Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та встановлення факту самостійного виховання дитини батьком. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебувають у шлюбі з 19.11.2005, мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 12.08.2011. На даний час сторони проживають окремо, в судовому порядку розглядається позов про розірвання шлюбу. Між сторонами досягнуто усної домовленості щодо місця проживання дітей, а саме син проживатиме з позивачем, а дочка з відповідачем. Встановлення факту, що позивач як батько самостійно виховує сина та визначення місця постійного проживання сина з позивачем необхідно останньому для захисту прав та інтересів дитини, його прав та інтересів як батька, який займається вихованням та утриманням дитини, а також, у майбутньому для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, переміщення дитини, а також зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання дитини. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити. Крім того відповідач зазначила, що у зв`язку з напруженою ситуацією в Україні через військову агресію, вона разом із донькою переїхала до Республіки Польща, на підтвердження чого надала копії закордонних паспортів із відповідним підтвердженням. Вважає, що сину буде краще перебувати із батьком, який його повністю виховує та утримує. Від представника органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, просила винести рішення з урахуванням інтересів дитини та задовольнити позовні вимоги. Надала висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] від 21.02.2024. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та документально підтверджено, що 19.11.2005 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований у Заводському районному у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 423 (копія свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 13.02.2019) (а.с. 18). Від даного шлюбу сторони по справі мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 16.05.2006) (а.с.\~19) та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 06.09.2011) (а.с. 23). Після народження дітей сторони проживали разом, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, спільно брали участь у вихованні та утриманні дітей. Протягом останніх років сімейне життя подружжя поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2024 (справа №\~332/23/24) шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 85-а). Між сторонами досягнуто усної домовленості щодо місця проживання дітей: син [PERSON] проживатиме з батьком [PERSON] , а дочка [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Сторонами підтверджено, що [PERSON] як батько [PERSON] постійно приймає участь у її утриманні та вихованні. Спільний син [PERSON] постійно проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що [PERSON] разом з дочкою [PERSON] виїхали на постійне місце проживання за межі країни до Республіки Польща, що підтверджується копіями їх закордонних паспортів із відміткою щодо перетинання кордону України (а.с. 92-95). Позивач [PERSON] самостійно займається вихованням та матеріальним утриманням малолітнього сина [PERSON] , 12.08.2011, піклується про нього, цікавиться станом здоров`я та успіхами, виявляє інтерес до його внутрішнього світу, забезпечує сина належним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням. Вищевказане підтверджується довідкою з місця реєстрації та місця проживання батька та сина (а.с. 50-51), актами обстеження умов проживання останніх від 05.02.2024, які складались представниками відділу Заводського району служби (управління) у справах дітей ЗМР (а.с. 65-66), актом та висновком оцінки потреб сім`ї (а.с. 68-72-а) та висновком районної адміністрації ЗМР по Заводському району про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] від 21.02.2024 за № 297/01-22/18.01-214 (а.с. 67). Позивач має стабільний та достатній заробіток, є фізичною особою-підприємцем та сплачує єдиний податок (а.с. 25-27). Встановлення факту що позивач як батько самостійно виховує свого сина та визначення місця постійного проживання сина з позивачем необхідно для захисту прав та інтересів дитини, прав та інтересів позивача як батька, який займається вихованням та утриманням дитини, а також, у майбутньому, для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, переміщення дитини, зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання дитини (у разі потреби). Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ст.\~ст. 3,9 Конвенції про права дитини, ч.\~ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Матеріалами справи доведено, що позивач має постійний та достатній дохід, самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує її матеріально та піклується про неї, в будинку, у якому мешкає дитина створені належні умови для проживання та її розвитку. Позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує сина усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про його фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`я та успіхами. Відповідач залишила сина на позивача, виїхавши із дочкою на постійне місце проживання за кордон. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги інтереси малолітньої дитини, суд вважає належними та обґрунтованими доводи позивача, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесені витрати залишаються за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved