Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в Сокирянський районний суд із вказаним вище позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що 12.01.2010 року між ним та відповідачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб, під час якого у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 9 січня 2023 року у справі №727/11734/22 шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано, залишено місце проживання сина [PERSON] разом з [PERSON] , а доньки [PERSON] , разом з [PERSON] . З того часу жодного прояву уваги зі сторони відповідачки до доньки [PERSON] не було, на телефонні дзвінки дитини не відповідає, ігнорує її.У зв`язку з чим, починаючи з січня 2023 року по сьогоднішній день обов`язки з виховання та утримання неповнолітньої [PERSON] виконує тільки її батько - [PERSON] . Додані до позовної заяви докази, на його думку, підтверджують факт самостійного виховання ним доньки [PERSON] , та в свою чергу, самоусунення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Із врахуванням викладеного просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представником адвокатом Поляк М.В. подано до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримали повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, однак 18.03.2024 року надіслала до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій підтвердила викладені в позовній заяві обставини та визнала заявлені позовні вимоги в повному об`ємі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сокирянської міської ради О.Тимчук 18.03.2024 року подала до суду письмову заяву в якій не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, справу просила розглядати без її присутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, з наведених у позовній заяві обставин, які згідно ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, встановлено, що 12.01.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №22, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.01.2023 року розірвано. Крім цього у зазначеному рішенні суду визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з [PERSON] , а малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади про реєстрацію місця проживання №448190 від 06.12.2022 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З акту проживання складеного сусідами позивача [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 25.01.2024 року вбачається, що позивач разом з донькою [PERSON] , [INFO] проживають за адресою [ADDRESS] , а відповідачка [PERSON] за вказаною адресою не з`являлася з листопада 2021 року. Згідно пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] останні підтвердили факт того, що відповідачка [PERSON] жодного разу не з`являлась за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживає за вищезазначеною адресою разом з донькою [PERSON] та належним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки. Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/001055778 від 31.01.2024 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки, наданої класним керівником 7-Б класу Чернівецького ліцею №9 Чернівецької області [PERSON] та характеристики посвідченої директором ліцею І.Солтисік, [PERSON] є ученицею 7-Б класу Чернівецького ліцею №9. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця. Батько дитини [PERSON] , є головою батьківського класу. Користується авторитетом серед батьків. Приділяє належну увагу вихованню доньки, постійно цікавиться її навчанням. Постійно відвідує батьківські збори та підтримує зв`язок з класним керівником. Згідно довідки виданої Чернівецької обласної громадської організації ДЕНС СТУДІО «МУВ ОН» №3005/36, [PERSON] навчається та відвідує щотижневі заняття в школі танців «Move On» Dance Studio за адресою: м.Чернівці, Проспект Незалежності,111, 5 поверх. З питань навчання та виховання [PERSON] до закладу звертається батько [PERSON] , який приводив та забирав доньку. Також, [PERSON] на регулярній основі здійснює оплату за навчання. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суму виплачених доходів, розмір доходу [PERSON] за період з 3 кварталу 2023 року по 1 квартал 2024 року становить 44722,50 грн. Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» «ВР-002044122, [PERSON] , [INFO] , станом на 16.01.2024 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Аналіз наведеної норми свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Таку правову позицію висловив ВС в справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21) від 26.04.2022 року. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсутність інтересу до дитини з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між ним та його дітьми, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дітьми. Судом встановлено, що з січня 2023 року, після розірвання шлюбу, відповідачка [PERSON] переїхала проживати окремо від своєї доньки [PERSON] , фактично припинивши будь-який зв`язок з донькою. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів також встановлено, що з того ж часу відповідач [PERSON] не приймає участі в житті неповнолітньої доньки [PERSON] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умов для отримання дитиною освіти. Вказані обставини визнаються сторонами та ніким не оспорюються. Таким чином суд вважає, що відповідачкою [PERSON] свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини [PERSON] є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. ЄСПЛ неодноразово зауважував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати, дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно висновку практичного психолога-консультанта за результатами психологічного дослідження [PERSON] від 26.01.2024 року протягом 20-26 січня 2024 року психологом [PERSON] проведено бесіди з дитиною, в результаті яких з`ясовано, що [PERSON] не відвідує дитину, не передає гостинці, не цікавиться станом її здоров`я, її шкільним та повсякденним життям.Відтак, окреме проживання дитини від матері було зумовлене тим, що остання абсолютно не виконує своїх материнських обов`язків, жодних дій, спрямованих на їх виконання, не вчиняє. Так, під час спілкування з дитиною було виявлено, що вона повністю позбавлена материнської турботи та любові, потерпає від недостачі уваги з її сторони та страждає від нерозуміння таких вчинків своєї матері. Тобто [PERSON] самоусунулась від виконання нею материнських обов`язків щодо [PERSON] , свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання дочки, не проявляє щодо неї достатньої материнської турботи та діє всупереч інтересам малолітньої дитини. При цьому негативні емоції різко посилюються під час згадок про матір, її можливу участі і житті сім`ї. Спостереження за стосунками між дитиною та матір`ю, яка не виконує материнських обов`язків, вказують на відсутність необхідної материнської турботи та уваги. Дитина стикається із значною недооцінкою та недостатньою взаємодією з боку матері, що може негативно впливати на її емоційний та соціальний розвиток. Мати не виконує ключові материнські функції, такі як надання емоційної підтримки, виховання, турбота та участь у житті дитини. Це викликає в дитини відчуття відсутності безпеки, невпевненості та неповаги. В таких стосунках відсутній відкритий та довірливий емоційний обмін, що призводить до відчуття відірваності та сепарації у дитини. Важливо враховувати, що відносини з матір`ю мають значущий вплив на формування особистості дитини, і відсутність материнської уваги призводять до серйозних наслідків у психологічному та емоційному плані для маленького члена родини. Таким чином, психолог [PERSON] прийшла до висновку, що враховуючи емоційний стан дитини, її особистісні та індивідуальні особливості, необхідності зменшення рівня психологічної травматизації, створення сприятливої психологічної атмосфери, є несприятливим для психіки дитини її спілкування з матір`ю. Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, адже це якнайкраще відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, вік її дитини, яка потребує необхідного забезпечення, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дитини, а також з реальної можливості відповідачки сплачувати щомісячно аліменти, не порушуючи прав останньої суд вважає, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати аліменти на утримання [PERSON] , в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідачки.

Outcome: approved