Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить суд: встановити факт постійного проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла її бабка [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Її батько та син спадкодавця [PERSON] помер [INFO] і її право на спадкування виникло після смерті [PERSON] на підставі ч.1 ст. 1267 ЦК України як спадкування за правом представлення спадкування частки спадщини яка б належала за законом її батьку. 06.10.2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Клемпарської В.М. для оформлення своїх спадкових прав, а саме для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Приватним нотаріусом була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 179/02-31 від 06.10.2023 року. Відмова вмотивована тим, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а вона як спадкоємець зареєстрована за іншою адресою і відсутні свідчення про факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та витребувані матеріали спадкової справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 року закрито підготовче провадження. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Позивач пояснила, що хоча і була зареєстрована з бабусею за різними адресами, однак проживали вони разом по день смерті бабусі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи надані докази, дійшов наступного. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] є онукою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження [PERSON] (батько позивача) серії [NUMBER] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . В зв`язку з укладенням шлюбу, позивач 12.09.2009 р. змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 09.02.1999 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.2021 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Губською В.А., [PERSON] отримала спадщину у вигляді частки квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Клемпарської В.М. від 06.10.2023 року № 179/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропущенням встановленого законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 1216\~ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, згідно з ч.3 ст.1223 ЦК України. Відповідно до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.\~1220-1221,\~1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно з ч. 1\~ст.1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1\~ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Із врахуванням вказаних норм матеріального права суд вважає, що позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту порушеного права. На підтвердження факту сумісного проживання з бабусею [PERSON] позивачем надано: договір-замовлення № 000714 на організацію та проведення поховання, акт на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення, акт про проживання особи за місцем де вона не зареєстрована, складений мешканцями квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , в якому зазначено, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] проживала разом зі своєю бабусею [PERSON] в кв. [ADDRESS] , квитанціями про сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Також в судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт проживання [PERSON] разом зі своєю бабусею на час її смерті за адресою: [ADDRESS] . Суд приймає показання надані свідками, оскільки вони не суперечать наявним у матеріалах справи письмовим доказам, свідки не є заінтересованими особами у розгляді справи, крім того, свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в ході розгляду справи підтверджено факт сумісного проживання [PERSON] разом зі своєю бабусею [PERSON] на час відкриття спадщини, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved