Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Сідорова І.А. звернулася з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області 06.07.2021. У шлюбі 19.10.2018 народилося двоє синів: [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідач не бере жодної участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток синів, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає синам доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання дітьми освіти. Сини [PERSON] та [PERSON] знаходяться на утриманні матері, батько аліментів не сплачує. За таких підстав просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні представник позивачки Сідорова І.А. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити повністю. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що відповідач з синами не спілкується та не вживає жодних заходів для зустрічі з ними, не цікавиться їхнім станом здоров`я, успіхами та навчанням. Усі питання щодо виховання дітей позивачка вирішує самостійно без участі чи підтримки відповідача. У судове засідання відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. 28.11.2023 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 22.01.2024 від представника позивачки надійшло клопотання про витребування доказів. 22.01.2024 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області клопотання задоволено, продовжено строк розгляду справи на 30 днів. 13.02.2024 з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшов лист. 20.02.2024 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 06.07.2021 шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. У даному шлюбі у сторін [INFO] народилися сини: [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно довідки Кременецького закладу дошкільної освіти №2 «Золотий ключик» № 94 від 29.09.2023 [PERSON] та [PERSON] відвідують заклад дошкільної освіти з 17.08.2023. Батько [PERSON] життям дітей у закладі не цікавився, дітей не приводив та не забирав. Так, відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи № 183/10-12/2-1, 184/10-12/2-1,185/10-12/2-1від 29.11.2023, позивачка [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З розрахунку від 18.08.2023 № 28366, виданого Кременецьким відділом державної виконавчої служби заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] станом на 01.08.2023 становить 67115 гривень. З письмових пояснень від 17.08.2023 [PERSON] вбачається, що вона є бабусею дітей. Стверджує, що відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере. Їх фізичним, духовним, та моральним розвитком не займається. Матеріальної допомоги не надає. Вихованням та доглядом за дітьми займається мама [PERSON] .. З письмових пояснень від 28.08.2023 [PERSON] вбачається, що вона є сусідкою дітей. Стверджує, що відповідач участі у вихованні не бере і не навідує дітей давно. Вихованням та доглядом за дітьми займається мама [PERSON] .. З письмових пояснень від 28.08.2023 [PERSON] вбачається, що вона є тіткою дітей. Стверджує, що відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере. Їх фізичним, духовним, та моральним розвитком не займається. Матеріальної допомоги не надає. Вихованням та доглядом за дітьми займається мама [PERSON] .. З висновку органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради № 1360 від 19.09.2023 вбачається, що орган опіки та піклування з метою захисту інтересів дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також суд враховує, що відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`являвся, заперечень щодо доводів позивачки не висловлював, а також не надав докази на спростування обставин, викладених у позові. З витягу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що 18.01.2020 [PERSON] , [INFO] , перетнув через пункт пропуску Сеньківка (виїзд) державний кордон України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України. Оцінка суду. Проаналізувавши доводи представника позивача, взявши до уваги пояснення представника третьої особи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Отже, до предмету доказування вказаної справи входить факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Так, як встановлено судом, відповідач [PERSON] виїхав за межі України ще в 2020 році. Отже, суд вважає, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою. При цьому, такі життєві умови були обрані відповідачем саме після народження дітей, а тому, оскільки перебуваючи на значній відстані, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, мав усвідомлювати, що не зможе надавати допомогу у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що згодом негативно вплине на їх фізичний розвиток як складову виховання; не зможе спілкуватися з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не зможе надавати дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не зможе сприяти засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не зможе виявляти інтересу до внутрішнього світу своїх дітей та створювати умови для отримання ними освіти. Суд вважає, що зазначені фактори свідчать саме про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що є винною поведінкою в контексті ст. 164 СК України. З наведеного вбачається, що дії відповідача є винними, оскільки відповідач свідомо, без жодних поважних причин не відвідував власних дітей. Виїзд відповідача на постійне місце проживання за межі України було здійснено за власною волею і не є об`єктивною перешкодою для виконання відповідачем його батьківських обов`язків. Відповідач не здійснював жодних реальних дій щодо спілкування з дітьми, а доказів щодо категоричного заперечення проти виконання батьківських обов`язків суду не надано. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дітьми та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсуніть інтересу до дітей з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд констатує безумовне право батька на виховання дитини, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що позивачка належними, допустимими та достатніми доказами довела, що відповідач не проявляє батьківської турботи та любові по відношенню до своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкується з дітьми взагалі і, зокрема, в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що [PERSON] свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] .. При цьому, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Відтак суд доходить висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дітей, не позбавляючи при цьому відповідача можливості за його бажанням піклуватися про дітей. Більше того, за правилами ст. 169 СК України позбавлений батьківських прав батько вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивачка сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн. Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved