Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

19.09.2023 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, яка мотивована тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2003 року. Від шлюбу сторони мають двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи в шлюбі, сторони за спільні кошти придбали у власність за 4400 грн. житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці Понятівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, розміром 0,1653 га. На вказаній земельній ділянці розташований один житловий будинок, зазначений в плані літером «А» - житловий будинок, загальною площею 70,50 кв.м., житловою площею 41,00 кв.м., який складається з: А 1.1. веранди, площею 9,80 кв.м., А2 коридору, площею 9,40 кв.м., А3 житлової кімнати, площею 18,7 кв.м., А4 кухні, площею 10,30 кв.м., А5 житлової кімнати, площею 22,30 кв.м. та господарчі споруди: сарай, позначений на плані літерою «Б», погріб «В». Зазначене нерухоме майно нотаріус, за спільною згодою подружжя, оформила на ім`я відповідачки [PERSON] , що підтверджується договором купівлі - продажу будинку від 19.11.2004 року, посвідченого в цей же день нотаріусом Розздільнянського районного нотаріального округу Патраманською Л.М. в реєстрі за №4499. Спільного життя у сторін не склалось, тривалий час сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.08.2023 року у справі №511/2606/23 відкрито провадження про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким поділити між [PERSON] та [PERSON] придбаний ними під час перебування у шлюбі, за спільно нажиті кошти, житловий будинок [ADDRESS] ) та визнати за [PERSON] право власності на ідеальну частку зазначеного нерухомого майна, стягнути витрати стягнути з відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2023 року, вищевказана цивільна справа надійшла в провадження судді Іванової О.В. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.09.2023 року, вищевказана цивільна справа залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. 19.10.2024 року на адресу суду надійшов лист представника позивача - адвоката Панчошенко О.В. про долучення до матеріалів справи копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , копії витягу про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та оригінал квитанції про доплату судового збору в розмірі 518,00 грн. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.10.2023 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Рішенням від 20 лютого 2024 року Вища рада правосуддя задовольнила заяву судді [PERSON] про відставку у зв`язку з поданням заяви. Розпорядженням керівника апарату Роздільнянського районного суду Одеської області Пушкаренко О.В. від 27.02.2024 року №74, призначено автоматизований розподіл судових справ, які перебували в провадженні судді Іванової О.В. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2024 року, вказана цивільна справа була розподілена в провадження судді Бобровської І.В. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.02.2024 року, вищевказана цивільна справа прийнята в провадження судді Бобровської І.В. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Панчошенко О.В. в судове засідання не прибули, надали на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, правом на подання відзиву не скористалась. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши позовну заяву [PERSON] , подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] одружились [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , виданим Старостинської сільською радою Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №8. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору купівлі - продажу будинку від 19.11.2004 року, серії ВВО №851910, посвідченого державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Одеської області Патраманською Л.М. 19.11.2004 року та зареєстрованого в реєстрі за №4499 встановлено, що [PERSON] , діючи від імені [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці Понятівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, розміром 0,1653 га. З витягу з Державного реєстру правочинів №345160 від 19.11.2004 року вбачається, що дійсно було укладено правочин: договір купівлі - продажу, номер правочину 289395, предмет правочину: будинок за адресою: [ADDRESS] , відчужувач: [PERSON] , набувач: [PERSON] . З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23889766 від 18.09.2009 року вбачається, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу №4499 від 19.11.2004 року є [PERSON] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №360770857 від 03.01.2024 року та відповіді №510264 від 26.03.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , частка власності 1/1, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 23.11.2004 року, дата внесення запису: 17.09.2004 року, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, ВВЕ/872915, 24.06.2004 року. Загальна площа будинку: 70,50 кв., житлова площа: 41,00 кв.м., загальна вартість майна 9238,00 грн. З технічного паспорту на громадський будинок за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 7498745 від 03.09.3004 року, складеного Роздільнянським «Бюро технічної інвентаризації» та реєстрації об`єктів нерухомості, власником якого є [PERSON] вбачається, що загальна площа будинку становить: 70,50 кв.м., житлова площа складає: 22,30 кв.м. та 18,70 кв.м., коридор 9,40 кв.м., веранда 9,80 кв.м., кухня 10,30 кв.м., окрім цього на ділянці знаходиться сарай, який позначений літерою «Б» та погріб, який позначений літерою «В». З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , інвентаризаційна справа №341/10/23, складеного ФОП [PERSON] за замовленням [PERSON] , станом на 10.10.2023 року вбачається, що на території знаходиться житловий будинок, який позначений літерою «А», літня кухня під літерою «Б», погріб, під літерою «І», гараж, під літерою «Г», майстерня, під літерою «Д», цистерна, під літерою «І», огорожа, під літерою «N1». Загальна площа будинку складає: 74,10 кв.м., в тому числі: житлова: 22,30 кв.м., житлова: 18,70 кв.м., кухня: 10,30 кв.м., коридор: 9,50 кв.м., веранда: 13,30 кв.м. Відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку і господарських будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , складеного суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] встановлено, що вартість одноповерхового житлового будинку, загальною площею 74,10 кв.м., з господарськими будівлями, що розташовані на земельній ділянці, площею 0,1653 га. за адресою: [ADDRESS] , станом на 13.10.2023 року, становить 159111,00 грн. (4372 доларів США). Також судом встановлено, що у серпні 2023 року відповідачка [PERSON] звернулась на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.08.2023 року (справа №511/2606/23) провадження по справі відкрито. З ухвали суду вбачається, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з втратою взаєморозуміння і взаємоповаги та виникненням частих сварок. Вже більше трьох років фактично сім`я припинила своє існування, хоча сторони і продовжують жити в одному помешканні, проте кожний своїм життям та своїми інтересами. Шлюбні відносини між подружжям від того часу припинені, спільне господарство не ведеться. Посилаючись на дані обставини позивач просила шлюб з відповідачем розірвати, а також покласти на відповідача судові витрати. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.09.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Прізвище після розірвання шлюбу: чоловіка - [PERSON] , жінки - [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 23.10.2023 року. Виходячи з вищевикладеного, на підставі наданих суду документів, суд приходить до висновку, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], було придбано під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , а отже зазначений будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в силу вимог закону. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України (далі СК України). Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом статті 61 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Такі ж положення містить й норма статті 368 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15: «норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Судом встановлено, що сторони одружились 16 серпня 2003 року, відповідно до договору купівлі продажу будинку від 19.11.2004 року придбали житловий будинок та їх шлюб було розірвано рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.09.2023 року за ініціативою відповідачки [PERSON] , рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили 23.10.2023 року. Відповідачка будь - яких доказів на спростування права спільної сумісної власності подружжя суду не надала, не скористалась правом на подання відзиву на позовну заяву. Враховуючи, що спірне майно, а саме: житловий будинку за адресою: [ADDRESS] , з господарчими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці Понятівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, розміром 0,1653 га., до складу якого входять: «А» - житловий будинок, загальною площею 70,50 кв.м., житловою площею 41,00 кв.м., який складається з: А 1.1. - веранди площею 9,80 кв.м., А2 - коридору, площею 9,40 кв.м., А3 - житлової кімнати площею 18,7 кв.м., А4 - кухні, площею 10,30 кв.м., А5 - житлової кімнати площею 22,30 кв.м. та господарчі споруди: сарай, позначений на плані літерою «Б», погріб «В», набуте сторонами за час шлюбу, то таке майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, а отже суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1591 грн. 60 коп.

Outcome: approved