Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

В січні 2024 року до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Басараб Олена Дмитрівна, до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, у якій позивач просить: збільшити розмір , які стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів на частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 12.04.2023 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу сторони мають трьох дітей, одна з яких повнолітня, а двоє неповнолітні. Судовим наказом Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.03.2023 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 17.10.2023 року визначено місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , за місцем реєстрації або проживання батька. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.12.2023 року припинено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платник аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, яку стягуються на підставі судового наказу Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.03.2023 року у справі №135/262/23. 13.12.2023 року Ладижинським міським судом Вінницької області винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02.11.2023 щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. На даний час з позивачем проживає неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, в той час коли на утримання іншої дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачем, з позивача стягуються аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу). Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 05.02.2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] ухвалою суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами отримана відповідачем [PERSON] особисто 15.02.2024 року. 01.03.2024 року від представника відповідача - адвоката Патраманського І.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову про збільшення розміру аліментів, стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 1500 грн. В обґрунтування заперечень проти позову зазначає, що позивач не навела жодної законної підстави для звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, передбаченої ст.192 СК України. 04.03.2024 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому зазначила, що спільна донька сторін [PERSON] , [INFO] , з народження має хронічні захворювання. Згідно виписки Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит» №760 від 20.08.2018 дитина має діагноз середземноморська гарячка, за висновками лікарів лікування було проведено без позитивної динаміки, оскільки захворювання є генетичним. В листопаді 2023 року на лікування доньки [PERSON] позивач витратила 6730,95 грн. В грудні 2023 року донька [PERSON] перехворіла гострим двухстороннім гнійним синуситом, на лікування якого позивачем було витрачено: обстеження - 1621,50 грн, рентгенографія - 650,00 грн, аналізи - 1045,00 грн, придбання ліків - 793,75 грн. Крім цього, у [PERSON] є проблеми з зором, згідно консультативного висновку лікаря-офтальмолога від 10.02.2024 р. їй поставлено діагноз - далекозорий астигматизм обох очей, призначено лікування та окуляри. В період з листопада 2023 по лютий 2024 року на обстеження та лікування зору позивачем витрачено 4470,55 грн. В лютому 2024 року донька Софія зазнала травми - перелам медіальної кісточки правого ступневого суглобу. Відповідач участі у вихованні та лікуванні доньки участі не бере та намагається ухилитися від її утримання. З урахуванням конкретних обставин справи, на даному етапі життя доньки [PERSON] , необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку буде визначення аліментів у розмірі частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2021 року, та є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.03.2023 року у справі №135/262/23 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У подальшому, рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.04.2023 року у справі №135/261/23 розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 17.10.2023 року у справі №135/1246/23 визначено місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , за місцем реєстрації або проживання батька. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.12.2023 року у справі №135/1245/23 припинено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платник аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, яку стягуються на підставі судового наказу Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.03.2023 року у справі №135/262/23. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.12.2023 року у справі №135/1461/23 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02.11.2023 щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Згідно виписки №760 з медичної карти стаціонарного хворого Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит», [PERSON] . 2013 року народження, знаходилася на лікуванні з 20.08.2018 по 28.08.2018 року з діагнозом: інфекційний мононуклеоз, гострий перебіг, періодична хвороба. