Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач пред`явила позов про визначення місця проживання малолітніх дітей. Зазначила, що сторони по справі перебували у шлюбі з 05.10.1995 року, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10.08.2020 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після розлучення діти проживають спільно з позивачем, яка здійснює опіку над їх інтересами, займається вихованням та розвитком. Сторона посилається на законодавче врегулювання питання визначення місця проживання дитини та, з огляду на потребу закріплення відповідної обставини за судовим рішенням для безперешкодної реалізації визначених положеннями закону прав та обов`язків як матері, в тому числі, з метою періодичного виїзду за кордон, просить визначити місце проживання дітей із нею. Ухвалою суду від 19.10.2023 року по справі відкрите загальне позовне провадження. На стадії розгляду справи по суті позивач, представник третьої особи підтримали наведені вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Спір вирішувався за відсутності сторони на підставі п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 05.10.1995 року, є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10.08.2020 року шлюб розірвано. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78). У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини 3, 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, [PERSON], № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду справи судом встановлено, що діти протягом тривалого часу проживаючи із матір`ю, перебувають у спокійних та стійких умовах, забезпечуються необхідним в розрізі супроводу їх належного виховання та розвитку. За твердженням позивача відповідачу не чиняться перешкоди в спілкуванні із дітьми. У відповідності до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.03.2024 року № 425, інтересам дітей відповідає визначення їх місця проживання із матір`ю. Зі слів малолітнього [PERSON] , опитаного в судовому засіданні на з`ясування його думки, вони із братом постійно проживають із матір`ю, таке місце проживання, на його думку, є кращим за умови окремого проживання батьків. На думку суду, вищевказане свідчить про відповідність якнайкращим інтересам дітей визначення місця проживання із матір`ю, що забезпечуватиме ознаки стабільності та передбачуваності, виявлятиме стійке середовище гармонійного розвитку. За таких обставин, суд вважає необхідним задовольнити первісний позов, відмовити у задоволенні зустрічного.

Outcome: approved