Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

21.11.2023 прокурор звернувся до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про зміну предмету позову в порядку ст.49 ЦПК, просить: - усунути перешкоди власнику державі в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації (код ЄДРПОУ 23912956) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731 площею 5,5061 га, розташованою за межами населених пунктів на території Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області; - визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 24.07.2015 № 506-СГ «Про затвердження документації з землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; - скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731 площею 5,5061 га, розташованої за межами населених пунктів на території Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, з припиненням речових прав [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та фізичної особи-підприємця [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 721164263212, запис про право власності від 20.08.2015 №11108695, внесений державним реєстратором Валківського районного управління юстиції Харківської області Шевченко О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.09.2015 №24295470) та права оренди фізичної особи-підприємця [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , (запис про інше речове право від 14.04.2021 № 41660242, внесений державним реєстратором Валківської міської ради Харківської області Шевченко О.В., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.04.2021 №57822448) на земельну ділянку з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731 площею 5,5061 га, розташовану за межами населених пунктів на території Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, з припиненням речових прав [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та фізичної особи-підприємця [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та закриттям розділу 721164263212 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - зобов`язати [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , фізичну особу-підприємця [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , повернути державі в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації (код ЄДРПОУ 23912956) земельну ділянку з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731 площею 5,5061 га, розташовану за межами населених пунктів на території Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області; - судові витрати у справі покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог вказує, що Харківською обласною прокуратурою при виконанні повноважень, передбачених ст.131-І Конституції України та ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», виявлені порушення вимог законодавства при передачі земельних ділянок історико-культурного призначення у приватну власність. За доводами прокурора, згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 24.07.2015 №506-СГ земельну ділянку кадастровий номер 6321283500:02:000:0731, площею 5,5061 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності передано у приватну власність [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 24.03.2021 [PERSON] передала спірну земельну ділянку в оренду ФОП [PERSON] за договором оренди землі №1 строком на 10 років до 01.03.2031 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Прокурор стверджує, що в силу ст.53,54 ЗК України, ст.17,34 «Про охорону культурної спадщини» земельна ділянка кадастровий номер 6321283500:02:000:0731, площею 5,5061 га, не може вибути із державної власності. Після виконання вимог ст.187 ЦПК, на підставі ухвали суду від 01.12.2023 відкрито провадження у цивільній справі. З урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд проведено в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 20.12.2023 прокурор подав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з огляду на значення справи для сторін, передусім держави, категорію та її складність, значний суспільний інтерес. Враховуючи наведені учасниками судового розгляду аргументи у письмових пояснення, наданих в порядку Глави 1 ЦПК України, достатній обсяг та характер доказів у справі, відсутність клопотань про призначення експертизи, виклик свідків тощо, за ухвалою суду від 06.02.2024 судовий розгляд проведено в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 08.12.2023 представник відповідача - ГУ Держгеокадастру у Харківській області Кундрюков Ю.В. подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а у разі, якщо суд дійде висновку про їх обґрунтованість відмовити в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Вважає, що прокурором не надано доказів, які б підтверджували право Харківської обласної державної (військової) адміністрації на користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, його посилання про розташування на ній пам`ятки архітектури «Поселення Валки-ІХ» не підтверджені будь-якими графічними матеріалами чи висновками експертів. Позовна вимога про визнання незаконними та скасування наказу Головного управління, на думку представника, не відповідає ч.1 ст.45 ГПК, оскільки її фактично пред`явлено державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області). Вважає, що позивач і відповідач не можуть збігатися, так як такий збіг унеможливлює наявність спору. Окрім того, оскаржуваний наказ вже повною мірою реалізований виконанням, що стало підставою для державної реєстрації права на земельну ділянку, тому в силу п.19 ч.1 ст.4 КАС вичерпав свою дію повністю та оскарженню не підлягає. Його скасування, на думку представника, не матиме жодного ефекту для усунення стверджуваного порушення, що свідчить про обрання неефективного чи неналежного способу захисту права, що в свою чергу є самостійною підставою для відмови у позові. Посилаючись на норми ЗУ «Про Державний земельний кадастр», вважає, що повноваження із скасування державної реєстрації земельної ділянки віднесені до компетенції спеціальних суб`єктів - державних кадастрових реєстраторів, здійснюються згідно із встановленим Законом порядком, для чого необхідні правові підстави, але позивачами не доведено факт незаконності реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Звернув увагу, що прокурор не зазначає, у зв`язку із чим відбулось зволікання зі зверненням з позовом до суду та не просить поновити йому цей строк. Разом з тим, на його погляд, відповідно до чинного в 2014-2023 роки ЗУ «Про прокуратуру» прокуратура не була обмежена у зверненні до державних органів для отримання інформації і копій документів, що вказує на об`єктивну можливість отримати інформацію про стверджуване порушене право раніше. Оскільки такі дії не вчинені, враховуючи, передбачений ст.257 ЦК строк позовної давності 3 роки, вважає наявними підстави для застосування до цього позову норм ЦК щодо позовної давності. 20.12.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій прокурор, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зауважив, що відзив не місить жодних нормативно та матеріально обґрунтованих доводів на підтвердження того, що ГУ Держгеокадастру у Харківській області при винесенні оскаржуваного наказу діяло в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений земельним законодавством. Наполягає, що законодавством встановлений дозвільний порядок використання земель історико-культурного призначення, але відповідачем проігноровано, що пам`ятко охоронне законодавство містить заборону щодо передачі у приватну власність земель, на яких розташовані пам`ятки археології. На думку прокурора, відповідачем не спростовано його доводів та не надано жодних доказів, які б підтверджували розташування спірної земельної ділянки поза межами пам`ятки археології та правомірність проведеної процедури відчуження земельної ділянки. Стверджує, що всі пам`ятки археології та землі, на яких вони розташовані, перебувають у держаній власності або вилучаються у державну власність в передбаченому законом порядку. Оскарження в судовому порядку правовстановлюючого рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке є підставою (юридичним фактом) виникнення (у приватного власника) та припинення (у Українського народу) цивільних прав прокурор вважає належним способом захисту порушеного права. Посилання ГУ Держгеокадастру у Харківській області на певні норми ЗУ «Про державний земельний кадастр» та Порядок ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 №1051 щодо повноважень державних кадастрових реєстраторів, на погляд прокурора, жодним чином не спростовують правовий режим спірної земельної ділянки, який обумовлений наявністю на ній об`єкта археологічної спадщини, та не свідчать про правомірність внесення до ДЗК відомостей про неї, як про земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки, на думку прокурора, необхідно усунути перешкоди в користуванні нею шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з припиненням речових прав власника і користувача на цю ділянку, відомості про які містяться у ДЗК, що вважає ефективним способом захисту порушених прав держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельної ділянки. Враховуючи правову природу спірних правовідносин та обраний спосіб захисту прав, прокурор вважає, що цей позов може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання відповідного порушення інтересів держави, позовна давність до нього не застосовується. 21.12.2023 до суду надійшли пояснення, в яких представник третьої особи Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації Скубак Н.В., погоджуючись з доводами прокурора, повідомила, що Департамент відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за додержанням законодавства з питань культури, мистецтва та охорони культурної спадщини, моніторинг стану збереження пам`яток та дотримання власниками та уповноваженими ними органами виконання вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини. Посилаючись на додаток 7 до наказу Міністерства культури України «Про затвердження науково-проектної документації щодо меж і режимів використання зон охорони пам`яток та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» від 21.10.2011 №912/0/16-11, наполягає, що пам`ятка археології місцевого значення «Поселення Валки-ІХ» (охор. №8715-Ха) взята на облік, а її межі визначені картографічним матеріалом облікової документації. До затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон межі території пам`ятки визначаються відповідно до рекомендованих в обліковій документації описів меж. Після проведення порівняльного аналізу картографічних матеріалів облікової документації пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Валки- ІХ», які додані до матеріалів справи, та даних з ДЗК про розташування земельної ділянки з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731, вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах її території, в зв`язку з чим відноситься до земель історико-культурного призначення з урахуванням імперативних вимог ст.53 ЗК та ст.34 ЗУ «Про охорону культурної спадщини». Вважає, що саме наказом Міністерства культури України від 21.10.2011 №912/0/16-11, за яким внесено пам`ятку археології місцевого значення «Поселення Валки-ІХ» (охор. №8715-Ха) до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, змінено правовий режим території, на якій розташована зазначена пам`ятка. Разом з тим, за інформацією, що міститься в матеріалах справи, під час надання земельної ділянки з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731 у приватну власність відповідачами порушено вимоги чинного земельного законодавства та законодавства у сфері охорони культурної спадщин, оскільки з огляду на їх положення взагалі не може бути відчужена у приватну власність. Звернула увагу на поінформованість ГУ Держгеокадастру у Харківській області на момент прийняття рішення про передачу у власність спірної земельної ділянки (2015 рік) про те, що об`єкт культурної спадщини «Поселення Валки-ІХ» занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури України від 21.10.2011 № 912/0/16-11 під охор. №8715-Ха, а його межі визначені картографічним матеріалом облікової документації. В заяві про зміну предмета позову від 28.12.2023 прокурор доповнив позовні вимоги, просить скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності та права оренди на спірну земельну ділянку, яка в силу ч.7 ст.17 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» належить до державної власності, не може перебувати у приватній власності, що свідчить про незаконність реєстрації речового права, з одночасним припиненням прав та закриттям розділу. Прокурор вважає належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи не тільки скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, а і скасування державної реєстрації прав для забезпечення держави в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо земельної ділянки історико-культурного призначення. 29.12.2023 відповідач [PERSON] надала заяву, в якій повідомила, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні. Викладені у відзиві ГУ Держгеокадастру у Харківській області заперечення проти позову підтримує в повному обсязі, погоджується з викладеними представником аргументами та вважає, що позовна заява не підтверджена належними і допустимими доказами. 01.01.2024 прокурор надав письмові пояснення, в яких наполягає на задоволенні позовних вимог в новій редакції в повному обсязі. Підтримавши раніше викладені доводи, зауважив, що Департамент культури і туризму погоджується з його твердженням щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення, які є державною власністю, що спростовує доводи відповідача про недоведеність права державної власності в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації на спірну земельну ділянку та її розташування в межах пам`ятки археології. Окрім того, на запит в обґрунтування доводів прокурором отримано відповідь сертифікованого інженера-землевпорядника від 28.12.2023 та схему розташування земельних ділянок, з яких перетин меж земельної ділянки з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731 з межами території пам`ятки археології «Поселення Валки-ІХ» складає 10%. Звернув увагу, що ГУ Держгеокадастру у Харківській області не спростовано доводів прокурора та не надано жодних доказів, які б підтверджували розташування спірної земельної ділянки поза межами пам`ятки археології. 05.01.2024 до суду надійшли заперечення, в яких представник ГУ Держгеокадастру у Харківській області Кундрюков Ю.В. просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зауважив, що відповідно до матеріалів справи, а саме Переліку об`єктів культурної спадщини у Харківській області «Поселення Валки-ІХ» розташоване у Валківському районі, м. Валки. Згідно паспорта об`єкта культурної спадщини «Поселення Валки-ІХ» місце знаходження об`єкта: Харківська область, Валківський район, Валківська міська рада, м. Валки. З урахуванням змін та доповнень до паспорта об`єкта культурної спадщини «Поселення Валки-ІХ», адресою місцезнаходження вказано Харківська область, Богодухівський район, Валківська міська територіальна громада, м. Валки. Вважає, що за матеріалами справи не можливо встановити, яким чином земельна ділянка з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731 площею 5,5061 га, що розташована за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Богодухівського району Харківської області має перетин з «Поселенням Валки-ІХ», розташованим відповідно до зазначених вище документів у межах міста Валки. На думку представника, виходячи зі змісту позовних вимог та обставин справи, висновки ВП ВС від 20.06.2023 у справі №633/408/18 є релевантними та підтверджують викладені у відзиві на позовну заяву доводи ГУ Держгеокадастру у Харківській області щодо обрання прокурором неефективного та неналежного способу захисту прав при пред`явленні вимог про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 24.07.2015 №506-СГ та скасування в ДЗК державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731 площею 5,5061 га, розташованої за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, з припиненням речових прав [PERSON] . Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони у встановлені судом строки не скористалися. Копію позовної заяви та доданих до неї документів 14.12.2023 вручено відповідачу [PERSON] , про що свідчить рекомендоване повідомлення Укрпошта про вручення поштового відправлення, але правом надання відзиву не скористалася, будь-яких заяви чи клопотань не надала. За клопотанням прокурора ухвалою суду від 23.11.2023 в порядку забезпечення позову до вирішення справи по суті та набрання рішенням суду законної сили накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731 площею 5,5061 га, розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Богодухівського району Харківської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1058574263212), яка зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , шляхом заборони відчуження, реєстрації похідних прав, поділу, об`єднання та вчинення інших реєстраційних дій. Окрім того, заборонено [PERSON] , ФОП [PERSON] та будь-яким іншим особам здійснювати на ній будь-які сільськогосподарські, будівельні чи земельні роботи, пов`язані із пошкодженням ґрунтового покриву земельної ділянки або інші роботи, що можуть призвести до знищення або пошкодження розташованого на ній об`єкту культурної спадщини пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Валки-ІХ». Ухвала суду не оскаржена, виконана згідно постанов державного виконавця 29.12.2023. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття інших заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі, наполягав, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах культурної спадщини, взагалі не може передавати у приватну власність, проте ГУ Держгеокадастру у Харківській області не дотримано вимог чинного законодавства та передано земельну ділянку в приватну власність, тому саме він є основним відповідачем за позовом, оскільки знав про внесення пам`ятки до реєстру ще в 2011 році та мав відмовити в затверджені технічної документації. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що [PERSON] працювала в КСП на момент розпаювання землі, пізніше дізналася, що включена до списку членів, які мають право на земельний пай. Через відсутність сертифікату змушена була звернутися до суду, який визнав за нею право на земельну частку пай. Після цього звернулася до ГУ Держгеокадастру у Харківській області, яке видало наказ про виділення земельної ділянки у приватну власність, про що внесли дані про неї до ДЗК. Зауважила, що за станом здоров`я [PERSON] оформленням документів займалася особисто. Жоден технічний документ не містив відомостей про наявність обмежень щодо місцярозташування пам`ятки, у разі цього просила б іншу земельну ділянку. Місцеве ДЗК на свій розсуд розробляло технічну документацію, неодноразово виправляла помилки, в зв`язку з чим декілька разів їздила в ГУ на затвердження. Особисто розробник ходив до геодезистів, які винесли земельну ділянку на місцевість. В акті погодження суміжних власників також ніхто не сказав про наявність якихось обмежень. Вважає, що стала заручником неправомірних дій державних органів, але готова заново виготовити технічну документацію за виключенням 10% земельної ділянки, де знаходиться пам`ятка. Інші учасники процесу подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, що не перешкоджає судовому розгляду по суті на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 24.07.2015 №506-СГ затверджено розроблений ФОП [PERSON] «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для подальшого надання у власність на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області за межами населених пунктів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Надано [PERSON] у власність земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради на території Валківського району Харківської області, з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731, площею 5,5061 га із земель резервного фонду сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля) державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код згідно КВЦПЗ -01.01). 24.03.2021 між [PERSON] (орендодавець) та ФОП [PERSON] (орендар) укладено договір оренди землі №1, згідно п.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначання з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731, яка розташована на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,5061 га, у тому числі рілля 5,5061 га. На земельній ділянці не розміщені об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури. Земельна ділянка, яка передається в оренду, не має таких недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню. Договір укладено на строк 10 років з дати підписання та діє до 01.03.2031 (п.2,3,5,7 договору). Земельна ділянка передається в оренду для вирощування сільськогосподарської продукції, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п.15,16 договору). Державну реєстрацію речових прав [PERSON] та ФОП [PERSON] на спірну земельну ділянку здійснено в Державному земельному кадастрі. Окрім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.11.2023 №353924332, власником земельної ділянки з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731 є [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 721164263212, запис про право власності від 20.08.2015 №11108695, внесений державним реєстратором Валківського районного управління юстиції Харківської області Шевченко О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.09.2015 № 24295470). Орендарем цієї земельної ділянки є ФОП [PERSON] (запис про інше речове право від 14.04.2021 № 41660242, внесений державним реєстратором Валківської міської ради Харківської області Шевченко О.В., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.04.2021 №57822448). Разом з тим, наказом Міністерства культури України №912/0/16-11 від 21.10.2011 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення внесено об`єкти культурної спадщини, зокрема, у Харківській області згідно з переліком, викладеним у додатку 7, в якому значиться об`єкт пам`ятка археології «Поселення Валки-ІХ» (охоронний №8715-Ха). У паспорті та обліковій картці наведено опис меж території пам`ятки археології «Поселення Валки-ІХ», до якої потрапляє земельна ділянка з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731, розташована за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, що підтверджується генеральним планом розміщення «Поселення Валки-ІХ», який є невід`ємним додатком до паспорта та облікової картки. Зі змісту відповіді Департаменту культури і туризму ХОВА №05-25/1429 від 13.09.2023, земельна ділянка з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731 потрапляє в межі пам`ятки археології «Поселення Валки-ІХ» (охоронний №8715-Ха) меншою частиною (приблизно 10%). Заходи позовного характеру Департаментом щодо пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Валки-ІХ» (охоронний №8715-Ха) не вживались. За повідомленням секретаріату КМУ №19929/0/2-23 від 04.08.2023, установою не опрацьовувалися проекти актів КМУ щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731. З відповіді сертифікованого інженера-землевпорядника від 28.12.2023 та схеми розташування земельних ділянок, перетин меж земельної ділянки з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731 з межами території пам`ятки археології «Поселення Валки-ІХ» складає 10%. Межі пам`ятки археології «Поселення Валки-ІХ» на схемі перетину нанесені у відповідності до генерального плану розміщення «Поселення Валки-ІХ» від 2010 року. Дослідження проведено з використанням програмно-технічних засобів офіційного веб-порталу Держгеокадастру України «Національна кадастрова система» та за допомогою комп`ютерної програми Digitals/Delta XE. Відповідно до ст.131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Таким чином, прокурор звернувся до суду з позовом самостійно в інтересах держави, виступаючи за процесуальним статусом позивачем у цій справі, що узгоджується з вимогами процесуального закону. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається Земельним кодексом України, ЗУ «Про охорону культурної спадщини» та «Про охорону археологічної спадщини», постановами КМУ та рішеннями органів місцевої влади і самоврядування. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, історико-культурного призначення (ч.1 ст.19 ЗК). Згідно ст.53 ЗК до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби. Відповідно до ст.54 ЗК землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом. Ст.1 ЗУ «Про охорону археологічної спадщини» визначено, що пам`ятка археології - археологічний об`єкт національного або місцевого значення, занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. За положеннями ст.1 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» об`єкт культурної спадщини визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність. Пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Згідно ч.1 ст.13 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Інформування про об`єкти культурної спадщини, занесені до Реєстру, провадиться шляхом: публікації Реєстру та внесених до нього змін; надання інформації, що міститься в Реєстрі, у відповідь на запит на інформацію; встановлення охоронних дощок, охоронних знаків, інших інформаційних написів, позначок на пам`ятках або в межах їхніх територій незалежно від форм власності. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини забезпечує публікацію Реєстру та внесених до нього змін у спеціалізованому періодичному виданні та на своєму офіційному веб-сайті (ст.16 ЗУ «Про охорону культурної спадщини»). З наданих прокурором доказів в сукупності, земельна ділянка знаходиться в межах пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Валки-ІХ» (приблизно 10%), яка у відповідності до ст.1, 13, 16 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» за наказом Міністерства культури України №912/0/16-11 від 21.10.2011 занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, що підтверджується паспортом, обліковою карткою та генеральним планом розміщення пам`ятки, що є невід`ємним додатком. Відомості про занесення пам`ятки археології «Поселення Валки-ІХ» до Реєстру наявні на офіційному веб-сайті Міністерства культури та інформаційної політики України. Суд погоджується з доводами прокурора, що правовий режим земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, залежить не від наявних відомостей Державного земельного кадастру, проекту землеустрою, рішень органу місцевого самоврядування тощо, а визначається фактом знаходження на ній об`єкта, визначеного ст.53,54 ЗК України, ст.34 ЗУ «Про охорону культурної спадщини». Не приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до дійсного призначення не впливає на її правовий режим, як земельної ділянки, що належить до земель історико-культурного призначення. Для віднесення конкретної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення достатньо встановити наявність, зокрема, паспорту пам`ятки (у т.ч. пам`ятки археології). Не встановлення межі історико-культурного зонування пам`ятки не може свідчити, що спірна земельна ділянка не належить до земель історико-культурного значення. Не включення відомостей до Державного земельного кадастру про належність конкретної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення, про обмеження у її використанні саме для такої категорії земель, не є підставою для не віднесення її до такої категорії та призначення за наявності відомостей у уповноваженого органу охорони культурної спадщини про розташування на спірній ділянці пам`ятки та/або потрапляння ділянки в охоронну зону відповідної пам`ятки. Пам`ятко охоронне законодавство містить заборону щодо передачі у приватну власність земель, на яких розташовані пам`ятки археології. Слід відзначити, що повноваження Костівської сільської ради Валківського району Харківської області припинені 26.11.2020 на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій». Правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту Закону є сформована територіальна громада, тобто Валківська міська рада Богодухівського району Харківської області, що спростовує твердження представника ГУ Держземкадастру у Харківській області про різні адреси місця розташування спірної земельної ділянки. Жодних доказів, які б підтверджували розташування спірної земельної ділянки поза межами пам`ятки археології, суду не надано. Спільним наказом Міністерства культури і мистецтв України та Державного комітету України з будівництва та архітектури від 13.05.2004 № 295/104 затверджено форми та паспорта об`єкта культурної спадщини, які передбачають, зокрема, зазначення даних про місцезнаходження і розташування об`єкта з долученням графічних матеріалів. Ст.17 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» визначено, що пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв. Відповідно до ч.4 ст.84 ЗК до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Ст.150 ЗК визначено, що до особливо цінних земель відносяться, зокрема, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення. Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122\~цього Кодексу з урахуванням вимог\~статті 150\~цього Кодексу. Вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини (ст.149 ЗК). Суд погоджується з прокурором, що застосовані норми матеріального права встановлюють статус земельних ділянок історико-культурного призначення, які розташовані в межах пам`ятки археології та є особливо цінними землями державної власності, а також обсяг повноважень відповідних органів влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження ними (ст.22,84,122,141,149,150 ЗК України), положення яких є чіткими, зрозумілими, недвозначними і не потребують додаткового тлумачення. Неухильне дотримання органами, державної влади та місцевого самоврядування імперативних вимог перелічених статей не потребує додаткових обґрунтувань і висновків суду щодо їх застосування. Всі землі, розташовані в межах пам`ятки археології «Поселення Валки-ІХ», є державною власністю. Отже доводи відповідача про недоведеність права державної власності Харківської обласної державної (військової) адміністрації на спірну земельну ділянку та її розташування в межах пам`ятки археології є безпідставними. З відповіді сертифікованого інженера-землевпорядника від 28.12.2023 та схеми розташування земельних ділянок, перетин меж земельної ділянки з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731 з межами території пам`ятки археології «Поселення Валки-ІХ» складає 10%. Межі пам`ятки археології «Поселення Валки-ІХ» на схемі перетину нанесені у відповідності до генерального плану розміщення «Поселення Валки-ІХ» від 2010 року. Дослідження проведено з використанням програмно-технічних засобів офіційного веб-порталу Держгеокадастру України «Національна кадастрова система» та за допомогою комп`ютерної програми Digitals/Delta XE. Зазначене дослідження, проведене інженером-геодезистом з відповідною кваліфікацією у встановлений законом спосіб, що підтверджує факт розташування спірної земельної ділянки в межах пам`ятки археології «Поселення Валки-ІХ». Згідно ст.122 ЗК, Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. За змістом ч.3 ст.37 ЗУ «Про охорону культурної спадщини», ст.7 ЗУ «Про охорону археологічної спадщини» з метою захисту об`єктів археології, у тому числі тих, що можуть бути виявлені, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених Земельним кодексом України, погоджуються органами охорони культурної спадщини. Відповідно до ст.20 ЗК при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення. Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо: земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу. Зміни цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, внаслідок яких земельні ділянки виводяться із складу таких категорій (крім зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення для розміщення на них лінійних об`єктів енергетичної інфраструктури), а також зміни цільового призначення земель, визначених пунктом "б" частини першої статті 150 цього Кодексу, здійснюються за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст.118 ЗК встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Суд погоджується з доводами прокурора, що оскаржуваний наказ ГУ Держгеокадастру у Харківській області прийнятий з порушеннями вимог ст.53, 83, 91, 96, ч.3 ст.186-1 ЗК, ч.1,7 ст.17, ст.18, ч.3 ст.37 ЗУ «Про охорону культурної спадщини», адже Головне управління не мало повноважень щодо передачі спірної земельної ділянки, розташованої в межах пам`ятки археології місцевого значення, у приватну власність. До того ж, передачу земельної ділянки у приватну власність не погоджено з органом охорони культурної спадщини, що є підставою для визнання його незаконним та скасування. На момент прийняття відповідачем оскаржуваного наказу пам`ятка археології «Поселення Валки-ІХ» була паспортизована і занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин в законодавстві вже існувала пряма заборона на передачу земельних ділянок, на яких розташовані пам`ятки археології, у приватну власність. Враховуючи принцип використання земельних ділянок за цільовим призначенням (ст.96 ЗК), на землях історико-культурного призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню. Зміна цільового призначення земельних ділянок (тобто переведення земельної ділянки з однієї категорії, визначеної ч.1 ст.19 ЗК, в іншу) здійснюється за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури. Наразі повноваження щодо вилучення із державної власності та передачі у приватну власність земель історико-культурного призначення, які розташовані в межах пам`ятки археології та належать до особливо цінних земель, відносяться до компетенції обласних державних адміністрацій та здійснюються виключно за погодженням з КМУ та уповноваженого органу у сфері охорони культурної спадщини. Проте, відповідно до інформації Секретаріату КМУ від 04.08.2023 №19929/0/2-23 Кабінетом Міністрів не опрацьовувалися проекти актів щодо запитуваних земельних ділянок, а отже не приймалось рішень стосовно зміни цільового призначення та/або вилучення спірної земельної ділянки. З відповіді від 15.08.2023 №08- 30/04/1648, Харківська обласна державна (військова) адміністрація не володіє запитуваною інформацією та матеріалами, а отже нею не приймалось рішень стосовно розпорядження спірною земельною ділянкою. Окрім того, з листа від 13.09.2023 №05-25/1429, Департаментом культури і туризму не погоджувався проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у приватну власність. Оскільки на спірній земельній ділянці знаходиться об`єкт археології «Поселення Валки-ІХ», така земельна ділянка в силу закону належить до земель історико-культурного призначення і до особливо цінних земель, але аж ніяк не до земель сільськогосподарського призначення, а отже повноваження щодо розпорядження нею у ГУ Держгеокадастру у Харківській області - відсутні. Саме на стадії погодження проекту землеустрою з`ясовується правовий режим земельної ділянки, зокрема, його відповідність документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі виявлення, що проект не відповідає такій документації, у його погодженні повинно бути відмовлено, що виключає можливість прийняття відповідним органом рішення про його затвердження. Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від означених положень ЗК України. Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог ч.2 ст.19 Конституції дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим. Надані прокурором докази в сукупності свідчать, що спірна земельна ділянка передана ГУ Держгеокадастру у Харківській області у приватну власність [PERSON] за кодом КВЦПЗ - 01.01 «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», тобто не за видами цільового призначення, передбаченими для земель історико-культурного призначення (коди 08.01-08.04 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему від 23.07.2010 №548). Хоча розташування спірної земельної ділянки в межах пам`ятки археології виключає можливість перебування цієї ділянки в приватній власності, що є підставою для відмови компетентним органом в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки та передачі її у приватну власність з огляду на невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Не зважаючи на те, що спірна земельна ділянка в силу закону відноситься до особливо цінних земель історико-культурного призначення державної власності та її відведення і відчуження в приватну власність неможливо без дотримання вимог законодавства, що регулює відносини у сфері охорони культурної спадщини, вимог ст.122,150 ЗК, її передано в приватну власність не уповноваженим органом із порушенням встановленого законом порядку, а саме на підставі незаконного оскаржуваного наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області, а не рішення уповноваженого розпорядника Харківської обласної державної (військової) адміністрації, без зміни цільового призначення та її погодження з КМУ та уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини, в результаті чого земельна ділянка з числа особливо цінних земель історико-культурного призначення незаконно вибула із державної власності. Рішення про надання у приватну власність земельної ділянки, прийняте відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, які діють від імені власника має бути необхідною передумовою виникнення права приватної власності на земельну ділянку державної чи комунальної власності. Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним і про його скасування розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. Тобто, якщо у результаті прийняття рішення суб`єктом владних повноважень особа набула речове право на земельну ділянку, то вимога про визнання незаконним такого рішення та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача. Власник нерухомості може вимагати усунення порушення його права на неї, у тому числі оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини. При цьому визнання вказаних наказів незаконними та їх скасування є ефективним способом захисту правомірного інтересу власника, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки. Не оскарження прийнятого всупереч вимог закону рішення уповноваженого органу щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності матиме своїм наслідком залишення в силі незаконного рішення, що суперечитиме волі та інтересам суспільства і територіальної громади, а також може призвести до його повторного виконання. Таке рішення, до моменту втрати ним чинності на підставі рішення суду, може виступати формальною підставою для реєстрації речових прав чи укладення нових правочинів. Чинність рішення суб`єкта владних повноважень легітимізує перебування земельної ділянки у володінні чи користуванні іншої особи; виступає хибною «гарантією стабільності» між органами влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене; є підставою для виникнення у громадян орава «правомірного очікування», яке трактується Європейським судом з прав людини як самостійний предмет захисту Конвенції з прав людини і основоположних свобод; порушує права, власника, який нестиме негативні наслідки у випадку подальшого виконання такого рішення, тощо. При цьому викладення у мотивувальній частині рішення суду висновків щодо незаконності рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, без ухвалення відповідного рішення в його резолютивній частині, не достатньо для захисту права власника. Судове рішення за результатами розгляду земельного спору не лише зобов`язує відповідача до вчинення певних дій або утримання від їх вчинення, а й уповноважує позивача, конкретизуючи зміст його суб`єктивного права у правовідносинах, спірність яких усуває суд своїм рішенням, тому оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, яким порушено цивільні права або інтереси, є ефективним та виправданим способом захисту порушеного права як Українського народу, так і інших суб`єктів права власності на землю в Україні. У даному випадку спірна земельна ділянка і історико-культурного призначення обмежена у цивільному обороті, саме тому належним способом захисту є негаторний позов із вимогами про оспорювання наказів органу виконавчої влади, скасування права власності та повернення земельної ділянки законному власнику і розпоряднику. Вимоги про визнання оскаржуваного наказу незаконним та його скасування є елементом єдиного юридичного механізму захисту, спрямованого на досягнення реального результату у вигляді усунення для держави як законного власника усіх перешкод у належному користуванні та розпорядженні землями історико-культурного призначення. Штучне обмеження одного з учасників цивільних правовідносин Українського народу у праві на використання такого способу захисту є невиправданим та не відповідає вимогам принципу юридичної рівності учасників правовідносин; безпідставно звужує цивільні права Українського народу на судовий захист; прямо впливає на можливість ефективної реалізації передбаченої Конституцією України функції прокуратури з представництва прав та законних інтересів держави в суді. Конституція України визначає, що правовим засобом захисту охоронюваного державою публічного, суспільного інтересу, утвердження принципу верховенства права є і повинен бути інститут представництва прокуратурою інтересів держави в суді. Метою ініціювання судового процесу прокурором є захист вищевказаного інтересу держави, але аж ніяк не інтересів органу державної влади, його посадових чи службових осіб. Звертаючись до суду з позовом прокурор не підмінює собою уповноважений орган, а реагує на порушення відповідними засобами представницького характеру, передбаченими Конституцією України та ЗУ «Про прокуратуру». При цьому, захист інтересів держави може вимагати визнання суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого призвели/можуть призвести до порушення інтересів держави, відповідачем у справі. Рішення суб`єктів владних повноважень щодо розпорядження землями державної та комунальної форми власності мають одночасно публічний та приватно-правовий характер. З одного боку вказані акти є формою вираження в владно-розпорядчої діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо раціонального використання, справедливого розподілу природних ресурсів, забезпечення економічних, екологічних та соціальних інтересів суспільства, тощо. В той же час, рішення суб`єкта владних повноважень є підставою для набуття, зміни та припинення прав фізичних та юридичних осіб на землю, відчуження певних речових прав держави, що свідчить про виникнення цивільно-правових відносин, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. У такому випадку законне рішення суб`єкта владних повноважень виступає вираженням волі власника на розпорядження землею та є підставою для вибуття земель державної чи комунальної власності у власність чи користування інших учасників цивільних правовідносин, а чинність такого рішення виступає гарантом сталості вказаних правовідносин. В той же час, прийняття незаконного рішення про передачу земель в приватну власність із земель відповідно державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст.13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. Таке рішення, в силу положень ст.19 Конституції України, не може виражати волю власника. Саме для того, щоб такі порушені права не залишились без захисту, прокурору надано право звертатись до суду в інтересах держави. Позиція щодо визначення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування (визнання недійсним) рішення органу державної виконавчої влади у сфері земельних відносин зводиться до того, що прокурор, в силу буквального прочитання положень ст.131-1 Конституції України та ЗУ «Про прокуратуру» здійснює «представництво держави». В свою чергу, органи державної виконавчої влади також в цивільних правовідносинах виступають від імені держави, що, за формального підходу, дає можливість ототожнити прокурора, як позивача, та відповідний орган державної влади, як відповідача, та визнати збіг позивача (на захист цивільних прав якого подано позов) і відповідача (суб`єкта, до якої спрямовано позовну вимогу) в одній особі особі держави. При цьому вказане ототожнення та невиправдане спрощення оцінки ролі прокуратури у цивільному і господарському процесі, з одного боку, та права власності Українського народу, як учасника цивільних правовідносин, з іншого, мають наслідком як безпідставну відмову у задоволенні позовної вимоги, так і породження небезпечного прецеденту для подальшого звуження кола можливостей захисту права власності Українського народу на землю та інші природні ресурси. У цивільному та господарському судочинстві правосуб`єктність прокурора відрізняється від інших учасників судового процесу, оскільки прокурор має публічний характер заінтересованості у справі, а сторона суб`єктивний, матеріально-правовий; прокурор в суді не є особливим представником сторони, оскільки в судовому процесі він діє самостійно, без особливого доручення від сторони, водночас виключно на підставі закону та відповідно до службового становища виконує завдання з представництва інтересів держави у суді; відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову не позбавляє прокурора права підтримувати позов і вимагати розгляду справи по суті. Фактично Конституцією України передбачено окремий самостійний тип представництва представництво прокурором інтересів держави в суді. Таке представництво не є різновидом ні загального, ні процесуального представництва у їх класичному розумінні, а його метою є підсилення гарантій захисту конституційних інтересів суспільства, Українського народу та держави під час здійснення судочинства. Прокурор реалізує виключну конституційну функцію на захист гарантованих Конституцією України прав та свобод громадян та суспільства в цілому. У спорі щодо захисту права державної чи комунальної власності на землю прокурор виступає ініціатором судового розгляду справи, водночас, не є позивачем у матеріально-правовому розумінні, оскільки не має матеріальної зацікавленості щодо предмета спору та на прокурора не поширюються матеріально-правові наслідки судового рішення. Ігнорування конституційно-правового поняття «право власності Українського народу» та ототожнення право власності народу і права державної власності є недопустимим, оскільки має наслідком помилкове визначення природи порушеного права як об`єкта судового захисту. Можна стверджувати, що у випадку, коли судом не розмежовуються зазначені функції права власності Українського народу та права державної власності, у правозастосовній практиці відбувається підміна понять: спір про право власності на об`єкти, названі в ст.13,14 Конституції України, постає як спір держави (як особи, чиї цивільні права порушено) проти держави (органу державної виконавчої влади, який реалізує права держави у цивільних правовідносин). Насправді ж є спір особи, яка порушила право на об`єкти, згадані у ст.13,14 Конституції України, проти Українського народу (всіх і кожного). При цьому, Український народ запишається єдиним учасником цивільних правовідносин, що не може оскаржити дії особи, якій доручив здійснювати правомочності щодо розпорядження належним йому правом власності на землю, як і єдиним суб`єктом цивільних правовідносин, який a priori не може скористатись способами захисту, визначеними ст.21 ЦК України та ст.155 ЗК України, оскільки його процесуальні права в суді можуть здійснювати виключно органи державної влади чи прокурор в інтересах держави. Не маючи можливості оскаржити рішення суб`єкта владних повноважень, прокурор у справах щодо порушення права власності на землю Українського народу позбавляється одночасно і ряду інших способів захисту, які законом пов`язуються із фактом судового оскарження такого рішення. Саме тому ініціювання судового розгляду у випадку оскарження рішення органу державної виконавчої влади чи місцевого самоврядування у сфері земельних відносин прокурором, а не цим же суб`єктом владних повноважень, є інструментом правосуддя, елементом забезпечення обґрунтованості та законності судового рішення та реалізації функцій держави, як гаранта законності суспільних відносин. Отже, позовні вимоги, заявлені прокурором в інтересах законного уповноваженого розпорядника до ГУ Держгеокадастру у Харківській області як органу, який розпорядився спірною земельною ділянкою взагалі поза межами наданих законом повноважень і фактично цим протиправно змінив її цільове призначення, та спрямовані на оскарження правомірності передання такої ділянки у власність первинному набувачеві та правомірності зміни її цільового призначення. Згідно ст.1 ЗУ «Про оренду землі» та ч.1 ст.93 ЗК оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі (ст.32 ЗУ «Про оренду землі»). На час пред`явлення позову згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6321283500:02:000:0731 зареєстровано за [PERSON] та права оренди за ФОП [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності на нерухоме майно, речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, право оренди (суборенди) земельної ділянки. Згідно ст.11 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. За положеннями ч.3 ст.26 цього Закону, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Ч.6 ст.16 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Згідно ч.10 ст.24 Закону, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Відповідно до п.6. Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, до повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та державних кадастрових реєстраторів його територіальних органів (у тому числі таких, що провадять свою діяльність на районному (міському) рівні, в м. Києві та Севастополі) належать: 3) здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації. Згідно з п.114 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації: набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями. Відповідно до п.61 Порядку №1051 скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги. Згідно з п.13-14 ст.79 ЗК земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до ЗУ «Про Державний земельний кадастр», не було реєстровано протягом року з вини заявника. Відповідно до п.2 ч.10 ст.24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Ст.152 ЗК передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Ст.203 ЦК визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписами си.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ч.1 ст.216 ЦК). Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК). Аналізуючи наведені правові норми, суд погоджується з доводами прокурора, що спірна земельна ділянка за фактом розташування на ній пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Валки-ІХ» не може перебувати у приватній власності, тому реєстрація речового права приватної власності на цю ділянку, як і право її оренди є незаконною. Державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, а також державна реєстрація права власності та права оренди на неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підлягає скасуванню, оскільки така реєстрація суперечить ч.7 ст.17 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» й створює перешкоди для реалізації державою прав законного власника. Враховуючи вимоги ч.4 ст.82, ч.4 ст.334, п.3 ч.1 ст.346 ЦК України, ст.125, 126, ч.13 ст.79-1 ЗК України, ч.10 ст.24 ЗУ «Про державний земельний кадастр», ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки. Оскільки спірна земельна ділянка не може перебувати у приватній власності, згідно ст.2, ч.4 ст.18, ст.11, ч.3 ст.26, п.1 ч.7 ст.37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи. Тобто, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійсненна за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Для забезпечення держави в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки суд вважає необхідним усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності [PERSON] та права оренди за ФОП [PERSON] як в Державному земельному кадастрі, так і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням прав та закриттям розділу, що є ефективним способом захисту порушених прав держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельної ділянки. Як зазначає прокурор, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст.391 ЦК, ч.2 ст.152 ЗК). Ці способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Заволодіння громадянами та юридичними особами земельною ділянкою, на якій розташовується пам`ятка археології, всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування пам`ятки археології на земельній ділянці вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця. Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку. Зайняття земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, з порушенням ЗК України слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. У спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, яка, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч.3 ст.13, ч.7 ст.41, ст.50 Конституції). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земель (ст.18,19, п.«а» ч.1 ст.91 ЗК), які набуваються лише згідно із законом (ст.14 Конституції). Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим ст.1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Правовий титул (правова підстава) виникнення речових прав володіння, користування, розпорядження такими об`єктами визначається законодавчими актами, зокрема Конституцією України, Земельним кодексом України, іншими законами. Саме законодавчими актами забороняється перебування певних об`єктів власності Українського народу, державної та комунальної власності у приватній власності. У свою чергу неможливість існування у таких об`єктів приватного власника унеможливлює виникнення у них нового володільця. Визнання об`єктів, що не можуть перебувати у приватній власності, вилучені з цивільного обороту, обмежені в обороті, є умовою дотримання конституційного режиму права власності на ці об`єкти. Враховуючи, що законодавством не передбачено вибуття земель історико-культурного призначення з державної власності (тобто, зміни титульного власника та титульного володільця), спірна земельна ділянка на теперішній час продовжує перебувати у власності держави, а отже, положення вказаної статті про вилучення (викуп) у державну власність земель, на яких розташовані пам`ятки археології, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Перебування земель історико-культурного призначення із розташованими на них пам`ятками археології у приватній власності та ведення на таких землях сільськогосподарської діяльності або іншої діяльності, що не відповідає їх дійсному цільовому призначенню, суперечить наведеним положенням законодавства та може призвести до їх знищення. За своєю правовою природою право оренди це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування цим майном. Орендар як володілець і користувач земельною ділянкою фактично утримує її у себе та виконує щодо неї всі правомочності власника, а також використовує всі властивості землі для задоволення своїх потреб. Оскільки держава не уповноважувала ГУ Держгеокадастру у Харківській області на прийняття наказу всупереч вимог закону, [PERSON] на підставі такого наказу у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку не набула, а отже не могла у подальшому передати її в користування іншим особам. Посилання ГУ Держгеокадастру у Харківській області на певні норми ЗУ «Про державний земельний кадастр» та Порядок ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 №1051 щодо повноважень державних кадастрових реєстраторів жодним чином не спростовують правовий режим спірної земельної ділянки, який обумовлений наявністю на ній об`єкта археологічної спадщини, та не свідчать про правомірність внесення до ДЗК відомостей про неї, як про земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду про задоволення позову лише щодо останнього власника ніяким чином не призводить до зміни чи скасування запису про похідні від права власності речові права на вказане майно, яким розпорядилася особа, яка не мала права цього робити, оскільки є володіючим не власником. У такому випадку перехід права власності за рішенням суду автоматично не припиняє договору оренди та не зобов`язує орендаря повернути об`єкт оренди його законному власнику. В даному випадку повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) в повній мірі не відбувається, якщо існують зареєстровані обмеження щодо володіння таким майном у вигляді запису про похідне від права власності право користування земельною ділянкою, й земельна ділянка не повертається у фактичне володіння з можливістю власника нею як користуватися, так і розпоряджатися. За таких обставин, заявлена позовна вимога про зобов`язання [PERSON] та ФОП [PERSON] повернути спірну земельну ділянку у власність Харківської обласної державної (військової) адміністрації призведе до ефективного поновлення порушених інтересів держави. Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка повністю розташована в межах пам`ятки археології та не може перебувати в приватній власності, держава як її законний власник вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права користування та розпоряджання цією земельною ділянкою в порядку ст.391 ЦК та ст.152 ЗК шляхом визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області, яким цю земельну ділянку передано в приватну власність, і як наслідок, зобов`язання повернути її державі. Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Археологічні об`єкти культурної спадщини є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації, а тому недбале ставлення до таких об`єктів, їх пошкодження та руйнування спричиняє непоправну шкоду культурному надбанню держави та може призвести до невідворотної втрати майбутніми поколіннями громадян України свого історичного спадку. Правовідносини зі збереження та охорони пам`яток археології становлять суспільний інтерес, а надання у власність громадян земель, на яких розташована пам`ятка археології, що не може перебувати у приватній власності, для потреб, які прямо загрожують схоронності та взагалі існуванню пам`ятки, такому суспільному інтересу не відповідає та порушує інтереси держави. Враховуючи, що чинним законодавством передбачено, що землі, на яких розташовані пам`ятки археології, можуть перебувати тільки у державній власності, повернення спірної земельної ділянки державі відповідає меті захисту інтересів держави щодо збереження культурної спадщини. Предметом спірних правовідносин є протиправна зміна цільового призначення земель історико-культурного призначення, як об`єкту обмеженого в обороті та особливої охорони, протиправна втрата ними статусу державної власності та перехід в приватну власність як земель, призначених для сільськогосподарського обробітку, що є грубим порушенням інтересів держави. Можливе розорювання, засівання сільськогосподарськими культурами охоронюваних територій пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Валки-IX», що перебуває під особливою охороною держави, призведе до пошкодження або навіть знищення пам`ятки, що потребує невідкладного захисту інтересів держави. З\~огляду на викладене, позовна заява прокурора є єдиним ефективним способом захисту інтересів держави в цьому випадку. Державний інтерес у цій справі полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та становища, яке існувало до порушення права власності українського народу на землю та археологічну пам`ятку, розташовану на ній, захист такого права шляхом повернення державі землі, що незаконно вибула з такої власності. Суд погоджується, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Враховуючи, що спірні земельні ділянки знаходяться за межами населених пунктів та на них розташована пам`ятка археології, то розпорядником спірного об`єкту та земель, на яких він розташований, а також органом, поверненню кому вони підлягають, є Харківська обласна державна (військова) адміністрація. Передача спірної земельної ділянки в приватну власність всупереч вимог закону порушує інтереси Харківської обласної державної (військової) адміністрації, як власника та розпорядника земель історико-культурного призначення державної форми власності. З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді в порядку ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» Харківською обласною прокуратурою до Харківської обласної державної (військової) адміністрації скеровано лист від 21.07.2023 №15/1-960вих-23 про надання інформації та копій документів, в якому викладено виявлені порушення вимог законодавства при розпорядженні спірною земельною ділянкою та запропоновано вжити заходи реагування до усунення цих порушень. Листом від 15.08.2023 №08-30/04/1648 за дорученням Харківської обласної державної (військової) адміністрації Департамент агропромислового розвитку повідомив, що обласна адміністрація не володіє запитуваною інформацією та матеріалами. Згідно з Положенням про Департамент, затвердженого розпорядженням начальника Харківської обласної державної (військової) адміністрації від 23.08.2023 №526В, Департамент у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства культури та інформаційної політики України, інших центральних органів виконавчої влади, розпорядженнями голови (начальника) обласної державної (військової) адміністрації, рішеннями обласної ради, а також цим Положенням. Підпунктами 8,15 п.5 Положення визначено, що Департамент відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за додержанням законодавства з питань культури, мистецтва та охорони культурної спадщини, моніторинг стану збереження пам`яток та дотримання власниками та уповноваженими ними органами виконання вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини. При цьому, будь-яких відомостей про намір вжиття відповідних заходів судового захисту інтересів держави станом на теперішній час, з урахуванням повідомлення прокурора про виявлені порушення вимог законодавства, не зазначено. Таким чином, прокурором вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення уповноваженого органу про виявлені порушення законодавства. Водночас, уповноважений орган, будучи повідомленим та обізнаним про необхідність захисту інтересів держави та маючи відповідні повноваження, протягом розумного строку відповідні заходи не вжив, що згідно вимог ст.131-1 Конституції та ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» є підставою для звернення прокурора до суду з метою захисту інтересів держави. На виконання вимог абз.4 ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» Харківською обласною прокуратурою повідомлено Харківську обласну державну (військову) адміністрацію листом від 20.09.2023 №15/1-1336вих-23 про намір звернутися до суду з даним позовом. У правовідносинах щодо розпорядження земельною ділянкою історико-культурного призначення шляхом передачі її у приватну власність за іншою категорією земель, без процедури зміни її цільового призначення, за відсутності волевиявлення уповноваженого розпорядника, відсутній критерій законності та добросовісності набуття майна у власність фізичною особою, тому позбавлення такої особи майна не суперечитиме принципам, встановленим ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на викладене, позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки понесені позивачем судові витрати у справі документально підтверджені, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на користь Харківської обласної прокуратури. На підставі викладеного,

Outcome: approved