Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , в якій заявниця просить суд: визнати недієздатним громадянина [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, що мешкає за адресою: [ADDRESS] . встановити над [PERSON] , [INFO] , опіку та призначити мене, [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Борислав, Львівської області, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , опікуном. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, який зареєстрований і проживає разом із заявницею та її родиною за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади про місце проживання. Крім того, заявниця вказує, що її син [PERSON] є інвалідом з дитинства, та з 14 листопада 2022 року йому встановлена І (перша) група інвалідності, підгрупа А, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК. Інвалідність встановлена довічно. Відзначає, що її син потребує постійного стороннього догляду. Причиною його інвалідності є дитячий церебральний параліч, спастична диплегія (рухові порушення IV рівня за класифікацією GMFCS, порушення функції руки ІІ рівня за класифікацією MACS). Симптоматична епілепсія, генералізовані тоніко-клонічні приступи. ЗНМ ІІІ рівня, дизартрія. Когнітивна недостатність. При огляді в неврологічному статусі: Виражена затримка статокінетичного та психомовного розвитку, слабкість в ногах, значне обмеження активних рухів (сидить з підтримкою, не перевертається, не ходить, порушена дрібна моторика). На фоні емоційної лабільності спостерігаються часті стани психомоторного збудження, агресивної поведінки. Загальний недорозвиток мови III рівня, дизартрія, когнітивна недостатність. Потребує постійного догляду та супроводжуючого. Це все підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 2346/304 від 20.07.2022 року. Унаслідок хвороби син заявниці не може висловлювати свої думки, бо не розмовляє, не може одягнутись, приготувати собі їжу, не розуміє обставин, що відбуваються навколо нього, не може дати оцінку своїм діям чи діям оточуючих, самостійно вийти з дому. Син заявниці не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю, перебуває на обліку у лікаря-психіатра КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради», отримує психіатричну допомогу в амбулаторному режимі. Крім того, син заявниці [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря КНП ЦПМСД Боярської міської ради. Також заявниця відзначає, що весь цей час за сином доглядала саме вона. Відзначає, що в неї добрий стан здоров`я, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає, і на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває. Тому, у зв`язку з тим, що син заявниці [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, він може цим самим поставити себе у скрутний матеріальний стан, стати жертвою недобросовісних людей. 27.09.2023 року Києво-Святошинським районним судом Київської області постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Боярської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.10.2023 року призначено в даній справі судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Комунальному некомерційному підприємству Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання», провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Представник заявника та представник особи, щодо якої вирішується питання про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутності, вимоги заяви підтримав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. (ч. 1 ст. 293 ЦПК України) Згідно із ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . [PERSON] мешкає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є інвалідом з дитинства, та з 14 листопада 2022 року йому встановлена І (перша) група інвалідності, підгрупа А, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК. Інвалідність встановлена довічно. Відзначає, що її син потребує постійного стороннього догляду. Причиною його інвалідності є дитячий церебральний параліч, спастична диплегія (рухові порушення IV рівня за класифікацією GMFCS, порушення функції руки ІІ рівня за класифікацією MACS). Симптоматична епілепсія, генералізовані тоніко-клонічні приступи. ЗНМ ІІІ рівня, дизартрія. Когнітивна недостатність. При огляді в неврологічному статусі: Виражена затримка статокінетичного та психомовного розвитку, слабкість в ногах, значне обмеження активних рухів (сидить з підтримкою, не перевертається, не ходить, порушена дрібна моторика). На фоні емоційної лабільності спостерігаються часті стани психомоторного збудження, агресивної поведінки. Загальний недорозвиток мови III рівня, дизартрія, когнітивна недостатність. Потребує постійного догляду та супроводжуючого. Це все підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 2346/304 від 20.07.2022 року. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.\~77\~ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно Висновку судово-психіатричного експерта СПЕ № 122-ц від 14.02.2024 року ц, проведеного Комунальним некомерційним підприємством Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» встановлено, що [PERSON] , [INFO] страждає на хронічний, стійкий психічний розлад помірну розумову відсталість внаслідок ДЦП F 71.1 за МКХ 10. Крім того у вказаному висновку зазначено, що за своїм психічним станом [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не може приймати участь в судовому засіданні та особисто давати пояснення по суті справи, потребує постійного стороннього догляду та встановлення опіки. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] , заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Боярської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема, відсутність у неї права вчинення самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК України та ЦПК України також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно із ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. За вимогами ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить призначити опікуна за поданням органу опіки та піклування. Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник [PERSON] просить також призначити її опікуном над [PERSON] , 2004 року народження. Відповідно до Подання органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Боярської міської ради від 18.09.2023 року № 02-10/5833 рекомендовано призначити [PERSON] , [INFO] опікуном над [PERSON] , [INFO] , особи з інвалідністю І групи, в разі визнання її недієздатною (обмежено дієздатною). Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що заявник [PERSON] є матір`ю [PERSON] , зареєстрована та проживає за одною адресою, здійснює за ним догляд, медичних протипоказань щодо призначення опікуном не має, за місцем проживання характеризується позитивно, а також враховуючи особисті стосунки між матір`ю та сином, які є близькими родичами, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання [PERSON] обов`язків опікуна над недієздатним сином, суд вважає за можливе призначити [PERSON] , опікуном над недієздатним сином [PERSON] . Судові витрати по справі відносяться на рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Враховуючи вид психічного захворювання, яким страждає [PERSON] , тривалість захворювання, суд вважає необхідним встановити строк дії рішення про визнання [PERSON] недієздатним - два роки.

Outcome: approved