Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

у квітні 2020 року позивач ТзОВ «Ковальська - Житлосервіс» в особі представника Бакалова О.С. звернувся з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 20576,37 грн з урахуванням інфляційних нарахувань та 3 % річних та судові витрати. Позовні вимоги, які в подальшому збільшив, мотивував тим, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.03.2018 року по справі № 752/24967/17 скасовано судовий наказ Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2017 року на підставі заяви ТзОВ «Ковальська - Житлосервіс» до [PERSON] про видачу судового наказу. ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є експлуатаючою організацією та обслуговує будинок [ADDRESS] згідно Розпоряджень Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 1213 від 28.09.2007. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування квартири від 08.12.2008 року та витягу з Державного реєстру правочинів від 08.12.2008 року. Між позивачем та відповідачем було укладено Договір про участь у витратах на утримання будинків та прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг від 08.12.2008, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання обслуговувати та проводити поточний ремонт будинку та прибудинкової території, а відповідач - вносити плату за отримані послуги на рахунок позивача. Зазначає, що боржник щомісячно отримує квитанцію на сплату житлово-комунальних послуг. Плата за комунальні послуги нараховується за затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) тарифами. Внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань за Договором у відповідача перед позивачем станом на 01.03.2020 року виникла заборгованість в розмірі 9662,30 грн. Також боржник який прострочив виконання зобов`язання повинен сплатити 3% річних від простроченої суми 2091,09 грн, інфляційну складову боргу - 8822,98 грн. Всього підлягає сплаті 20 576,37 грн. В добровільному порядку відповідач заборгованість не погашає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 21). Відповідачка [PERSON] надіслала до суду відзив на позовну заяву ТзОВ «Ковальська-Житлосервіс», у якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви зазначивши, що не погоджується з розрахунком заборгованості, який складено без врахування пільг і субсидій. Вказала на те, що належним чином сплачувала рахунки, які отримувала від позивача і станом на травень 2021 рік не має заборгованості за житлово-комунальні послуги. Також просила застосувати строку позовної давності за період з листопада 2008 року по листопад 2017 року. Позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначив, що в наслідок неналежного виконання зобов`язання за період з березня 2020 року по листопад 2023 року заборгованість відповідача збільшилась і просив стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, які станом на листопад 2023 року складають 23884,80 грн, з них: основна заборгованість - 9941,63 грн, індекс інфляції - 11260,76 грн, 3 % річних - 910,52 грн. Вказав на те, що на підставі звернення відповідачки до позивача відділом бухгалтерії було зроблено коригування та зменшено розмір заборгованості. також відповідачці було роз`яснено, що види послуг, які б підпадали під дію пільги за період з листопада 2014 року по червень 2015 року, позивачем не надавалися. Ухвалою від 8 листопада 2023 року в межах розгляду справи витребувано від Управління соціального захисту населення інформацію, якою буде підтверджено дату, розмір та реквізити рахунку про перерахування грошових коштів на субсидію [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ТзОВ «Ковальська-Житлосервіс», яка призначена у періоди з вересня 2015 року по квітень 2017 року та з жовтня 2017 року по вересень 2018 року включно. 13.03.2024 на адресу суду надійшли додаткові пояснення [PERSON] в якій просила відмовити у позові оскільки згідно з її розрахунком заборгованість за період з листопада 2014 року по лютий 2020 року відсутня. У судовому засіданні сторони відсутні, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача поважності причин неявки суду не повідомила. Відповідач подала заяву про розгляд справи без її присутності. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» зареєстровано 05.04.2004 за № 1 065 120 000 003544. Основний вид діяльності: комплексне обслуговування об`єктів. Розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 1213 від 28.09.2007 зобов`язано ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» прийняти на обслуговування житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). За таких обставин ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, а також послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з тарифами, які затверджено розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, тобто є виконавцем послуг. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг). Згідно зі ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим дотриманням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України та ч. 3 ст. 11 ЦК України, зобов`язання можуть виникати як з договорів, так і безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування квартири від 8 грудня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Гапонюк Н.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 15-2312, що підтвержується також витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 6,7). Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 8 грудня 2008 між позивачем ТзОВ «Ковальська - Житлосервіс» та відповідачкою [PERSON] було укладено комплексний Договір про участь у витратах на утримання будинків та прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг. Відповідно до розділу 2 цього договору підприємство зобов`язується виконувати комплекс робіт по утриманню будинку, прибудинкової території та створення необхідних умов мешкання в будинку, в тому числі Співвласнику та проживаючим з ним особам, згідно з вимогами ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Постанови КМУ № 560; своєчасно проводити підготовку будинків і технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період, тощо. Співвласник зобов`язується не пізніше 1-го числа наступного місяця вносити плату на рахунок підприємства пропорційно його частини власності в будинку і в розмірах, визначених чинним законодавством, за надані послуги тощо (а.с. 8-10). Відтак відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає позивач. Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Власники несуть відповідальність, відповідно до ч.9 ст.22 вказаного Закону, за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором. Споживачі зобов`язані оплатити послуги, якщо вони фактично користувались ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 308/10167/15-ц. Відповідач щомісяця отримувала від позивача рахунки на оплату житлово-комунальних послуг із зазначенням суми, однак у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за період з листопада 2008 по жовтень 2023 року виникла заборгованість у розмірі 9941,63 грн, що підтверджується розрахунком ТзОВ «Ковальська - Житлосервіс» наданим разом з заявою про збільшення позовних вимог (а.с. 91). Заперечуючи проти позову [PERSON] зазначила, що наданий позивачем розрахунок не враховує пільги та субсидії. Вважає, що заборгованість перед позивачем відсутня. Щодо цього суд зазначає, що в матеріалах справи містяться листи Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 100/06-2423 від 11.03.2024 та № 100/06-2940 від 25.03.2021 про нарахування субсидій за період з вересня 2015 року по вересень 2018 року. Як вбачається з листа ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» № 752 від 20.08.2021 року в листі Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не визначено на які саме послуги була призначена субсидія за вказаний період. Разом з тим Товариством враховано субсидію за вересень 2015 року згідно наданого позивачкою повідомлення про призначення субсидії за вересень 2015 року. Вказано, що для врахування субсидії за період жовтень 2015 -липень 2016 року необхідно надати повідомлення про призначення субсидії за вказаний період. Суд приймає наданий позивачем розрахунок заборгованості за основу рішення оскільки з його змісту вбачається, що наявні в справі повідомлення про призначення субсидії на ЖКП власнику [PERSON] за вересень 2015 року, вересень 2016 року, жовтень 2016 року, листопад 2016 року, квітень 2017 року враховані позивачем при розрахунку боргу за житлово-комунальні послуги. Повідомлень про призначення субсидії за інші місяці 2015 року та 2016 року матеріали справи не містять. Одночасно з відзивом на адресу суду надійшла заява відповідача про застосування строку позовної давності з листопада 2008 року по листопад 2014 року включно і дане клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 3 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається з матеріалів справи Позивач звернувся до суду з даним позовом в квітні 2020 року. До цього 30.11.2017 року за заявою ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» Голосіївським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 9205,22 грн, втрат від інфляції в розмірі 6856,80 грн, 3% річних в розмірі 1441,37 грн та судові витрати у справі, який ухвалою від 12.03.2018 року був скасований (а.с. 3). Суд застосовує строки позовної давності оскільки заборгованість відповідача за період з листопада 2008 року по листопад 2014 року у розмірі 6226,08 грн перебуває поза межами строку позовної давності. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування до вимог про стягнення заборгованості за період з листопада 2008 року по листопад 2014 року, наслідків пропуску строку позовної давності. Оскільки відповідач є споживачем послуг, які надаються позивачем, а відтак з останньої на користь ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» підлягає стягненню заборгованість за період з 01.12.2014 року по 31.10.2023 року у сумі 3841,66 грн (9941,63 грн-6226,08 грн). Також позивач просив стягнути із відповідача нараховані інфляційні втрати та три відсотки річних нараховані на суму боргу. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає о уваги те, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи застосований строк позовної давності, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних за період з 01.12.2014 по 01.03.2022 року у розмірі розрахованому судом, а саме: інфляційні нарахування у сумі 5993,55 грн, 3% річних у розмірі 835,49 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial