Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

27 грудня 2023 року [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що у 2007 році позивач познайомилася із відповідачем та почала проживати з ним у цивільному шлюбі в його власній квартирі за адресою [ADDRESS] , 01.08.2008р. у позивача та відповідача народилася спільна дочка - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.08.2008 року, виданого Відділом актів реєстрації цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. У 2011 році позивач та відповідач фактичного розірвали сімейні відносини і розпочали жити окремо. Відповідач у своїй квартирі, а позивач з дочкою за адресою: [ADDRESS] . З 2011 року відповідач з дитиною не підтримує зв`язок, вони не спілкуються, дочка вважає своїм батьком іншого чоловіка, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, не цікавиться її життям та здоров`ям. Дитина проживає в повній сім`ї та вважає своїм батьком іншого чоловіка, через свідоме нехтуванням відповідачем своїх батьківських обов`язків, між ним та дочкою втрачено емоційно-психологічний зв`язок. Позивач вважає, що має місце ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків з боку відповідача, що є підставою для позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів. Від представника третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, висновок органу опіки та піклування від 04.03.2024 року підтримують в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.08.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO] в м.Рівне, Рівненська область, актовий запис №2139, її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Як слідує з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 04 березня 2024 року №08-01-50/24 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] », батьки неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] проживали у цивільному шлюбі. [PERSON] встановив батьківство по відношенню до [PERSON] . Вихованням та утриманням [PERSON] займається мама, [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання, за адресою: [ADDRESS] встановлено, що в квартирі створені умови для проживання дівчинки. [PERSON] вдруге одружена, спільно з чоловіком виховують ще малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Під час бесіди неповнолітня [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] разом з мамою, братиком та татом ( [PERSON] ). Свого біологічного батька [PERSON] не пам`ятає. Він не вітає її з Днем народження, не забезпечує її матеріально. З ним [PERSON] не спілкується. З семирічного віку разом з мамою її виховує та забезпечує [PERSON] . [PERSON] жодного разу не з`явився до Рівненської гімназії №10, де дівчинка навчалася дев`ять років. [PERSON] не заперечує щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неї. Питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 28.02.2024. Згідно з висновком органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому №08-01-50/24 від 04.03.2024 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики Рівненської гімназії № 10 Рівненської міської ради від 11.12.2023 вих. № 259/01-30, [PERSON] за період з 01.09.2014 року по 30.06.2023 року не відвідував та не цікавився перебуванням своєї доньки [PERSON] . На батьківські збори та загальношкільні заходи не з 'являвся. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин першої, другої, третьої та п`ятої статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як з`ясовано у судовому засіданні відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дочки, не проявляє батьківської турботи та любові, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дочкою та не проявляє інтересу до неї. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На підставі викладено, суд приходить до висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved