачається з копії платіжної інструкції № 763 від 14.07.2023, ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» проведено оплату послуг адвоката Столітнього М.М. відповідно до рахунку на оплату по замовленню № 532/14/07 від 14.07.2023 на суму 10 000,00 грн. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] звернув увагу, що вказаний Договір містить загальну інформацію про надання такої правової допомоги позивачу у різних справах, а Звіт про надання правової допомоги містить загальну інформацію про вартість цієї правової допомоги, але не містить інформації про надання позивачу адвокатом Столітнім М.М. правової допомоги саме у справі за позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] . Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі зазначених вище обставин позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягають задоволенню на суму 49 490,55 грн. Враховуючи зазначені положення законодавства, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, а також той факт, що позивач належним чином документально підтвердив такі витрати, з врахуванням обсягу задоволених вимог позову, суд вважає за доцільне відшкодувати витрати позивача на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 7642,47 грн Оскільки позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1640,99 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial