Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.12.2005 вона з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси, актовий запис №2325. За час перебування у даному шлюбі, у них народилося двоє дітей: донька\~ [PERSON] ,\~ [INFO] та син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Спору про місце проживання дітей між ними немає. Позивач вказує, що підставою для розірвання шлюбу є те, що протягом останніх років стосунки між ними розладились, зникло взаєморозуміння. Вже тривалий час кожен з них живе своїми інтересами. Сім`я фактично припинила своє існування. Зазначає, що на даний час вони проживають в одній квартирі, проте примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. Спору майнового характеру між сторонами немає, діти проживають із ними. Крім того, вважає, що подальше їх перебування у шлюбі буде суперечити її інтересам та інтересам дітей. На підставі викладеного вище, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 17.12.2005, актовий запис №\~2325 та залишити за нею прізвище [PERSON] . Ухвалою суду від 09.01.2024 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Ухвалою суду від 30.01.2024 частково задоволено клопотання відповідача [PERSON] та надано сторонам строк на примирення тривалістю 2 місяці та у зв`язку із цим зупинено провадження у даній справі до 01.04.2024. Ухвалою суду від 01.04.2024 відновлено провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явилася, хоча повідомлялася судом про місце, дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Представник позивача адвокат Ульянов С.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Крім того, щодо розподілу судових витрат зазначив, що слід їх залишити за позивачем, при цьому врахувавши, що позивач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він з позивачем не зміг примиритись, оскільки позивач, будучі у шлюбі, мала відносини з іншим чоловіком і саме вона є ініціатором розлучення, тому вважав, що позовні вимоги слід задовольнити. Щодо розподілу судових витрат, то відповідач вказав що він також є особою з інвалідністю ІІ групи. Враховуючи думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 17.12.2005 [PERSON] ,\~ [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області складено відповідний актовий запис №\~2325 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17.12.2005. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка\~ [PERSON] , дружини\~ [PERSON] . Також встановлено, що за час перебування у цьому шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька \~ [PERSON] ,\~ [INFO] , син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується відомостями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.06.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси ЧМУЮ, актовий запис №\~651 від 07.06.2013. Батьком дітей записаний відповідач. До того ж, судом не встановлено наявності спору щодо батьківства та про поділ спільного майна між сторонами. Згода про місце проживання та виховання дітей між сторонами досягнута. Суд враховує позицію сторін про можливість розірвання шлюбу, оскільки вони разом як подружжя не проживають, не мають спільного бюджету, спільне господарство ними не ведеться, намірів зберегти сім`ю не мають. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.\~12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 ЦПК України). Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.\~16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті\~110 цього Кодексу (ч.\~3 ст.\~105 СК України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.\~1 ст.\~110 СК України). Частиною другою ст.\~112 СК України, встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Така ж позиція висловлена у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №\~11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, взаємні почуття між ними втрачені, їх згода на продовження шлюбу відсутня, тобто немає\~їх вільної\~і повної\~згоди на\~шлюб.Встановлено, що вони не підтримують сімейних відносин, а також вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом. Судом надавався сторонам строк для примирення, але вони не змогли владнати свої сімейні (подружні) відносини. Крім того, відповідач визнав позовні вимоги, про що подав відповідну заяву, і визнання ним позову, за нормами ст. 206 ЦПК України, прийнято судом. При дослідженні судом фактичних взаємовідносин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які у сторін відсутні. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення. Так, до початку розгляду справи по суті позивач не змінила предмет або підставу позову, не збільшила та не зменшила розмір позовних вимог, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, а тому суд розглянув цивільну справу у межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Отже, враховуючи зазначене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити у повному обсязі, оскільки намірів зберегти сім`ю сторони не мають, примирення між ними неможливе. Відповідно до ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову\~- на відповідача. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданим 02.02.2016 та довічно. Крім того, відповідач [PERSON] також є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданим 24.04.2020 та довічно. Положеннями ч.6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене вище, судові витрати слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved