Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ ФК «Онлайн Фінанс», треті особи - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 24 травня 2021 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна вчинила виконавчий напис № 41859 про стягнення з неї на користь ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 27\~717 грн. 50 коп. На підставі даного виконавчого напису, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна відкрила виконавче провадження. Однак, з вчиненим виконавчим написом не погоджується, оскільки вважає його незаконним, так як його вчинено з порушенням вимог чинного законодавства. Вважає, що вищевказаний виконавчий напис повинно бути визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки будь-які правовідносини з відповідачем відсутні, а тим паче, кредитні зобов`язання. Натомість, 08 листопада 2020 року між нею та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» було укладено кредитний договір № 435707944. Однак, згідно матеріалів справи, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» відступило право вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» і 16 квітня 2021 року право вимоги перейшло до ТОВ ФК «Онлайн Фінанс». Однак, будь-які договори на її адресу не надходили і їй не було відомо про факт укладання договорів про відступлення. При вчиненні оспорюваної нотаріальної дії нотаріус повинен був пересвідчитись у безспірності стягнення заборгованості. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також\~статті 88 Закону України «Про нотаріат»,\~нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19). Таким чином, суму боргу не визнає та вважає, що виконавчий напис № 41859 від 24 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з неї на користь ТОВ ФК «Онлайн Фінанс», заборгованості в розмірі 27\~717 грн. 50 коп. слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не прибула, від її представника на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та на задоволенні позову наполягають (а.с.40-41). Відповідач про\~розгляд справи\~був повідомлений\~належним чином,\~однак,\~в судове\~засідання не\~прибув,\~при цьому,\~05\~березня 2024\~року на\~адресу суду\~від представника\~відповідача надійшли\~пояснення по\~даній справі,\~згідно яких\~зазначив наступне.\~Так,\~у своїй\~позовній заяві\~позивач зазначає,\~що приватний\~нотаріус Києво-Святошинського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Грисюк\~О.В.\~24.05.2021\~року не\~мала права\~вчиняти виконавчий\~напис про\~стягнення простроченої\~заборгованості,\~що випливає\~з кредитних\~відносин,\~оскільки вважає,\~що виконавчий\~документ №\~41859\~було вчинено\~з порушеннями\~законодавства України. У свою чергу, відповідач не погоджується з фактом відсутності заборгованості згідно нього та заперечує проти вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У спорі щодо оскарження виконавчого напису нотаріуса суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити, чи справді на момент вчинення такого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такого висновку дійшов Верховний суд, виклавши його у постанові по справі № 947/10174/21 (провадження № 61-11444св22) від 15 лютого 2023 року. У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження № 61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно з відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. 08.11.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позивач уклали Кредитний договір № 435707944 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, позивач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику й Паспортом споживчого кредиту, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску заявив про бажання отримати кошти, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. За результатами заповнення Заявки товариством здійснено своєчасну ідентифікацію й аутентифікацію платіжної картки Позичальника, згідно зі стандартами відповідних платіжних систем. Позивач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора № MNV96D5D. Зокрема, ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Відповідно до кредитного договору, Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 9250 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Відразу після вчинених дій відповідача, 08.11.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 9 250 грн. на її банківську карту що, в свою чергу, свідчить доказом того, що позивач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога».\~Частиною 1\~статті 1054\~Цивільного кодексу\~України передбачено,\~що за\~кредитним договором\~банк або\~інша фінансова\~установа (кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти.\~Зокрема,\~на момент\~вчинення виконавчого\~напису нотаріусом,\~кредитний договір\~сторонами не\~оспорювався,\~а отже\~кредитний договір\~№ 435707944\~від 08.11.2020\~року \~є чинним,\~відповідно до\~ст.203\~ЦК України.\~Кредитний договір\~є двостороннім,\~оскільки породжує\~обов`язок\~кредитодавця надати\~кредит та\~обов`язок\~позичальника його\~повернути,\~та сплатити\~проценти за\~користування ним,\~чого позичальни,\~в свою\~чергу,\~не виконав.\~Слід зазначити,\~що позивачем\~у своїй\~позовній заяві\~не оспорюється\~факт укладання\~кредитного договору\~№ 435707944\~від 08.11.2020,\~не наводиться\~доказів щодо\~спростування зарахування\~грошових коштів\~на банківську\~картку та\~їх сплати\~за даним\~договором,\~тим самим\~підтверджуючи факт\~виникнення безспірної\~заборгованості за\~даним договором.