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , остання перебувала на стаціонарному лікуванні з 13.11.2023 по 21.11.2023 року з діагнозом: гострий двобічний гнійний верхньощелепний синусит. Згідно довідки від 17.11.2023 року ФОП [PERSON] лікар-отоларинголог, [PERSON] , 2013 року народження, знаходилася на лікуванні з 08.11.2023 по 17.11.2023 року з діагнозом: гострий двосторонній гнійний верхньощелепний синусит. Призначене медикаментозне лікування. Згідно консультативного висновку лікаря отоларинголога від 07.12.2023 року, [PERSON] , [INFO] , встановлений діагноз: Підгострий риносинусит. Аденоїдні вегетації ІІ ст. Гіпертрофія піднебінних мигдаликів І-ІІ ст. Викривлення носової переділки. Алергічний риніт. Призначено медикаментозне лікування. Згідно консультативного огляду офтальмолога від 10.02.2024 року у [PERSON] , 2013 року народження, виявлено далекозорий астигматизм обох очей, рекомендоване лікування, окуляри, періодичні огляди. Згідно довідки лікаря-травматолога [PERSON] , [INFO] , зверталася до лікаря-травматолога з 26.02.2024 по 06.03.2024, діагноз: перелом медіальної кісточки правого голіностопного суглобу. Згідно консультативного висновку спеціаліста від 26.02.2024 року, [PERSON] , [INFO] , встановлений діагноз: перелом медіальної кісточки правого голіностопного суглобу, рекомендації гіпсова іммобілізація 10 днів, звільнення від занять фізкультурою на 1 місяць. Згідно довідки про здійснені відрахування та виплати, виданої Філією «Комунальний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика», відповідач [PERSON] працював та за період з серпня 2023 по січень 2024 року отримав середню заробітну плату в розмірі 57 919,45 грн. Згідно довідки ПрАТ «МХП» №030124 від 01.03.2024 року, позивач [PERSON] за період січень 2024 - лютий 2024 року отримала середню заробітну плату в розмірі 26 907,06 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27.02.91 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст.ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах від 30 червня 2020 року, у справі №343/945/19 (провадження №61-2057св20), від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19 (провадження №61-18145св20), від 23 травня 2022 року у справі №752/26176/18 (провадження №61-16697св21) та інших. Так, відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права суд зазначає, що позивачка [PERSON] має право на збільшення розміру стягуваних аліментів, оскільки встановлено, що змінились обставини, які впливають на визначений розмір аліментів, а саме: змінився стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Досліджені судом докази щодо стану здоров`я дитини, докази на підтвердження розміру витрат, які несе позивач на придбання медичних препаратів, обстеження тощо, дають підстави вважати, що розмір, присуджених до стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] на даний час є недостатнім для належного утримання дитини, забезпечення її гармонійного розвитку, задоволення розумних потреб дитини, не може належно забезпечити її повноцінне харчування, одяг, навчання, оскільки останній час внаслідок погіршення стану здоров`я дитини, значно збільшилися потреби на її лікування. Мати дитини [PERSON] отримує значно менший ніж відповідач доходи та самостійно власними силами не може забезпечити гідні умови проживання, розвитку дитини та її лікування. Відповідач [PERSON] є працездатною особою, має постійне місце роботи, та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в заявленому позивачем розмірі. Намагання та бажання матері поліпшити матеріальну базу на утримання свої дитини шляхом пред`явлення позову про зміну розміру аліментів, суд не уважає зловживанням правами, та не погоджується в цій частині з аргументами відповідача, оскільки право на пред`явлення такого позову прямо передбачено ст. 192 СК, 273 ЦПК України. Відтак, суд вбачає достатньо підстав для збільшення присудженого раніше до стягнення розміру аліментів на дочку сторін [PERSON] до 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача. При цьому, суд враховує матеріальний стан обох батьків, та вважає, що матеріальний стан відповідача, який отримує більший ніж позивачка дохід, дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі, про який зазначила позивачка у позові, й відсутні істотні перешкоди для сплати аліментів у розмірі однієї чверті доходу для забезпечення належного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. З урахуванням сукупності встановлених обставин справи, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, зважаючи на стан здоров`я неповнолітньої [PERSON] , розмір доходів відповідача, суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи, на даному етапі життя дитини [PERSON] , [INFO] , необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде визначення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому задовольняє позовні вимоги позивачки у цій частині та змінює розмір аліментів шляхом його збільшення. Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від позивачі за позовами про збільшення розміру аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а також те, що позов задоволено, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату правової допомоги суд виходить з такого. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст.15 ЦПК України. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У ч.3 ст.137 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України). Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. До позовної заяви на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу надано наступні документи: договір про надання правничої допомоги ;84 від 26.12.2023 року між [PERSON] та адвокатом Басараб О.Д., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 15.01.2024 року; акт виконаних робіт №5 від 26.12.2023 року до договору про надання правничої допомоги №84 від 26.12.2023 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру №5-26-12/2023 від 26.12.2023 року на оплату надання правничої допомоги від [PERSON] на суму 2000 грн. 00 коп. Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. Одночасно з цим, проаналізувавши обсяг та склад робіт, виконаних адвокатом Басараб О.Д. складність справи, яка є малозначною, розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, невеликий обсяг досліджуваних доказів, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 1000 грн.

Outcome: approved