Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє уповноважений представник - адвокат Ляпін Д.Б. звернувся до суду з позовом до ТОВ «АТ Біофарм», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1280000 грн., інфляційні збитки у сумі 128256 грн., відсотки за користування грошовими коштами у сумі 43550 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 16.12.2020 [PERSON] сплатив ТОВ «АТ БІОФАРМ» 500000 грн. та 780000 грн. поза межами договірних зобов`язань. Оскілки в призначенні платежу визначено «Займ за договором №06/02/20-1 від 06.12.2020», проте станом 12.05.2020 [PERSON] в повному обсязі сплачено суму поворотної фінансової допомоги, яка відповідно до п.2.1 договору №06/02/20-1 від 06.02.2020 складає 3714790,39 грн. Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків за договором №06/02/20-1 від 02.2020 в якому зазначено, що за даними ТОВ «АТ Біофарм» на 12.05.2020 заборгованість на користь [PERSON] 3714790 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2022 провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2024 клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Біофарм» - адвоката Шатова Сергія Олексійовича про поновлення строку для подання відзиву, - задоволено. Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «АТ Біофарм» строк для подання відзиву по цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ «Біофарм» про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків. Підготовче засідання по цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ «Біофарм» про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків закрито. Позивач в судове засідання не з`явився, 11.09.2023 на електронну пошту суду направив заяву про розгляд справи без його участі. 13.10.2023 від представника відповідача ТОВ «АТ Біофарм» - адвоката Шатова С.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовна заява [PERSON] складена з порушенням норм цивільного процесуального законодавства, позивачем не наведено чітких та зрозумілих обставин справи, належного обґрунтування підстав позову з посиланням на відповідні письмові докази. Викладені позивачем обставини є незрозумілими, позивачем не надано до суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.77,78,79 ЦПК України та тих, на яких безпосередньо міститься посилання у позові. В позовній заяві представник позивача посилається на договір №06/02/20-1 від 06.02.2020, акт звірки взаєморозрахунків від 12.05.2020, які до суду не надає та не зазначає про існування обставин, що позбавили його можливості подати відповідні докази. Крім того, зі змісту позовної заяви незрозуміло на підставі чого представник позивача пов`язує сплату грошових коштів за договором №06/02/20-1 від 06.12.2020, який також до суду не надано. Враховуючи вказані обставини відповідач позбавлений можливості надати обґрунтовані заперечення проти позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК\~України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно платіжних доручень №2453805074, №2453805073 від 16.12.2020, позивачем на рахунок ТОВ «АТ Біофарм» - [NUMBER] здійснено переказ сум 780000 грн. та 500000 грн., при цьому в призначенні платежу зазначено «займ за договором №06/02/20-1 від 06.12.2020». Відповідно до частин 1,2,4,5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 3\~статті 3 ЦПК України\~встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано,\~що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків. Відповідно до частини 1\~статті 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права\~це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в\~Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість\~одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1.\~Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6\~статті 3 ЦК України). Тлумачення як\~статті 3 ЦК України\~загалом, так і пункту 6\~статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України)\~це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venirecontrafactumproprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максим «ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці». В основі доктрини venirecontrafactumproprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина 1\~статті 1212 ЦК України). Передбачений\~статтею 1212 ЦК України\~вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання\~глави 83 ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають поверненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Відповідно до статей\~79,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами\~статті 89\~ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В основі доктрини venirecontrafactumproprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Як зазначено вище, позивача сплатив на рахунки відповідача грошові кошти в сумах 780000 грн. та 500000 грн., в призначенні платежів за платіжними дорученнями зазначив: «займ за договором №06/02/20-1 від 06.12.2020». При цьому договору №06/02/20-1 від 06.12.2020 до суду не надав, доказів того, що кошти сплачені по-за межами договірних зобов`язань, суду не надав, що позбавляє суд можливості прийти висновку про те, чи був у позивача на момент передачі вказаних коштів наявний чи відсутній відповідний обов`язок щодо їх сплати та чи діяв позивач, сплачуючи вказані кошти на рахунок відповідача з власної волі. За недоведеністю вказаних вимог, суд вважає за необіхне відмовити в задоволені позовних вимог в частині стягнення безпідставно набутих коштів. Вимоги, щодо застосування ч.2 ст. 625 ЦК України є похідними від вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів та враховуючи, що в їх задоволені відмовлено, підстави для стягнення інфляційних збитків та 3% річних - відсутні. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність відмови у позові, суд не стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: dismissed