\~Відповідно до\~статті 76\~ЦПК України\~встановлено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи.\~ТОВ «Онлайн\~Фінанс» для\~реалізації свого\~права на\~примусове виконання\~зобов`язання боржником,\~звернувся до\~нотаріуса та\~надав документи\~на підтвердження\~безспірності заборгованості.\~24.05.2021\~приватним нотаріусом\~Києво-Святошинського\~районного нотаріального\~округу Грисюк\~Оленою Василівною\~вчинено виконавчий\~напис №\~41859.\~Оскільки факт\~заборгованості позивача\~за кредитним\~договором №\~435707944\~від 08.11.2020\~року є\~безспірним,\~відповідно до\~статті 18\~ЦК України,\~нотаріус здійснив\~захист цивільних\~прав нового\~кредитора -\~ТОВ «ФК\~«Онлайн Фінанс»\~шляхом вчинення\~виконавчого напису\~на борговому\~документі,\~відповідно до\~порядку,\~встановленого законом.\~Мета вчинення\~виконавчого напису\~-\~надання стягувачу\~можливості в\~позасудовому порядку\~реалізувати його\~право на\~примусове виконання\~зобов`язання\~боржником.\~При цьому,\~безспірність заборгованості\~чи іншої\~відповідальності боржника\~для нотаріуса\~підтверджується формальними\~ознаками -\~наданими стягувачем\~документами,\~згідно з\~Переліком документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженим постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29\~червня 1999\~року №\~1172».\~Щодо вимоги\~про стягнення\~з відповідача\~коштів,\~набутих за\~кредитним договором,\~то представник\~відповідача зазначає,\~що в\~даній позовній\~заяві позивач\~одночасно заявляє\~про стягнення\~27\~717,50\~грн.,\~як безпідставно\~набутих коштів,\~що є\~фактично новим\~позовом,\~з яким\~позивач повинен\~звертатись на\~загальних підставах.\~Після подання\~позовної заяви\~позивач подав\~заяву про\~збільшення розміру\~позовних вимог.\~У даній\~заяві позивачем\~одночасно змінені\~як підстави,\~так і\~предмет позову,\~що є\~фактично новим\~позовом,\~з яким\~позивач повинен\~звертатися на\~загальних підставах.\~Під збільшенням\~або зменшенням\~розміру позовних\~вимог слід\~розуміти,\~відповідно,\~збільшення або\~зменшення кількісних\~показників за\~тією ж\~самою вимогою,\~яку було\~заявлено в\~позовній заяві.\~Збільшено (чи\~зменшено)\~може бути\~лише розмір\~вимог майнового\~характеру.\~Під збільшенням\~розміру позовних\~вимог не\~може розумітися\~заявлення ще\~однієї чи\~кількох вимог,\~додатково до\~викладених у\~позовній заяві.\~Неправомірно під\~виглядом збільшення\~розміру позовних\~вимог висувати\~нові вимоги,\~які не\~були зазначені\~у тексті\~позовної заяви.\~Такого висновку\~дійшов Верховний\~Суд у\~постанові №\~922/404/19.\~Майновий позов\~(позовна\~вимога майнового\~характеру)\~-\~це вимога\~про захист\~права або\~інтересу,\~об`єктом якої\~є благо,\~що підлягає\~грошовій оцінці.\~Будь-який\~майновий спір\~має ціну.\~Різновидами майнових\~спорів є,\~зокрема,\~спори,\~пов`язані з\~підтвердженням прав\~на майно\~та грошові\~суми,\~на володіння\~майном і\~будь-які\~форми його\~використання.\~До позовних\~заяв немайнового\~характеру належать\~вимоги,\~які не\~підлягають вартісній\~оцінці.\~Так,\~згідно із\~постановою Верховного\~Суду у\~справі №\~922/404/19\~від 09.07.2020\~року,\~зроблено висновок:\~«позовом є\~звернення до\~суду з\~вимогою про\~захист своїх\~прав та\~інтересів,\~який складається\~із двох\~елементів:\~предмета і\~підстави позову.\~При цьому\~під предметом\~позову розуміється\~певна матеріально-правова\~вимога позивача\~до відповідача,\~стосовно якої\~позивач просить\~прийняти судове\~рішення.\~Підставу позову\~становлять обставини,\~якими позивач\~обґрунтовує свої\~вимоги щодо\~захисту права\~та охоронюваного\~законом інтересу.\~Відтак зміна\~предмета позову\~означає зміну\~вимоги,\~з якою\~позивач звернувся\~до відповідача,\~а зміна\~підстав позову\~ це\~зміна обставин,\~на яких\~ґрунтується вимога\~позивача.\~Крім цього,\~представник відповідача\~вказує,\~що \~дослідивши позовну\~заяву представника\~Позивача,\~а саме:\~частину щодо\~відшкодування витрат\~на професійну\~правничу допомогу,\~понесених у\~суді першої\~інстанції,\~надані заявником\~докази,\~застосовуючи зазначені\~вище критерії\~розумності розміру\~заявлених позивачем\~та його\~представником до\~відшкодування витрат\~на оплату\~послуг адвоката,\~їх необхідності\~та співмірності\~зі складністю\~справи і\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг),\~обсягом наданих\~адвокатом послуг,\~враховуючи всі\~аспекти та\~характер спірних\~правовідносин у\~справі та\~виходячи із\~загальних засад\~цивільного законодавства\~щодо принципів\~диспозитивності,\~змагальності сторін,\~рівності усіх\~Дослідивши позовну\~заяву представника\~Позивача,\~а саме\~частину щодо\~відшкодування витрат\~на професійну\~правничу допомогу,\~понесених у\~суді першої\~інстанції,\~надані заявником\~докази,\~застосовуючи зазначені\~вище критерії\~розумності розміру\~заявлених позивачем\~та його\~представником до\~відшкодування витрат\~на оплату\~послуг адвоката,\~їх необхідності\~та співмірності\~зі складністю\~справи і\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг),\~обсягом наданих\~адвокатом послуг,\~враховуючи всі\~аспекти та\~характер спірних\~правовідносин у\~справі та\~виходячи із\~загальних засад\~цивільного законодавства\~щодо принципів\~диспозитивності,\~змагальності сторін,\~рівності усіх\~учасників,\~необхідно врахувати\~те,\~що підготовка\~заявника до\~звернення з\~позовною заявою\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню\~не вимагала\~додаткового вивчення\~юридичної природи\~спірних правовідносин\~чи виконання\~значного обсягу\~юридичної і\~технічної роботи,\~доказів \~протилежного не\~надано та\~з матеріалів\~справи не\~вбачається.