Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Представник позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" - Незамай А.Д. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за Кредитним договором №799701547 від 31 жовтня 2020 року в загальному розмірі в розмірі 31 810 гривень, з яких: 12 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 810 гривень - сума заборгованості за відсотками; за Кредитним договором №00-2179521\~ від\~19\~грудня 2020\~року в\~загальному розмірі\~4\~583,80 гривень, з яких: 2 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 583,80 гривень - сума заборгованості за звичайними відсотками; 0 гривень - сума заборгованості за простроченими відсотками; за Кредитним договором №13251-12/2020 від\~22\~грудня 2020\~року в\~загальному розмірі\~15\~390 гривень, з яких: 4 500 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 890 гривень - сума заборгованості за відсотками; за Кредитним договором №3578807114/355657 від 28\~грудня 2020\~року в\~загальному розмірі\~13\~055 гривень, з яких: 3 500 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 555 гривень - сума заборгованості за відсотками; 0 гривень - сума заборгованості за пенею. Всього просить стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 64\~838,80 гривень. Також, позивач просить стягнути з відповідача 2 684 гривні судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав в заяві, що на підставі договору факторингу ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №799701547,\~укладеним 31\~жовтня 2020 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] , в сумі 31 810 гривень; за кредитним договором №00-2179521, укладеним 19 грудня 2020 року між ТОВ "Качай гроші" та [PERSON] , в сумі 4 583,80 гривень; за кредитним договором №13251-12/2020, укладеним 22 грудня 2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] , в сумі 15 390 гривень; за кредитним договором №3578807114/355657,\~укладеним 28\~грудня 2020 року між ТОВ "Гоуфінгоу" та [PERSON] , в сумі 13 055 гривень. Взяті на себе зобов`язання відповідачем не виконано в повному обсязі, а тому має заборгованість перед позивачем за вищевказаними кредитними договорами на загальну суму 64 838,80 гривень. Позивач просить позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 64 838,80 гривень, а також понесені витрати зі сплати судового збору. 07 лютого 2024 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якій позов не визнає в повному обсязі, з мотивів того, що відповідач кошти за кредитними договорами №799701547 від 31 жовтня 2020 року, №00-2179521\~ від 19 грудня 2020 року, №13251-12/2020 від 22 грудня 2020 року, №3578807114/355657 від 28 грудня 2020 року не отримував, а викладені обставини у позові не підтверджені жодними доказами. Зокрема, саме по собі підписання за допомогою разового електронного підпису кредитних договорів, а також розрахунки заборгованості за ними не є підтвердженням факту видачі (перерахування) позичальнику кредитних коштів. Щодо розміру заборгованості в загальній сумі 64\~838,80 гривень, то зазначив, що позивач не надав до суду первинні документи, зокрема банківську виписку по картковому рахунку відповідача, які б підтверджували її розмір. 06 березня 2024 року представник позивача надав до суду додаткові пояснення, в яких позов підтримує, мотивуючи це тим, що відповідач через особистий кабінет на Веб-сайті Первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав клієнту за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який останнім було використано для підписання кредитних договорів. Переказ коштів було здійснено шляхом перерахування на банківську картку відповідача, яку було вказано клієнтом особисто в заяві на отримання кредиту. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належать, а тому просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не з`явився, проте в прохальній частині позову просить розгляд даної цивільної справи проводити без його участі. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Пилипчук В.О. не з`явилися, проте представник надав до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнає, з мотивів наведених у відзиві та запереченні, просить розгляд справи провести без їх участі. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 19\~грудня 2020\~року між\~ТОВ "Качай\~гроші"\~та [PERSON] укладено договір надання позики №00-2179521, шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на номер останнього, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін. Згідно з умовами договору відповідач отримав у товариства кредит в сумі 2 000 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 4 відсотків річних, строком на 15 днів, тобто до 03 січня 2021 року. Додаток № 1 до цього договору містить графік розрахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка становить 2 003 гривень, з яких: 2 000 гривень - тіло кредиту, 3 гривні - проценти за користування кредитом. 27 липня 2021 року між ТОВ "Качай гроші" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №27072021, відповідно до якого ТОВ "Качай гроші" передало (відступило) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договором про надання позики №00-2179521 від 19\~грудня 2020 року. Акт прийому-передачі реєстру боржників від 27 липня 2021 року підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості У витязі з реєстру боржників до вказаного договору факторингу зазначено, що заборгованість [PERSON] за договором про надання позики №00-2179521 становить 4 583,80 гривень, з яких: 2 000 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 2 583,80 гривень - заборгованість за відсотками. 22 грудня 2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №13251-12/2020\~ шляхом його\~підписання відповідачем\~електронним підписом\~з одноразовим\~ідентифікатором W95455, який був надісланий на номер останнього, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін. Згідно з умовами договору відповідач отримав у товариства кредит в сумі 4 500 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 803 відсотків річних, строком на 20 днів, тобто до 10 січня 2021 року. Додаток № 1 до цього договору містить графік розрахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка становить 6 480 гривень, з яких: 4 500 гривень - тіло кредиту, 1 980 гривень - проценти за користування кредитом. 11 серпня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №\~11082021, відповідно до якого ТОВ "Фінансова\~компанія "Інвеструм"передало (відступило) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №13251-12/2020 від 22\~грудня 2020року. Згідно із п. 1.2. вищевказаного договору факторингу, підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ "Фінансова\~компанія "Інвеструм"до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" прав вимоги заборгованості. 11 серпня 2021 року між ТОВ "Фінансова\~компанія "Інвеструм"та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було складено вищевказаний акт. У витязі з реєстру боржників до вказаного договору факторингу зазначено, що заборгованість [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №13251-12/2020 становить 15 390 гривень, з яких: 4 500 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 10 890 гривень - заборгованість за відсотками. 28\~грудня 2020 року між ТОВ "Гоуфінгоу" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №3578807114/355657 шляхом його\~підписання відповідачем\~електронним підписом\~з одноразовим\~ідентифікатором R67550, який був надісланий на номер останнього, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін. Згідно з умовами договору відповідач отримав у товариства кредит на поточні потреби в сумі 3 500 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 876 відсотків річних, строком на 20 днів, тобто до 16 січня 2021 року. Додаток № 1 до цього договору містить графік розрахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка становить 5 180 гривень, з яких: 3 500 гривень - тіло кредиту, 1 680 гривень - проценти за користування кредитом. 08\~грудня 2021\~року між\~ТОВ "Гоуфінгоу" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №\~08122021, відповідно до якого ТОВ "Гоуфінгоу" передало (відступило) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним\~договором №3578807114/355657 від 28 грудня 2020 року. Згідно із п. 1.2. вищевказаного договору факторингу, підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ "Гоуфінгоу" до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" прав вимоги заборгованості. 08 грудня 2021 року між ТОВ "Гоуфінгоу" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було складено вищевказаний акт. У витязі з реєстру боржників до вказаного договору факторингу зазначено, що заборгованість [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №3578807114/355657 становить 13 055 гривень, з яких: 3 500 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 9 555 гривень - заборгованість за відсотками. Частиною першою статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України. сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина другої статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Законом України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Законом України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною восьмою статті 11 Законом України "Про електронну комерцію" встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Установлено, що кредитні договори між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті позикодавців подала заявки на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позик, після чого позикодавці надіслали останній за допомогою засобів зв`язку на указаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявниця використала для підтвердження підписання договорів позики. Як встановлено з матеріалів справи, відповідач [PERSON] відповідним чином зареєструвався на інтернет-сторінці вищевказаних Товариств, де заповнив заявки на отримання грошових коштів, тобто прийняв пропозицію та електронні договори були укладені . Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору відповідно до ст. 638 ЦК України. Так, оспорювані кредитні договори підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірних правочинів. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори не були б укладені. Таким чином, наявні усі підстави вважати, що при укладенні спірних договорів з [PERSON] кредитодавці дотримались вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на яких договори було укладено. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Всупереч умов укладених кредитних договорів, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, а також виконання інших зобов`язань у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами, відповідачем [PERSON] належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України. клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договори, укладені між відповідачем [PERSON] та первісними кредиторами, договори факторингу укладені між первісними кредиторами та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення богів" у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорах строк грошові кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість: за кредитним договором №00-2179521 від 19 грудня 2020 року, яка складається із суми позики - 2 000 гривень та відсотків за користування позикою в межах строку кредитування за період з 19\~грудня 2020 року\~по 03\~січня 2021\~року в\~сумі 3,29\~гривень (2\~000х4х15/365/100); за кредитним договором №13251-12/2020 від 22 грудня2020 року, яка складається із суми позики - 4 500 гривень та відсотків за користування позикою в межах строку кредитування за період з 22 грудня2020 року по\~10\~січня 2021\~року в\~сумі 1\~980 гривень (4 500х803х20/365/100); за кредитним договором №3578807114/355657 від 28 грудня 2020 року, яка складається із суми позики - 3 500 гривень та відсотків за користування позикою в межах строку кредитування за період з 28\~грудня 2020 року по 16 січня 2021 року в сумі 1 680 гривень (3 500х876х20/365/100). Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики та відсотків за користування позикою в межах строку кредитування є доведеною та підлягає задоволенню. Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування позикою за кредитним договором №00-2179521 від\~19\~грудня 2020\~року після 03 січня 2021 року в сумі 2 580,51 гривень; за кредитним договором №13251-12/2020 від\~22\~грудня2020 року після 10 січня 2021 року в сумі 8 910 гривень; за кредитним договором №3578807114/355657 від\~28\~грудня 2020 року після 16 січня 2021 року в сумі 7 875 гривень, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Зміст зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини другої статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України, має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. З огляду на викладене, нарахування позивачем за кредитним договором №00-2179521 від\~19\~грудня 2020\~року після 03 січня 2021 року; за кредитним договором №13251-12/2020 від\~22\~грудня2020 року після 10 січня 2021 року; за кредитним договором №3578807114/355657 від\~28\~грудня 2020 року після 16 січня 2021 року, відсотків за користування кредитом є незаконними. Отже,\~загальна сума\~заборгованості за\~вищевказаними кредитними\~договорами,\~яка підлягає\~стягненню з\~відповідача становить\~13\~663,29 гривень. Що стосується вимог позивача про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованості в розмірі 31 810 гривень, яка утворилася на підставі кредитного договору №799701547 від\~31\~жовтня 2020 року, то суд доходить висновку про те, що позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню з огляду на таке. 31 жовтня 2020 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено кредитний договір №799701547, шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV777BW, який був надісланий на номер мобільного телефону останнього, про що свідчить п.6 кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін. Відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 12 000 гривень строком на 20 днів, зі сплатою процентів визначених п. 1.3 договору. Додатковою угодою від 19 листопада 2020 року до Договору №799701547 від 31 жовтня 2020 року строк дії договору продовжено на 20 днів. Відповідно додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, положення договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, він укладений між ТОВ "Таліон Плюс" (Фактор) та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (Клієнт), Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, укладеного між ТОВ "Таліон Плюс" (Клієнт) та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" (Фактор), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно Витягу з Реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року боржник [PERSON] , номер кредитного договору 799701547, має заборгованість за основною сумою боргу 12 000 гривень, сума заборгованості за відсотками становить 19 810 гривень, загальна сума заборгованості 31 810 гривень. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" за кредитним договором №799701547 від 31 жовтня 2020 року заборгованісь [PERSON] за період з 31 жовтня 2020 року по 21 жовтня 2022 року становить 31 810 гривень, з яких: 12 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 810 гривень - сума заборгованості за відсотками Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Звертаючись з позовом, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" посилається на те, що через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором №799701547 від 31 жовтня 2020 року утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути як правонаступник кредитора у спірних правовідносинах. На підтвердження позовних вимог позивачем було долучено копію кредитного договору з додатками, копію Додаткової угоди від 19 листопада 2020 року до Договору №799701547 від 31 жовтня 2020 року, копію Додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, копію Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, Витяг з Реєстру прав вимоги № 1 від 21 жовтня 2022 року до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, розрахунок суми заборгованості за період з 31 жовтня 2020 року по 21 жовтня 2022 року, платіжне доручення від 31 жовтня 2020 року. Отже надані позивачем докази підтверджують укладення кредитного договору№799701547 від 31 жовтня 2020 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомга" та [PERSON] . Як вбачається із матералів справи, 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу 28/1118-01, проте, в матеріалах справи відсутній примірник вказаного договору. 31 грудня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" і ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" була укладена Додаткова Угода № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно умов якої, сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Пунктом 4.1 Додаткової Угоди № 26 сторони визначили порядок відступлення права вимоги, зокрема, наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру права вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги. Отже на час укладення договору факторингу № 28/1118-01 (28 листопада 2018 року) кредитного договору між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] (укладеного 31 жовтня 2020 року) ще не існувало. Із наведеного слідує, що у ТОВ "Таліон Плюс" не виникло право вимоги до відповідача. Так, 20 жовтня 2022 року між ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" (Фактор) та ТОВ "Таліон Плюс" (Клієнт) укладено договір факторингу № 20102022, відповідно умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимог, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах , визначених цим договором (п. 2.1). Згідно умов договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, по формі встановленій у додатку до цього договору (п. 4.1.). Згідно витягу з Реєстру прав вимоги №1 від 21 жовтня 2022 року до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року вбачається, що заборгованість [PERSON] становить згідно кредитного договору 31 810 гривень, разом з тим, згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість у заявленій Товариством сумі 31 810 гривень розрахована за період з 31 жовтня 2020 року по 21 жовтня 2022 року, що може свідчити про те, що станом на час підписання реєстру прав вимоги № 1 за [PERSON] не може рахуватися заборгованість у вказаній сумі. Отже, із умов договору вбачається, що сторони погодили умови переходу права вимоги від Клієнта до Фактора, проте, позивачем не надано доказів щодо набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями [PERSON] за договором №799701547\~від 31\~жовтня 2020 року перед ТОВ "Таліон Плюс" у зв`язку з укладенням договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року між ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога". Враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком, на підтвердження права грошової вимоги позивача до відповідача та щодо визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за договором №799701547\~від 31\~жовтня 2020 року. В оцінці поведінки та способу ведення справ банком чи фінансовою установою суд враховує те, що вони є професійними учасниками ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до них висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком чи фінансовою установою є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК унормовано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованості за договором №799701547\~від 31\~жовтня 2020 року\~в розмірі 31\~810\~гривень,\~з яких:\~12\~000\~гривень -\~сума заборгованості\~за основною\~сумою боргу;\~19\~810\~гривень -\~сума заборгованості\~за відсотками, не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені товариством судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 565,59 гривень. Щодо витрат відповідача на правничу допомогу необхідно зазначити таке. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником відповідача - адвокатом Пилипчуком В.О. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень суду надано Договір про надання правничої допомоги, розрахунок вартості адвокатських послуг, акт виконаних робіт, квитанція на суму 10 000 гривень. Зважаючи на часткове задоволення позову, беручи до уваги категорію справи, час, витрачений адвокатом на підготовку та складання відзиву, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача слід стягнути 2 000 гривень сплачених за надання правничої допомоги, оскільки суд вважає, що витрати саме в даному розмірі є співмірними із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Outcome: partial