Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у твердій грошовій сумі. В обґрунтування поданого позову зазначив, що, відповідач у справі є його батьком. З 27.06.2001 до 08.02.2005 його матір [PERSON] та його батько [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. На момент звернення до суду шлюб між батьками розірвано, про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено актовий запис за № 49 від 08.02.2005. 22 вересня 2023 року мати позивача вдруге вийшла заміж та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На підставі договору про навчання у закладі вищої освіти № 01/442 від 04.09.2023 позивач був зарахований на навчання для здобуття ступеня вищої освіти «Магістр» на 1 курс за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою «Приватне право та інтелектуальна власність» за спеціальністю «081-Право». Оскільки [PERSON] навчається, він не має змоги влаштуватися на роботу та отримувати власні заробітки для забезпечення себе всім необхідним, тому потребує матеріальної допомоги батьків. Відповідно до умов договору про навчання № 01/442 від 04.09.2023 фінансування його навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб. Невід`ємним додатком до цього договору є договір про надання платних послуг від № 1622 31.08.2023, однією зі сторін якого, а саме замовником освітньої послуги для здобувача освіти, є мати позивача [PERSON] . Відповідно до умов договору № 1622 від 31.08.2023 загальна вартість за весь строк навчання становить 50\~900,00 гривень. Навчання розпочалось 11.09.2023 та закінчується 31.12.2024, загальний термін навчання становить 1 рік 4 місяці. Крім навчання мати позивача наразі витрачає значні кошти на його утримання, що включає у себе придбання одягу, продуктів харчування, придбання необхідних матеріалів та речей для навчання, забезпечення доступом до мережі Інтернет, надання коштів на оплату вартості проїзду до місця навчання, придбання ліків, предметів особистої гігієни. Ураховуючи наведене позивач [PERSON] наразі повністю перебуває на утриманні матері. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги в добровільному порядку та на надавав її у минулому, коли [PERSON] навчався на бакалавраті. Тому позивач був змушений звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача, про що свідчить заочне рішення Чигиринського районного суду Черкаської області у справі № 708/32/20 від 23.03.2020. Відповідач [PERSON] є працездатним як за віком, так і за станом здоров`я, працює лікарем у приватній клініці Київської області, відповідно отримує значно вищий розмір заробітної плати у порівнянні із матір`ю позивача. Інших дітей не має. Тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3 104,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання чи до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, зважаючи на те, яка з цих обставин настане першою. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 24.01.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду із повідомленням сторін. 15.02.2024 засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов визнав частково. На обґрунтування наявних заперечень зазначив, що частково визнає позовні вимоги та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1\~600,00 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним повноліття 23 років. На підтвердження наявних заперечень відповідач вказав, що зазначені в позовні заяві обставини відносно не надання синові жодної матеріальної допомоги не відповідають дійсності. На виконання рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 23.03.2020 відповідач сплачував аліменти своєчасно та у повному обсязі, що підтверджується звітами про здійснені відрахування та виплати, виданими його роботодавцем. Також, окрім виплат аліментів, [PERSON] постійно перераховував на картковий рахунок сина грошові кошти на забезпечення його потреб. Додатково зазначив, що підтвердженням факту навчання у вищому навчальному закладі можу бути відповідна довідка, яка наразі суду позивачем не надана, та у ній має бути зазначена інформація про те, що особа навчається станом на день подачі позовної заяви із зазначенням строку навчання. У відповіді на відзив, яка надійшла засобами поштового зв`язку на адресу суду 20.02.2024, позивач зазначив, що він дійсно отримував від відповідача грошові кошти із певною періодичністю, але такі кошти ним направлялись добровільно і мали характер подарунків на День народження, Новий рік та ін. Після припинення стягнення аліментів за рішенням суду від 23.03.2020 у зв`язку із припиненням навчання на бакалавраті та після вступу на навчання до магістратури надання відповідачем будь-яких грошових коштів було припинено, що і стало підставою звернення до суду. Також зазначив, що не зважаючи на наявність у відповідача ІІ групи інвалідності він продовжує працювати у приватній медичній клініці та наразі обіймає дві посади, відповідно його доходи перевищують надані суду відомості про його доходи за основним місцем роботи. Також на підтвердження факту продовження навчання на час розгляду справи позивач [PERSON] надав суду відповідну підтверджуючу довідку з навчального закладу. 11.03.2023 засобами поштового зв`язку на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення із долученими до них доказами. У вказаних поясненнях відповідач додатково акцентував увагу на наявному у ньому захворюванні та зазначив, що за станом здоров`я потребує постійного лікування та має нести витрати на придбання медичних препаратів. Також зазначив, що протягом певного періоду часу він дійсно виконував роботу за сумісництвом, але 31.07.2023 із другого місця роботи звільнився. Також зазначив, що позивач був обізнаний із погіршенням стану здоров`я відповідача та про визнання [PERSON] інвалідом ІІ групи з 07.04.2021, а з 26.10.2022 інвалідом ІІ довічно. Не зважаючи на вказані обставини навчання на контрактній основі було вибором позивача, хоча відповідач зі свого боку пропонував йому працевлаштуватися та продовжити навчання у магістратурі на бюджетній основі. Зазначив, що [PERSON] протягом останніх декількох років перебуває у цивільному шлюбі, відповідно має нести додаткові фінансові зобов`язання, які не можуть впливати на визначення розміру аліментів. Щодо відсутності у позивача самостійних доходів зазначив, що за наявною інформацією наразі він отримує дохід від здійснення деяких неофіційних форм діяльності, а навчання відбувається дистанційно в онлайн режимі. Середній розмір доходу відповідача наразі становить 13\~680 грн в місяць, а заявлений до стягнення розмір аліментів у сумі 3\~104 грн складає 23 % від його щомісячної заробітної плати, і така сума є у двічі більшою, ніж стягувані із [PERSON] аліменти у період з 2020 по 2023 роки. Тому враховуючи наявні потреби відповідача у періодичному стаціонарному та постійному медикаментозному лікуванні, МРТ-обстеженні двічі на рік, потребу в оплаті орендованого житла у м. Києві, забезпеченні своїх власних потреб у межах фізіологічної життєдіяльності, просив суд визначити розмір аліментів у сумі 1\~600 грн щомісячно, оскільки саме така сума на думку відповідача відображає його максимальні фінансові можливості щодо аліментних виплат. До наданих письмових пояснень відповідач долучив додаткові письмові докази. Аналізуючи подані відповідачем [PERSON] письмові пояснення та долучені до них додаткові докази, а також висловлені позивачем заперечення щодо їх приєднання до матеріалів справи у зв`язку із пропуском визначеного ухвалою суду п`ятиденного строку на подання заперечень суд виходить з наступного. Види заяв по суті справи, черговість та порядок їх подання визначені параграфом 1 « Заяви по суті справи» глави 1 «Письмові заяви учасників справи» розділу ІІІ «Позовне провадження» Цивільного процесуального кодексу України. З аналізу статті 180 ЦПК України вбачається, що відповідач має право викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Заперечення подається в строк, встановлений судом. У свою чергу частиною п`ятою статті 174 ЦПК України регламентовано, що суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. Вимоги щодо подання таких пояснень у строк, визначений судом для подання відзиву, відповіді на відзив або ж заперечення, не поширюються. Відповідно за наведених обставин у суду відсутні підстави для неприйняття поданих відповідачем пояснень. Статтею 83 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок подання доказів, із аналізу якої вбачається, що відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. У випадку неможливості подання доказу у встановлений законом строк з об`єктивних причин учасник справи повинен про це письмово повідомити суд із значенням який саме доказ та по якій причині не може бути ним поданий, зазначити докази на підтвердження факту вчинення особою усіх залежних від неї дій для отримання відповідного доказу. У такому випадку та у разі визнання причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. 5 ст. 83 ЦПК України). Натомість в силу частини 8 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються. За таких обставин, надані [PERSON] письмові докази, долучені до письмових пояснень відповідача від 06.03.2024, до розгляду судом не приймаються. Під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] позов підтримав та просив суд його задовольнити. Суду додатково пояснив, що наразі він не може користуватися гуртожитком, проживає у місті Чигирині, відповідно окрім витрат на навчання несе додаткові витрати на оплату транспортних послуг, пов`язаних із необхідністю відвідувати навчальний заклад. Також має витрати на придбання продуктів харчування, канцелярського приладдя, одягу, за потребою медикаментів. Власних доходів не має, про які неофіційні доходи зазначив відповідач йому не відомо. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у поданому суді відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи у його відсутність. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи у межах заявлених позовних вимог та наданих відповідачем заперечень, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Спірні правовідносини сторін стосуються обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання, тому до їх правового регулювання застосуванню підлягають норми Глави 16 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. На підставі ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правона утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2 ст. 199 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників). Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Полтави 11.01.2002, батьком позивача [PERSON] , [INFO] , є відповідач по справі [PERSON] , про що органом РАГС зроблено відповідний актовий запис за № 13 (а.с. 5). Сторонами визнано, що повнолітній син проживає разом із матір`ю, батько приймав участь в утриманні позивача до моменту завершення ним навчання та здобуття освітнього рівня «бакалавр», після чого стягнення аліментів на підставі рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 23.03.2020 було припинено. Відповідно до договору про навчання у закладі вищої освіти № 2/442 від 04.09.2023, укладеного між Черкаським національним університетом імені Богдана Хмельницького та вступником [PERSON] , законним представником якого на момент укладення договору виступала мати [PERSON] , навчальний заклад зобов`язався здійснити підготовку вступника за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою приватне право та інтелектуальна власність за спеціальністю 081 Право для здобуття ступеня вищої освіти «магістр». Фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб (п. 12. Договору). Договором про надання платної освітньої послуги № 1622 від 31.08.2023, укладеним між Черкаським національним університетом імені Богдана Хмельницького та замовником освітньої послуги [PERSON] , визначені фінансові зобов`язання замовника щодо оплати освітньої послуги, що надається здобувачу закладом освіти. Також умовами наведеного договору, який є невід`ємним додатком до Договору про навчання у закладі вищої освіти від 04.09.2023 за № 01/449, визначено, що загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 50\~900,00 грн (а.с. 7-8). У свою чергу довідкою № 957 від 16.02.2024 підтверджено, що [PERSON] навчається на 1 курсі денної форми навчання у Навчально-науковому інституті економіки і права Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького. Термін навчання становить 1 рік 4 місяці, дата вступу 11.09.2023, дата закінчення навчання 31.12.2024 (а.с. 54). На підставі ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2 ст. 200 СК України). Зі змісту статті 201 Сімейного кодексу України вбачається, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповіднодо ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналізуючи заявлені позовні вимоги та їх обґрунтування, висловлені відповідачем заперечення, суд ураховує основні засади (принципи) цивільного судочинства, до яких зокрема віднесений принцип змагальність сторін. Принцип змагальності сторін передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). За таких обставин суд враховує, що середній розмір щомісячних витрат на оплату навчання позивача [PERSON] становить 3\~181,25 грн. (50\~900,00 грн. / 16 міс = 3\~181,25 грн/міс). Надані позивачем обґрунтування заявлених позовних вимог із посиланням на необхідність оплати вартості проїзду, придбання канцелярського приладдя, одягу та інші витрати суд оцінює критично, оскільки на підтвердження систематичності та розміру таких витрат позивачем суду не надано жодних доказів, що виключає можливість проведення судом їх детального аналізу та підрахунку. Таким чином, аналізуючи заявлені позовні вимоги, їх правове обґрунтування та надані суду докази, наявна підстава для додаткового аналізу гарантованих державою прав і свобод людини і громадянина у частині соціального забезпечення, що може впливати на визначення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Вказані висновки суду обґрунтовуються тим, що норми права, якими регламентований порядок стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначає мінімальний їх розмір з прив`язкою до прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Тому, на переконання суду, за аналогією закону розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, може бути визначено судом із врахуванням прожиткового мінімуму, визначеного державою. Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім, що включає достатнє харчування, одяг, житло. У вказаній нормі законодавцем закріплено одне із найважливіших конституційних соціальних прав людини і громадянина - право на достатні життєвий рівень, та є яскравим прикладом впровадження в національну правову систему міжнародних правових стандартів щодо прав особи, оскільки ст. 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права встановлює, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визначають право кожного на достатній життєвий рівень для нього і його сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг і житло та неухильне поліпшення умов життя. Закріплене в ст. 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень належить до другого покоління прав людини, тобто до основних соціально-економічних прав. Сама природа права на достатній життєвий рівень безпосередньо пов`язує його реалізацію з виконанням Українською державою відповідних зобов`язань у галузі соціальної політики. Соціально-економічні права мають специфічні особливості, що робить їх досить залежними від сталої економічної політики держави. Це стосується і характеристики права, закріпленого в коментованій статті Конституції. У соціально-економічних правах, в тому числі і в праві кожного на достатній життєвий рівень, розкривається важливий аспект соціальної, правової держави. Вона не може і не повинна роздавати всім громадянам матеріальні блага, але держава зобов`язана забезпечувати їм можливість захищати своє право на гідне життя. Якщо держава не зробить цього, то суспільство функціонуватиме в умовах гострих соціальних конфліктів. Встановлене в ст. 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень є своєрідним стандартом, до якого повинна у своїй політиці прагнути держава. При цьому соціальний захист включає право на забезпечення громадян у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Право на соціальний захист громадян гарантовано статтею 46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Визначення прожиткового мінімуму, правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум» (Закон № 966-XIV). Із наданого у вказаному Законі визначення вбачається, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону № 966-XIV). Сфера застосування прожиткового мінімуму визначена статтею 2 Закону № 966-XIV, відповідно до якої прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; визначення права на призначення соціальної допомоги; визначення державних соціальних гарантій і стандартів обслуговування та забезпечення в галузях охорони здоров`я, освіти, соціального обслуговування та інших. Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» регламентовано, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 3 028 гривень. Ураховуючи наведене, загальний розмір щомісячних витратна на забезпечення базових потреб позивача [PERSON] , а також оплату послуг з його навчання становить 6\~209,25 грн ( 3\~028 грн + 3\~181,25 грн = 6\~209,25 грн). Оскільки батьки зобов`язані приймати спільну участь в утриманні дітей, частка, яку повинен сплачувати відповідач на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідно становить 3\~104,63 грн ( 6\~209,25 грн / 2 = 3\~104,63 грн), що не перевищує розмір заявлених позивачем [PERSON] вимог. Аналізуючи відповідно до вимог статті 182 Сімейного кодексу України стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, суд враховує, що відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання довічно, що підтверджено пенсійним посвідченням, виданим 26.10.2022 (а.с. 25). Натомість він працевлаштований та отримує заробітну платню, середній розмір якої становить 16\~994,46 грн (а.с. 36). При цьому суд враховує, що у зв`язку із набуттям статусу інваліда 2 групи в силу закону він також отримує пенсію по інвалідності, про наявність якої відповідач суд не повідомив. Однією із умов для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, законодавцем визначена можливість у платника аліментів надавати таку матеріальну допомогу. Аналізуючи наведене суд враховує, що протягом 2022 року на виконання рішення Чигиринського районного суду Черкаської області з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно стягувались аліменти у розмірі 1\~500,00 грн (а.с. 38). При цьому відповідач додатково добровільно надавав позивачеві грошові кошти на його забезпечення, а саме: 06.01.2022 1\~500,00 грн (а.с. 35); 05.05.2022 3\~500,00 грн (а.с. 32); 10.06.2022 3\~000,00 грн (а.с. 28); 14.08.2022 4\~500,00 грн (а.с. 27); 06.09.2022 2\~000,00 грн (а.с. 34); 09.10.2022 4\~000,00 грн (а.с. 33); 24.12.2022 2\~500,00 грн (а.с. 30). Загалом протягом 2022 року загальний розмір таких платежів склав 21\~000,00 грн. За таких обставин середньомісячний розмір додаткових платежів на користь сина у 2022 році становив 1\~750,00 грн (21\~000,00 грн / 12 міс = 1\~750,00 грн/міс), а загальний розмір середньомісячних витрат відповідача [PERSON] на користь сина позивача по справі [PERSON] у вказаний період часу, з урахуванням щомісячних аліментних платежів, становив 3\~250,00 грн ( 1\~750,00 грн + 1\~500,00 грн = 3\~250,00 грн). Що у свою чергу перевищує розмір заявлених позовних вимог та є безспірним підтвердженням наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу синові. При цьому суд ураховує, що розмір доходів [PERSON] є сталим та фактично не змінився у порівнянні із 2022 роком. Посилання [PERSON] на необхідність проходження періодичного стаціонарного та медикаментозного лікування, необхідність оплати орендованого житла у м. Києві, суд відкидає як необґрунтовані, оскільки на підтвердження наявності таких витрат та їх розміру суду не надані належні та достатні докази, що виключає можливість їх врахування судом під час розгляду справи, у свою чергу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також під час прийняття рішення суд враховує, що мати позивача не має об`єктивної можливості забезпечувати [PERSON] всім необхідним самостійно, оскільки має доходи, рівень яких удвічі менший, у порівнянні із доходами відповідача, відповідач [PERSON] не має на утриманні інших осіб. Ураховуючи наведене суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При звернені до суду позивач від сплати судового збору був звільнений відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У свою чергу відповідач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, оскільки має статус інваліда ІІ групи. За таких обставин судові витрати по розгляду даної справи підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved