Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

Позивачка в особі свого представника - адвоката Мостовенка Ю.В. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення аліментів, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ним повноліття та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ним повноліття. Свою позовну заяву обгрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду розірвано 09.02.2023 року. Мають двох спільних дітей. Позивачка вказує, що діти проживають разом з нею, у зв`язку з військовою агресією вона з дітьми вимушена була виїхати за межі України та на даний момент перебувають у Нідерландах. Усіма обов`язками щодо утримання та виховання дітей займається тільки вона, відповідач не приймає участі у вихованні дітей та не допомагає позивачці утримувати їх фінансово, тому вона вимушена звернутись до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою від 12.02.2024 року позовну заяву призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 06.03.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого викладені обставини у позовній заяві не визнає у повному обсязі та зазначає про те, що позивачка просить суд стягнути з нього аліменти на кожного з малолітніх синів у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання заяви і до досягнення уожним з них повноліття. Однак, законом передбачено чіткий розмір аліментів, що складає на одну дитину - від доходу, для двох дітей - 1/3 від отриманого доходу, та трьох дітей і більше - від отриманого доходу. Отже, таке стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей суперечить нормам чинного законодавства. Крім того, відповідач має проблеми зі здоров`ям, має грижу між хребцевого диску, ознаки спондилоартрозу, лівосторонній сколіоз, при цьому відсутній стабільний дохід, а тому утримання дітей становитиме значний матеріальний тягар та може потягти за собою збільшення заборгованості зі сплати аліментів. Позивачкою у свою чергу не надано жодних доказів витрат на дітей, які вона щомісячно несе на їх утримання. А відтак, позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 27.03.2024 через систему «Електронний суд» представником позивачки подано відповідь на відзив, зі змісту якої викладені у відзиві обґрунтування відповідача вважають помилковими, які нічим не підтверджені, а тому позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Крім того, 29.03.2024 та 01.04.2024 представник позивачки через канцелярію суду подав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки з огляду на наступне. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який надалі рішенням Южного міського суду Одеської області від 09.02.2023 року було розірвано. Як вбачається із матеріалів справи, сторони мають двох спільних малолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Згідно відомостей, викладених в позовній заяві, діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Законодавцем, положенням ч.2 ст.51 Конституції України, закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно вимог до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Згідно з вимогами ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , враховуючи вік дітей, працездатний вік відповідача, суд дійшов висновку про необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 07.02.2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. Враховуючи той факт, що позивачкою та її представником не додано до матеріалів справи доказів понесення витрат на правову допомогу в визначеному позивачкою орієнтовному розмірі 4 000 грн.. а відтак судом не вирішується питання про їх відшкодування з відповідача під час ухвалення вказаного рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial