Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Президії НАН України №270 від 07.09.2022 року «Про припинення державної установи « Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України». Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є старшим науковим співробітником ДУ « Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України». Постанова, що оскаржується порушує її права як вченої та означає припинення її більш ніж 40-річної наукової діяльності, вона буде позбавлена здійснювати наукову діяльність відповідно до своїх інтересів, потреб та можливостей в сталому науковому колективі, дана постанова є порушенням її професійних та, відповідно, трудових прав. Постанова суперечить Статутним завданням НАН України. Провадження у справі відкрито 06.03.2023 р., відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач, через свого представника направив до суду відзив, в якому пороти задоволення позовних вимог заперечував, свої заперечення обґрунтовував тим, що постановою, що оскаржується права позивачки порушені не були. Постанова відповідає нормам чинного законодавства України та Статуту НАН України. Відповідач діяв в межах своєї компетенції та з дотриманням вимог чинного законодавства України. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач була прийнята на посаду старшого наукового співробітника відділу Інформаційної гідроакустики за контрактом, відповідно до наказу №261-ОК від 24.12.2010, про що міститься відповідний запис в трудовій книжці від 01.0.2011 року (копія наявна в матеріалах справи). Відповідно до постанови Президії НАН України № 132 від 04.06.2014 року, відділення гідроакустики Морського гідрофізичного інституту у НАН України перейменовано на Державну установу «Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. Субботіна НАН України». Постановою Президії НАН України від 07.09.2022 року за № 270 Про припинення Державної установи Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України, було припинено ДУ Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України (код ЄДРПОУ 05540020, місце знаходження: м. Одеса, вул. Преображенська 3) шляхом реорганізації, а саме: приєднавши її до ДУ «Інститут ринку і економіко-екологічних досліджень НАН України», визнавши її правонаступником Державної установи Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України. Також, зазначеною постановою було затверджено склад комісії з припинення Державної установи Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України, та визначено послідовність дій Голови Комісії з припинення. Наказом №206/к від 27.12.2022 року Директора ДУ «Інституту ринку і економіко-екологічних досліджень НАН України», позивачку було зараховано на посаду старшого наукового співробітника відділу економічного регулювання природокористування з посадовим окладом згідно штатного розпису 11450,00. Встановлено доплату за науковий ступень «кандидат фізико-математичних наук» -15% посадового окладу; доплату за вчене звання старшого наукового співробітника -25% посадового окладу; надбавку за стаж наукової роботи більше 20 років- 30% посадового окладу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України: Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України: «Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.» Відповідно до положень частин 1-2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень частин 1-2 статті 80 ЦПК України: достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень частини 6 статті 81 ЦПК України: Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваною постановою права позивача порушені не були. Так, позивач була забезпечена місцем робити, після припинення ДУ Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України, їй була надана рівнозначна посада в ДУ «Інститут ринку і економіко-екологічних досліджень НАН України», який є правонаступником Державної установи Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України. В свою чергу, відповідач, реалізував свої права передбачені ч. 4 статті 17 Закону України «Про наукову і технічну діяльність» та Статутом, а саме здійснило управління своєю діяльністю, володінням, користуванням і розпорядження майном, що перебуває у державній власності та належить на правах господарського відання відповідачу. Згідно з пунктом 1 частини 7 статті 17 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»: самоврядність Національної академії наук України полягає, зокрема, у самостійному визначенні тематики фундаментальних і прикладних наукових досліджень і науково-технічних (експериментальних) розробок, форм організації та проведення фундаментальних і прикладних наукових досліджень і науково-технічних (експериментальних) розробок, формуванні своєї структури, вирішенні науково-організаційних, господарських, кадрових питань, здійсненні міжнародних наукових зв`язків у частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»: Створення, реорганізація та ліквідація державних наукових установ (організацій, підприємств), що перебувають у віданні національних галузевих академій наук, здійснюються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 3 Порядку утворення, реорганізації та ліквідації державних наукових установ (організацій, підприємств), що перебувають у віданні національних галузевих академій наук, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 2018 року №589 про Деякі питання наукових установ (організацій, підприємств), що перебувають у віданні Національної академії наук, національних галузевих академій наук: Утворення, реорганізація та ліквідація державних наукових установ (організацій, підприємств), що перебувають у віданні національних галузевих академій наук (подвійному підпорядкуванні), здійснюються такими академіями за погодженням з Кабінетом Міністрів України на підставі подання відповідної національної галузевої академії наук, внесеного на розгляд Кабінету Міністрів України центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у відповідній сфері (далі - заінтересований орган), разом з проектом відповідного акта. Утворення, реорганізація та ліквідація державних наукових установ (організацій, підприємств), що перебувають у віданні національних галузевих академій наук (подвійному підпорядкуванні), здійснюються з урахуванням норм Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» в межах виділених національній галузевій академії наук бюджетних асигнувань за наявності достатніх матеріально-технічних та інших ресурсів. За положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм чинного законодавства України та є такою, що порушує права [PERSON] . Доводи представника позивача наведені під час розгляду справи, що рішенням відповідача була порушена (припинена) наукова діяльність [PERSON] також не може бути покладена в основу рішення, з огляду на положення Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Так, п. 12 ст. 1 зазначеного нормативно - правового акту наукова діяльність - інтелектуальна творча діяльність, спрямована на одержання нових знань та (або) пошук шляхів їх застосування, основними видами якої є фундаментальні та прикладні наукові дослідження. Науковий працівник провадить наукову (науково-технічну, науково-організаційну, науково-педагогічну) діяльність у наукових установах, закладах вищої освіти, наукових підрозділах установ, організацій, підприємств, відповідно до ст. 6 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та має право: 1) бути членом і брати участь у діяльності професійних спілок, громадських об`єднань і політичних партій; 2) прийняти вмотивоване рішення про відмову від участі в науковій (науково-технічній) діяльності, результати якої можуть порушити права самого наукового працівника або іншої людини, суспільства, завдати шкоди навколишньому природному середовищу або порушити етичні норми наукового співтовариства; 3) на матеріальну підтримку виконуваних досліджень за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел фінансування відповідно до законодавства України; 4) на іменні та інші стипендії, а також премії, що встановлюються державою, юридичними та фізичними особами; 5) на об`єктивну оцінку своєї діяльності та отримання матеріальної винагороди відповідно до кваліфікації, наукових результатів, якості та складності виконуваної роботи, а також на одержання доходу чи іншої винагороди від реалізації наукового або науково-технічного (прикладного) результату своєї діяльності; 6) провадити науково-педагогічну діяльність, надавати консультативну допомогу, а також бути експертом відповідно до законодавства України; 7) працювати за сумісництвом, зокрема на керівних наукових та науково-педагогічних посадах, за умови забезпечення уникнення конфлікту інтересів; 8) провадити підприємницьку діяльність відповідно до законодавства України; 9) підвищувати свою кваліфікацію. Разом з тим, встановлені під час розгляду справи обставини не дають підстави вважати, що рішенням відповідача обмежено права позивача, які встановлені вищенаведеними нормами матеріального права. Підсумовуючи все вищенаведене суд приходить до висновку, що підстави для задоволення вимог [PERSON] відсутні. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed