Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 08 листопада 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 07 грудня 2019 року між сторонами укладено договір позики, за яким [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000,00 Євро, про що відповідачкою власноручно розписку. У даній розписці не було зазначено кінцевий строк виконання договору позики. Тому на адресу реєстрації та фактичного місця проживання відповідачки позивачкою було надіслано письмові вимоги про повернення коштів у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. Проте борг відповідачкою не сплачено. Посилаючись на вказані обставини та норми чинного законодавства просила стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000,00 Євро та понесені судові витрати (а.с.1). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 10.11.2023 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 2023 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано позивачці строк на усунення недоліків (а.с.10). Після усунення недоліків, ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням, викликом сторін; відповідачці запропоновано у визначений судом строк подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та надати відзив на позовну заяву (а.с. 16). В судове засідання сторони не прибули. При цьому позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.25). Відповідачка [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, шляхом надіслання судової повістки за адресою її місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с.9). Поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» повернуто до суду, як і раніше скеровані повістки (а.с.18, 21, 28, 36). Відповідно до вимог п. 3) ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка є врученою (а.с.36). Крім того, враховуючи інформацію, отриману з Державної прикордонної служби України, щодо перетину державного кордону [PERSON] , яка виїхала за межі України 23.04.2023 року, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідачку було викликано до суду шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади (а.с.34). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причин неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідачки, судом, зі згоди позивачки, прийнято рішення про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2024 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Як встановлено\~судом \~відповідачка [PERSON] \~17\~грудня 2019\~року позичила\~у \~ [PERSON] \~4000,00\~Євро,\~на лікування\~свого батька,\~що підтверджується\~розпискою,\~оригінал якої перебуває\~в матеріалах\~даної цивільної\~справи (а.с.3). У зазначеній розписці відсутнє посилання на кінцевий термін повернення боргу. 24 жовтня 2023 року позивачка направила відповідачці письмові вимоги за наступними адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , про повернення коштів у семиденний строк з дня пред`явлення цієї вимоги (а.с.5-6), які залишилася без виконання. На момент звернення до суду з позовом [PERSON] борг за договором позики не повернула. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15\~Цивільного кодексу України (далі -\~ЦК України) передбачено, що\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором\~позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зроблено такі висновки: «За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Згідно з частинами першою, третьою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця), згідно зі статтею 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 752/13757/16-ц, від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18 також зроблено висновки про те, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, доводить те, що боргове зобов`язання не виконане. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зроблено висновки про те, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до пункту другого частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено судом відповідачка 7 грудня 2019 року взяла у позивачки грошові кошти у борг, проте у розписці не зазначено строк повернення цих коштів, а отже борг має бути повернутий у порядку та строки, що встановлено частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Отже позивачка могла вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, але для цього вона повинна пред`явити його боржниці.\~ 24 жовтня 2023 року позивачка пред`явлення вимоги до відповідачки про повернення коштів, що підтверджується відповідними листами (а.с.5-6), проте відповідачка свої зобов`язання за договором позики не виконала. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду\~від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Встановивши справжню природу правовідносин сторін, якими підтверджено правовідносини позики та факт передання позивачкою відповідачці коштів у розмірі 4000,00 Євро, з огляду на порушення відповідачкою зобов`язання щодо повернення позики, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. З приводу вимоги позивачки про відшкодування понесених нею судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачкою при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1063,60 грн. та 465,00 грн., що підтверджено відповідними платіжними інструкціями (а.с. 2, 13). Оскільки позовні вимоги задоволені, судовий збір підлягає стягненню з відповідачки.

Outcome: approved