Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] , про визначення місця проживання їхніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з ним і стягнення аліментів на їх утримання в розмірі 1/3 частини усіх видів її доходів щомісяця. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказав, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На теперішній час діти постійно проживають разом з ним та перебувають на його утриманні, а відповідач проживає окремо. Він має власне житло, стабільний дохід, утримує дітей, створює всі необхідні умови за для їх гармонійного розвитку. Вважає, що проживання дітей разом з ним, буде відповідати їхнім інтересам. Представник позивача, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити та слухати справу без його участі та участі позивача. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій вказала, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просила справу розглядати без її участі. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Первомайської міської ради, [PERSON] , в судове засідання надав заяву, в якій просив справу слухати без його участі. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.01.2024 року. (а.с. 11-14) Згідно свідоцтв про народження, копії яких наявні в матеріалах справи, під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.15-16) Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.12.2023р. [PERSON] та неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про доходи № 26/12/01 від 26.12.2023 року, наданої головою ФГ «Лозінське поле», [PERSON] працює на даному підприємстві на посаді тракториста та загальна сума його доходу за період з 01.12.2022р. по 30.11.2023р. без урахування аліментів становить 298 136,44грн. (а.с.19) Також, відповідно до довідки про доходи № 26/12/02 від 26.12.2023 року, наданої головою ФГ «Лозінське поле», [PERSON] працює на даному підприємстві на посаді тракториста та загальна сума його доходу за період з 01.12.2021р. по 30.11.2022р. без урахування аліментів становить 298 136,44грн. (а.с.20) Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.02.2013р., [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 22) Згідно Акту обстеження житлово - побутових умов проживання дітей в сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] дійшла висновку, що для постійного проживання, виховання та розвитку дітей створені задовільні умови. Стан помешкання визнаний задовільним, в оселі чисто й охайно. Продуктами харчування сім`я забезпечена в достатній мірі. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно а. 1 ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Отже, спір про визначення місця проживання дитини може вирішуватись як органом опіки та піклування так і судом за вибором батьків. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 02.04.2024 року № 2184/3.1-26, орган опіки та піклування вважає не доцільним визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . З аналізу даного висновку вбачається, що в його основу покладено те, що в матеріалах справи відсутні відомості, щодо стану здоров`я [PERSON] , зокрема наявності чи відсутності захворювання на наркоманію, алкоголізм, перебування на обліку в наркологічному диспансері та у лікаря - психіатра. Також, відсутня інформація про наявність самостійного доходу у [PERSON] та про те, що своєю поведінкою мати дітей може зашкодити їх життю та здоров`ю. Крім того, з моменту розірвання шлюбу позивач та відповідач до органу опіки та піклування з метою визначення місця проживання або встановлення порядку власної участі у їх вихованні не звертались, що, на думку органу опіки та піклування, свідчить про те, що батьки дійшли добровільної згоди щодо зазначених питань. Разом з тим, відповідно до характеристики з місця проживання, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . За час проживання скарг на [PERSON] від жителів кварталу і сусідів не було. Хороший батько, вихована людина. Крім того, згідно характеристики, наданої головою ФГ «Лозінське поле» відносно [PERSON] , останній зарекомендував себе як доброзичливий, привітний у спілкуванні з людьми, з якими працює, дисциплінарних попереджень не отримував, за високі результати в роботі та активність працівника неодноразово номінували на винагороди. (а.с. 21) При цьому, жодних запитів, для отримання інформації стосовно стану здоров`я позивача, його поведінці в побуті, ведення аморального способу життя, наявності тяжких захворювань або психічних розладів, тощо, органом опіки та піклування зроблено не було, хоча він мав таку можливість під час складання зазначеного висновку. Більш того, той факт, що позивач та відповідач до органу опіки та піклування з метою визначення місця проживання або встановлення порядку власної участі у вихованні дітей не звертались аж ніяк не свідчить про наявність добровільної згоди щодо зазначених питань, як стверджується у висновку, а навпаки спростовується наявністю даного позову в провадженні суду. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому, жодної із вказаних обставин, які б унеможливлювали передачу дітей позивачу та визначення місця проживання останніх разом з ним, органом опіки та піклування у даному висновку встановлено не було, а тому не зрозуміло з яких саме міркувань було встановлено не доцільним визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Отже, з урахуванням викладеного, суд не може погодитись з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та супересить інтересам дітей. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідачем позовні вимоги визнано в повному обсязі, те, що задоволення позову про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання не суперечить закону та не порушує права сторін, дітей, чи інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1211 грн. 20коп. в дохід держави.

Outcome: approved