Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягувати з останнього на її користь, на її утримання, аліменти у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи та окрім пенсії інших доходів немає. Витрати на її щомісячне лікування значно перевищує розмір її пенсії, у зв`язку із чим, вона не може самостійно себе забезпечити необхідними мінімальними потребами, а саме: купити продукти харчування, одяг. Відповідач [PERSON] є єдиною особою, яка може її утримувати, оскільки є здоровим, працездатним, однак матеріальної допомоги їй не надає. У зв`язку із цим, вона змушена звертатись до суду з даним позовом. У судовому засіданні прдеставник позивачки [PERSON] - адвокат Комарницький Е.Г. позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити. В судове засідання 20.03.2024 позивачка та її представник не з`явились, від останньої 20.03.2024 через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 37). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення такого був повідомленим у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями із відмітками про вручення особисто (а.с. 23). 19.03.2024 через канцелярію суду подав заяву (а.с. 36), в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення, розгляд справи просить проводити без його участі. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 24 січня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка [PERSON] 22.02.2024 та 20.03.2024 через канцелярію суду подала заяви про розгляд справи без її участі, підтримання позовних вимог та відсутності заперечень щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] 19.03.2024 через канцелярію суду подав заяву, про розгляд справи без його участі та про визнання позовних вимог. Частиною 1 статті 206 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання ним позову та приходить висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Беручи до уваги те, що учасники справи в судове засідання 20.03.2024 не з`явились, суд ухвалює рішення без участі учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 20.02.2009 (а.с. 8). Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 6) та довідки МСЕК серії АВ №1099298 (а.с. 7) позивачка [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання. Згідно із актом обстеження від 25.09.2023, складеного депутатом Долинської міської ради Мякуш О.І. у присутності сусідів (а.с. 9), разом із позивачкою [PERSON] проживає її син [PERSON] . Останній здійснює за нею догляд. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку обов`язком повнолітнього сина утримувати свою матір, яка є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги. ІV. Оцінка суду: вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Частиною 1 статті 202 Сімейного кодексу України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно із ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення від виконання своїх обов`язків щодо батьків (ст. 204 СК). При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Таким чином, оскільки позивачка [PERSON] є особою з інвалідністю, непрацездатною, інших доходів окрім пенсії немає, потребує лікування, а тому має потребу і необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач [PERSON] , який є її сином, не надає, хоча є працездатним і має можливість сплачувати аліменти на утримання матері. Оскільки підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення останнього від його обов`язку утримувати матір, судом не встановлено, суд приходить висновку про підставність позову та необхідність його задоволення. При цьому, задовольняючи позов, суд враховує: непрацездатність позивачки та її потребу у матеріальній допомозі щодо забезпечення достатнього життєвого рівня та необхідних умов для існування, отримання необхідної медичної допомоги, інших додаткових втрат, які не покриваються сумами отриманої нею пенсії, а також матеріальне становище сина, відсутність з його боку догляду і піклування за матір`ю. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] не може надавати матеріальну допомогу матері, у матеріалах справи відсутні. Стягнення аліментів слід розпочати від дня пред`явлення позову, як це визначено ч. 1 ст. 191 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. V. Розподіл судових витрат: беручи до уваги положення ст. 141 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та враховуючи, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів до суду, судовий збір в розмірі 1 211,20 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст. 184, 191, 202-205 СК України,

Outcome: approved