Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 12.03.2024 позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю. Визнано виконавчий напис вчинений 09.03.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 3014, про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 960 153 грн 73 коп., за договором №11337517003 (11337517001, 11337517000) від 22.04.2008 про надання споживчого кредиту, таким, що не підлягає виконанню. 13.03.2024 позивачем [PERSON] подано до суду заяву про розподіл судових витрат, а саме витрат понесених ним на оплату професійної правничої допомоги у сумі 20 000 грн. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.03.2024 вище вказана заява прийнята та призначена до розгляду у судовому засіданні без повідомлення учасників справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 12.03.2024 позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю. Визнано виконавчий напис вчинений 09.03.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 3014, про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 960 153 грн 73 коп., за договором №11337517003 (11337517001, 11337517000) від 22.04.2008 про надання споживчого кредиту, таким, що не підлягає виконанню. Так, при ухваленні судом вказаного рішення не було вирішення питання щодо розподілу судових витрат, а саме з витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Судом встановлено, що рішенням суду по даній справі задоволено вимоги позивача. Позивачем у справі було понесено судові витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги № 1910 від 19.10.2023, звітом про виконання договору № 1910 від 19.12.2023. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Визначаючи це питання, за встановлених обставин, суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 10 000 грн. Таким чином, оскільки при ухваленні судом рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.

Outcome: approved