\~Таким чином,\~розподіляючи витрати,\~які [PERSON] \~понесла на\~професійну правничу\~допомогу,\~що наявні\~в матеріалах\~справи:\~розміри гонорару\~за надання\~правової допомоги\~за видами\~правової допомоги,\~опис послуг\~з вартістю\~наданих послуг,\~не є\~безумовною підставою\~для відшкодування\~судом витрат\~на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Таким чином, враховуючи вищевикладене представник відповідача просить суд врахувати при розгляді справи подані пояснення на позовну заяву про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнення безпідставно набутих коштів та відмовити повністю у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнення безпідставно набутих коштів у справі № 182/5654/23. Треті особи, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, в судове засідання не прибули. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка, згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України,\~є частиною національного законодавства України та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, 24 травня 2021 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна вчинила виконавчий напис № 41859 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК «Онлайн Фінанс», заборгованості в розмірі 27\~717 грн. 50 коп. (а.с.13). На підставі даного виконавчого напису, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна - 29 листопада 2021 року відкрила виконавче провадження № 67685856 (а.с.16). Крім цього, в рамках даного виконавчого провадження була прийнята постанова про арешт коштів боржника (а.с.17). Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.18 ЦК України,\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також\~статті 88 Закону України «Про нотаріат»,\~нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису, як безспірність заборгованості, то характер правового врегулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи, згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей\~15,\~16,\~18 ЦК України\~та статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», суд приходить до висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Отже, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні: чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З огляду на викладене, з урахуванням того, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача при подачі позову була заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача суми в розмірі 27\~717 грн. 50 коп., як безпідставно стягнутої, а тому, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача вищевказаних коштів, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~Закону, а також рішеннями, які, відповідно до цього\~Закону,підлягають примусовому виконанню. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2статті 18\~Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частин 5, 6статті 26\~ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа, виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються, незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до\~ст.1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей, нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). З матеріалів справи вбачається, що за заявою стягувача\~ ТОВ ФК «Онлайн Фінанс», на підставі виконавчого напису № 41859 від 24 травня 2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. 29 листопада 2021 року було відкрито виконавче провадження. Крім цього, в рамках даного виконавчого провадження була прийнята постанова про арешт коштів. Попри це, згідно з матеріалів виконавчого провадження та долучених до позову документів, як на підставу звернення до суду з даним позовом та заявленої вимоги не вбачається, що сума в розмірі 27\~717 грн. 50 коп. з позивачки на користь відповідача в рамках виконавчого провадження № 67685856 була стягнута в примусовому порядку та наявні підстави її вважати як такою, що безпідставно стягнута. Тому, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні, а тому вимоги щодо стягнення суми в розмірі 27\~717 грн. 50 коп. задоволенню не підлягають, у зв`язку з недоведеністю . Щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті133 та частин 1 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3\~статті 134ЦПК\~України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою та її представником до позову було долучено наступні документи: ордер на надання правничої (правової) допомоги б/н від 21 серпня 2023 року (а.с.7), договір про надання правової допомоги від 26 серпня 2023 року, розмір гонорару якого складає 9 771 грн. 75 коп. (а.с.8), та рахунок на вищевказану суму (а.с.9-10). Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявлених вимог, що свідчить про той факт, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 9 771 грн. 75 коп., які складаються з витрат на правничу допомогу. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 1 073 грн. 60 коп., сплачений при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial