Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс») звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 136031983, укладеним 3 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] , у розмірі 103760,34 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 3 липня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 136031983, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти, які зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування ними. На підставі договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», та реєстру прав вимоги від 28 листопада 2023 року № 260, право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». З огляду на те, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 136031983 не виконала, право вимоги за яким перейшло до позивача, тому ТОВ «Таліон Плюс» й заявлило позов про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 103760,34 грн. У відзиві на позовну заяву сторона відповідача заперечує проти задоволення вимог ТОВ «Таліон Плюс» оскільки доказами не підтверджено отримання відповідачем від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитних коштів у розмірі 23100 грн. Будь-якого графіку платежів кредитний договір не містить, а ТОВ «Таліон Плюс», заявляючи вимогу про стягнення заборгованості в розмірі 103760,34 грн., не конкретизувало з чого саме складається ця заборгованість. Крім того, сторона відповідача оспорює факт набуття позивачем права грошової вимоги за кредитним договором від 3 липня 2023 року № 136031983, оскільки договір факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/111/-01 та додаткова угода від 31 грудня 2020 року № 26 укладені між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» ще до моменту укладення вказаного кредитного договору. Представник позивача ТОВ «Таліон Плюс», будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися. До суду від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Згідно з ч. 2 ст.\~247\~Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Нормою п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК). Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Із копії заявки на отримання грошових коштів в кредит від 3 липня 2023 року вбачається, що до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» звернулася [PERSON] з метою отримання кредитних коштів у сумі 23100 грн. на строк 30 днів. З копії договору № 136031983 вбачається, що 3 липня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит в розмірі 23100 грн., а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за його користування (п 2.1 договору). Згідно з п. 3.1 договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2 договору. Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальник в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду (п. 3.2 договору). За змістом п. 4.1 договору з метою укладення цього договору позичальник ознайомившись з правилами, заповнив заявку, вказавши всі дані, визначені в заявці як обов`язкові. При подачі заявки позичальник вказав суму грошових коштів, яку він бажає отримати одразу після укладення договору (перший транш) та строк оплати обов`язкового платежу по процентам за користування кредитом. Кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитного переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки [NUMBER] , що відбувається не пізніше ніж протягом трьох банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором (п. 5.1 договору). Відповідно до п. 7.1 договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 2 серпня 2023 року, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником. Згідно з пунктами 8.3.1, 8.3.2 договору за період від дати видачі кредиту до 2 серпня 2023 року проценти нараховуються за процентною ставкою 200,75 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,55 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним. У разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2 договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 2 серпня 2023 року проценти нараховуються за ставкою 570,64 відсотки річних, що на день укладення договору становить 1,56 відсотки в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (п. 14.12 договору). Реквізити договору містять інформацію про їх підписання [PERSON] електронним підписом (одноразовим ідентифікатором: MNV839YF) та достатні дані щодо особи [PERSON] , зокрема реєстраційний номер облікової карки платника податків, відомості про місце проживання, дівоче прізвище, номер мобільного телефону та адресу електронної пошти. Як вбачається з копії договору № 28/1118-01 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (п. 2.1 договору). Згідно з п. 4.1 договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. Відповідно до п. 1.3 договору право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. За змістом п. 8.2 договору строк цього договору закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. 31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Суд зауважує, що до позовної заяви ТОВ «Таліон Плюс» додано копії лише 1 та 10 сторінки цієї угоди, а тому суд позбавлений можливості з`ясувати зміст умов укладеної угоди. Відомостей про існування договірних відносин між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в період з 28 листопада 2019 року по 31 грудня 2020 року матеріали справи не містять. 31 грудня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, за змістом якої вбачається, що сторони домовилися, зокрема, про продовження строку дії цього договору до 31 грудня 2024 року. Згідно зі ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2018 року в справі № 914/868/17 зазначив, що передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Кредитний договір № 136031983 укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] після укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу № 28/1118-01. Отже, із наведеного слідує, що вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо [PERSON] на момент укладення вказаного вище договору факторингу від 28 листопада 2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 3 липня 2023 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем. За таких обставин, у задоволенні позову ТОВ «Таліон Плюс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 3 липня 2023 року № 136031983 слід відмовити через недоведеність переходу від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за цим кредитним договором до ТОВ «Таліон Плюс». За недоведеності переходу від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», надавати оцінку решті доводам сторін суд не вбачає за доцільне, оскільки вони не впливають на висновок суду. Щодо заявлених відповідачем до стягнення із позивача судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Згідно з частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Із копій договору про надання правничої допомоги від 8 березня 2024 року № 910, ордеру серії ВІ № 1205356 про надання правничої (правової) допомоги судом встановлено, що адвокатом Цокало Т.М. надавалася правнича допомога [PERSON] у даній справі. Згідно з копією детального опису робіт (наданих послуг) від 19 березня 2024 року така допомога полягала у: наданні усної консультації (гонорар 1500 грн.), ознайомленні з матеріалами позовної заяви (гонорар 1000 грн.), підготовці відзиву (гонорар 7000 грн.). Загальна сума оплати послуг професійної правничої допомоги складає 9500 грн. Такі ж дані містяться у копії акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 19 березня 2024 року № 1 до договору про надання правничої допомоги від 8 березня 2024 року № 910. Копією квитанції від 8 березня 2024 року № 910 підтверджено сплату [PERSON] адвокату Цокало Т.М. коштів в розмірі 9500 грн. за договором про надання правничої допомоги від 8 березня 2024 року № 910. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення справи для сторони, враховуючи те, що відповідачу правова допомога надавалась і рішення суду ухвалено на її користь, на думку суду розмір витрат на професійну правничу допомогу саме в розмірі 5000 грн. є співмірним по відношенню до обставин, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК. При цьому, на підставі вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК, понесені ТОВ «Таліон Плюс» судові витрати слід залишити за вказаним товариством, оскільки суд відмовляє у задоволенні його позовних вимог.

Outcome: dismissed