Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до Франківського районного суду м.Львова з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 7934142 від 15 січня 2023 року у розмірі 39\~100,00 гривень, покликаючись на невиконання останнім взятих на себе зобов`язань. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 11 січня 2024 року дану справу направлено за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 31 січня 2024 року справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 05 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України відзив на позовну заяву. Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України вважається такою, якій вручено судове рішення. Відповідач відзив на позов не подала, жодних заяв/клопотань нею не заявлено. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4\~ст.263 ЦПК України). У відповідності до п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У\~ст.1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як регламентовано ст.13 Закону «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України\~"Про електронну комерцію"). 15 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) № 7934142. За умовами укладеного договору фінансова компанія надає позичальнику позику (грошові кошти) у сумі 10 000,00 грн, строком на 30 днів, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позикодавця, а позичальник зобов`язується одержати позику і повернути її разом з процентами, згідно з умовами цього договору. Як регламентовано ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підставі договору факторингу № 01.02-36/23 від 11 липня 2023 року з додатком реєстром боржників, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (клієнт) та позивачем (фактор), останнє набуло право вимоги\~за борговими зобов`язаннями відповідача за кредитним договором. Досліджуючи вимоги про стягнення 10 000,00 грн основного боргу та 29\~100,00 грн відсотків заборгованості за договором позики, суд виходить з наступного. Як регламентовано ст.13 Закону України\~"Про електронну комерцію", розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України\~"Про платіжні послуги",\~"Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. У силу\~положень ч.2\~ст.41,\~ст.49\~Закону України\~«Про платіжні\~послуги» передбачено,\~що ініціювання\~платіжної операції\~здійснюється шляхом: 1)\~надання ініціатором\~платіжної інструкції\~надавачу платіжних\~послуг,\~в якому\~відкрито його\~рахунок; 2)\~надання надавачем\~платіжних послуг\~з ініціювання\~платіжної операції\~платіжної інструкції\~платника надавачу\~платіжних послуг\~з обслуговування\~рахунку платника\~на підставі\~наданої платником\~цьому надавачу\~платіжних послуг\~з ініціювання\~платіжної операції\~згоди на\~ініціювання такої\~платіжної операції; 3)\~надання платником\~платіжної інструкції\~та готівкових\~коштів для\~виконання платіжної\~операції,\~у тому\~числі за\~допомогою платіжного\~пристрою; 4)\~використання користувачем\~платіжного інструменту\~для виконання\~платіжної операції; 5)\~надання платником,\~що є\~власником електронних\~грошей,\~платіжної інструкції,\~у тому\~числі шляхом\~використання платіжного\~інструменту,\~емітенту електронних\~грошей щодо\~виконання платіжної\~операції з\~використанням електронних\~грошей; 6)\~надання користувачем\~платіжної інструкції\~відповідному учаснику\~платіжної системи,\~у тому\~числі шляхом\~використання певного\~платіжного інструменту,\~в порядку,\~визначеному правилами\~цієї платіжної\~системи.\~Платіжна операція\~вважається завершеною\~в момент\~зарахування суми\~платіжної операції\~на рахунок\~отримувача або\~видачі суми\~платіжної операції\~отримувачу в\~готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Позивачем у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за позикою не долучено документу, передбаченого ст.ст.41, 49 Закону України «Про платіжні послуги», ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. Досліджуючи наданий розрахунок, такий сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розмір за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Указане узгоджується з постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18. Договір факторингу та витяг з реєстру боржників, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості. Надані позивачем договір факторингу та витяг з реєстру боржників до договору факторингу самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розмір за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Інших доказів позивачем не надано, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявлено. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України). Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20 засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20). Розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення як основного боргу за кредитним договором, так і похідних від нього відсотків, та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту, що зумовлює відмову у позові. Висновок суду узгоджується із такими засадами цивільного законодавства/судочинства як верховенство права, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України, ст.2 ЦПК України). У порядку ст.141\~ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed