Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про\~стягнення боргу\~за договором\~позики. Позов мотивовано тим, що 18 квітня 2020 року позивач уклав з відповідачкою договір позики, згідно якого він позичив їй кошти в сумі 35000,00 доларів США з умовою повернення їх до 18 квітня 2022 року, на підтвердження чого була складена розписка та гроші передані в присутності свідка [PERSON] . До позовної заяви додана розписка, за замістом якої [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в розмірі 35000,00 доларів США для придбання транспортного засобу в інтересах сім`ї строком на два роки до 18.04.2022 року. Розписка датована 18.04.2020 року. Зазначено, що кошти отримані в повному обсязі і в присутності свідка [PERSON] . Просить стягнути з [PERSON] на користь позивача суму боргу за договором позики від 18.04.2020р. в розмірі 35\~000доларів США. Ухвалою суду від 16.10.2023 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні судом з`ясовано, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться цивільна справа №127/26921/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання боргу за борговими розписками спільним боргом подружжя, де транспортний засіб на який відповідач за змістом письмової розписки позичала кошти є предметом спору. Відповідач та її представник проти залучення [PERSON] до участі у справі заперечували. 20.11.2023 року ухвалою суду залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якості третьої особи що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Ухвалою від 11.12.2023 року визнано явку позивача обов`язковою. Позивач в підготовчі засідання, призначені 15.01.24 року та 16.02.2024 року не з`явився. Конверти, в яких було направлено копію ухвали суду про визнання його явки обов`язкової та повістки позивачем не отримані, повернуті до суду за закінченням терміну зберігання. Ухвалою суду від 16.02.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Одночасно задоволено клопотання представника третьої особи про витребування доказів, а саме витребувано у Головного управління державної податкової служби у Луганській області (м. Київ, Львівська площа, 8) інформацію про суми та джерела доходів, виплачених [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 01.04.2020року по 30.04.2022року. Витребувано у Головного управління державної податкової служби у Луганській області (м. Київ, Львівська площа, 8) інформацію про суми та джерела доходів, виплачених [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 01.01.2015року по 30.04.2020року. Позивач в судове засідання не з`явився в позові просив справу розглядати у його відсутність. Представник відповідачки позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] визнав, зазначив що дійсно відповідачкою ці кошти були отримані в інтересах сім`ї, під якою вона розуміла дітей. Дані кошти були витрачені на придбання автомобіля, про який зазначено у розписці і даний автомобіль використовувався для побутових потреб, а саме щоб возити дітей на навчання та гуртки. На думку представника, згода чоловіка в даному випадку не вимагається за законом, тому її відсутність немає значення для справи. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору адвокат Чернілевська Р.В. суду пояснила, що третя особа жодної згоди на отримання у позику від [PERSON] грошових коштів не надавав і впевнений, що такого договору не існувало взагалі. Автомобіль було набуто під час перебування у шлюбі, він є предметом поділу в іншій цивільній справі, а відповідачка за спільною домовленістю з позивачем, який в добрих відносинах з її матір`ю [PERSON] створила письмову розписку та попросила подати на неї до суду, намагаючись збільшити свою частку зі спільного майна, або визнавши позику спільним зобов`язанням, намагаючись покласти на третю особу фінансовий тягар за повернення цих коштів. Представниця зазначила, що подана розписка має просту письмову форму, її зміст сформований відповідачкою на власний розсуд, тому вона мала можливість викласти його зручно для себе. Оскільки даний документ не посвідчений нотаріально, то дата його складання може не відповідати зазначеній у тексті даті. При ухваленні рішення третя особа покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом становлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 квітня 2020 року позивач уклав з відповідачкою договір позики, згідно якого він позичив їй кошти в сумі 35000,00 доларів США з умовою повернення їх до 18 квітня 2022 року, на підтвердження чого була складена розписка та гроші передані в присутності свідка [PERSON] . До позовної заяви додана розписка, за замістом якої [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в розмірі 35000,00 доларів США для придбання транспортного засобу в інтересах сім`ї строком на два роки до 18.04.2022 року. Розписка датована 18.04.2020 року. Відповідно до положень статей 526,530,598,599\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст.1046,1047\~ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення. Від третьої особи без самостійних вимог надійшли письмові пояснення, відповідно до яких третя особа доводить суду, що на його думку наявна в матеріалах справи письмова розписка була створення відповідачкою в 2023 році як спосіб виведення одного зі спірних автомобілів зі складу спільного майна подружжя. Саме тому, на думку третьої особи свідком зазначена мати відповідачки, яка підтвердить дійсність позики та допоможе дочці досягти бажаного результату. Так, зустрічний позов [PERSON] у справі №127/26921/22 подала 05 січня 2023 року, та в його змісті не повідомляла про наявність боргу перед [PERSON] , лише подала розписки, згідно яких позичала кошти у своєї матері [PERSON] , які просила визнати спільним сумісним борговим зобов`язанням. Суд критично ставиться до зазначеної у розписці обставини, що кошти позичаються для придбання автомобіля, оскільки відсутній документ (квитанція, заявка на переказ коштів тощо), на підставі якої можна було б встановити внесення коштів, належних позивачу на придбання автомобіля, відтак суду не надано доказів того, що отримані відповідачкою кошти спрямовані саме на придбання транспортного засобу. Враховуючи викладене та те, що позивачем не надано доказів, що кошти були позичені в інтересах сім`ї, а саме згоди від третьої особи на укладення договору позики, спірне зобов`язання суд розцінює, як особисте зобов`язання відповідачки, а тому суд приймає заяву про визнання відповідачем позову, оскільки це не призведе до порушення прав третіх осіб, в тому числі [PERSON] . Позивач, звертаючись до суду, просить стягнути суму боргу в іноземній\~валюті. Суд звертає увагу, щост.99Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192\~ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею193, частиною четвертою статті524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524\~ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533\~ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона і на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі ж отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд зважає, що сторони уклали позику в іноземній валюті, відповідачем отримана сума коштів у позику в іноземній валюті, договір не передбачає виконання зобов`язання в іншій валюті, отримана сума не повернута і до цього часу, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики саме в іноземній валюті, тобто в розмірі 35000,00 доларів США боргу . Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, відповідно до яких належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Такий висновок відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 12799,01 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст.\~510,\~525-527,\~530,\~533,\~1046,\~1047,\~1049 ЦК України,

Outcome: approved