Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

08.11.2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Якуба Г.О., звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики грошових коштів в розмірі 719610,68 грн., що станом на 07.11.2023 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 19967 доларам США, 3% річних від простроченої суми, отриманої у борг за договором позики грошових коштів від 09.09.2021 року в розмірі 3489,62 грн.; в рахунок погашення заборгованості відповідача за договором позики від 09 вересня 2021 року в розмірі 719610,68 грн., що станом на 07.11.2023 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 19967 доларам США, 3% річних від простроченої суми, отриманої у борг за договором позики грошових коштів від 09.09.2021 року в розмірі 3489,62 грн. звернути стягнення на предмети застави шляхом передачі заставленого майна у власність позивачу, а саме: автомобіль марки RENAULT, модель MASTER, 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , тип ТЗ-СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ ФУРГОН МАЛОТОНАЖНИЙ - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , виданого Центром 0744 28 липня 2016 року; автомобіль марки AUDI, модель А3, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , тип ТЗ - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 0741 29 травня 2018 року; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати (а.с. 2-12). Вимоги позову обґрунтовує тим, що 09 вересня 2021 року між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1556, відповідно до якого позикодавець при укладенні цього договору передав у власність строком до 9 вересня 2023 року, а позичальник прийняв від нього у власність строком до 09 вересня 2023 року грошові кошти в розмірі 641884,80 грн., які виходячи з курсу Національного банку України на день укладення цього договору є еквівалентом 24000,00. Таку ж саму суму грошових коштів без нарахування відсотків позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 09 вересня 2023 року. В забезпечення виконання вимог позикодавця, що витікають із договору позики, 09 вересня 2021 року між сторонами було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1557, відповідно до якого відповідач (заставодавець) передає у заставу майно - вищезгадані транспортні засоби. Пояснює, що відповідачем умови договору позики грошових коштів в повному обсязі не виконані, грошові кошти у розмірі та строк передбаченому договором, позикодавцю не повернуті. В період з 09 вересня 2021 року до дня звернення з зазначеним позовом до суду [PERSON] було лише частково виконано умови договору позики та повернуто [PERSON] шляхом банківських переказів грошові кошти у сумі 4032,8 доларів США, а саме: 10 жовтня 2021 року грошові кошти в сумі 13242,21 грн, що станом на 10 жовтня 2021 року відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют еквівалентно 502,9 доларів США; 12 жовтня 2021 року грошові кошти в сумі 13246,23 грн, що станом на 12 жовтня 2021 року відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют еквівалентно 502,5 доларів США;15 листопада 2021 року грошові кошти в сумі 26469,35 грн, що станом на 15 листопада 2021 року відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют еквівалентно 1013,7 доларів США; 15 грудня 2021 року грошові кошти в сумі 10854,27 грн, що станом на 15 грудня 2021 року відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют еквівалентно 403,5 доларів США; 14 січня 2022 року грошові кошти в сумі 9949,69 грн, що станом на 14 січня 2022 року відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют еквівалентно 359,1 доларів США; 17 січня 2022 року грошові кошти в сумі 8015,00 грн, що станом на 17 січня 2022 року відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют еквівалентно 286,7 доларів США; 23 лютого 2022 року грошові кошти в сумі 4120,60 грн, що станом на 23 лютого 2022 року відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют еквівалентно 142,2 доларів США; 28 лютого 2022 року грошові кошти в сумі 2000 грн, що станом на 28 лютого 2022 року відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют еквівалентно 68,5 доларів США; 04 березня 2022 року грошові кошти в сумі 2000 грн, що станом на 04 березня 2022 року відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют еквівалентно 68,4 доларів США; 10 квітня 2022 року грошові кошти в сумі 10000 грн, що станом на 10 квітня 2022 року відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют еквівалентно 342,4 доларів США; 25 травня 2022 року грошові кошти в сумі 10 025 грн, що станом на 25 травня 2022 року відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют еквівалентно 343 доларів США. Зазначає, що на день звернення з зазначеним позовом до суду сума непогашеної заборгованості за договором позики становить 19967 доларів США, що станом на 07 листопада 2023 року еквівалентно 719610,68 грн., а тому вважає, що наявні всі правові підстави для стягнення в судовому порядку грошових коштів з [PERSON] за договором позики та 3% річних від простроченої суми, отриманої у борг за договором позики. Також вказує, що 24 жовтня 2023 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Реуса Романа Володимировича з вимогою про вчинення виконавчого напису та реєстрацію обтяження рухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у зв`язку з не виконанням умов договору позики грошових коштів, посвідченого 09 вересня 2021 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Романом Володимировичем, зареєстрованим за № 5317, укладеного між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник), а саме: вчинити виконавчий напис та реєстрацію забезпечувального обтяження рухомого майна в Державному реєстрі речових прав щодо звернення стягнення на транспортні засоби, які були предметом забезпечення зобов`язання за вищевказаним договором застави. За результатами розгляду вищевказаної заяви нотаріусом була прийнята постанова про відмову у вчиненні виконавчого напису, а також реєстрацію забезпечувального обтяження рухомого майна в Державному реєстрі речових прав, мотивуючи відмову тим, що [PERSON] звертаючись до нотаріуса не мав можливості надати документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Проте, враховуючи, що [PERSON] у встановлений договором позики строк позика не повернута [PERSON] , при цьому порядок та процедуру звернення стягнення на предмет застави сторони погодили в договорі застави, зокрема, у п.2.3. договору, відповідно до якого заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду у випадку, якщо позика не буде повернута у встановлені основним договором строк, а тому наявні всі правові підстави для звернення стягнення на предмет застави, оцінений сторонами відповідно до п.1.3. договору застави від 09 вересня 2021 року в сумі 640000 грн шляхом передачі [PERSON] у власність заставленого майна. Ухвалою судді від 08.12.2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 72). Ухвалою суду від 17.01.2024 року розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням по справі підготовчого судового засідання (а.с. 80-81). Ухвалою суду від 17.01.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 84). 04.03.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить визнати позов безпідставним та необґрунтованим і у його задоволенні відмовити (а.с. 114-118). Свої заперечення проти позову представник відповідача обґрунтовує тим, що позивач та відповідач познайомились орієнтовно в серпні 2021 року з підстав купівлі-продажу автомобіля. Позивач розмістив рекламу про продаж автомобіля, а відповідач зацікавився придбанням цього авто. В результаті довгих перемовин сторони домовились, що відповідач купує в позивача авто, але з відстрочкою платежу. Операція з купівлі-продажу автомобіля була проведена в регіональному сервісному центрі МВС, про що сторони склали відповідний договір для цілей знаття з обліку та реєстрації за новим власником. Продовжуючи спілкування, між сторонами також виникли спільні інтереси з підприємницької сторони. Оскільки відповідач є власником та керівником Приватного підприємства «Вікторія голд», що спеціалізується на виготовленні дитячих колясок, сторони домовились про реалізацію через позивача дитячих колясок на теренах Чернігівщини. Одна з таких операцій відбулась 16.08.2022 та 14.09.2022, коли на адресу позивача силами «Нової пошти» було направлено спочатку одну коляску на загальну суму 8000 грн., а потім три дитячі коляски загальною вартістю 24000 грн. Дана поставка товару була здійснена через систему відправок «Нова пошта», про що свідчить квитанція про відправлення товару. Загальна сума переданого позивачу товару складає 32000 грн. Стверджує, що не маючи наміру реальних договірних відносин з позики грошових коштів, сторони домовились гарантувати взаємні зобов`язання шляхом укладення договору позики грошових коштів без реальної операції передачі таких грошових коштів від позивача відповідачу. Для гарантування намірів відповідача серйозно поставитись до позивача як партнера по бізнесу, відповідач навіть погодився надати два своїх автомобілі в заставу. Наголошує, реальної операції передачі грошових коштів від позивача до відповідача не було і жодним доказом це не підтверджується. Вважає, що правовідносини по Договору позики грошових коштів від 09.09.2021 є удаваними, тобто відсутня дійсність правочину, має місце фактичне не укладення договору позики. Також вказує про безпідставність вимог та посилань, викладених в позовній заяві, зазначає, що якщо виходити з умов Договору, то сума Договору складає 641884,80 грн. і зміні не підлягає. Перерахунок суми Договору до зміни курсу валют в України не передбачено. Таким чином, позивач невірно визначає суму позову, оскільки її слід рахувати в гривнях без перерахунку по курсу долара США. Позивач на власний розсуд зараховує отримані від відповідача грошові кошти в якості повернення позики, проте доказів надання такої позики не надає. Також, з невідомих причин позивач не зазначає статусу отриманих ним грошових коштів від працівників відповідача ( [PERSON] , [PERSON] та ін.) Стосовно нарахованих позивачем 3% річних вказує, що слід відмовити у задоволенні позову у цій частині виходячи з положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Щодо вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави зазначає, що оскільки позивач не має виконавчого напису нотаріуса, то умова звернення заставленого майна відповідно до Договору застави не застосовується. Також вважає, що вказану позовну вимогу передчасною з підстав не доведеності наявності заборгованості та її розміру, що забезпечується предметом застави. 05.03.2024 року до суду від представника відповідача надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву (а.с. 130-131), у яких зазначає про докази перерахування грошових коштів на рахунок [PERSON] від сестри відповідача [PERSON] 12.03.2024 року представником позивача подано відповідь на відзив (а.с. 153-162), у якій вказує, що у судовому засіданні 07 лютого 2024 року відповідач визнав, що мав грошові зобов`язання перед позивачем, оскільки він не розрахувався перед останнім за придбаний транспортний засіб в сумі 24000 доларів США, що станом на 09.09.2021 року становило 641884,80 грн., а тому за домовленістю сторін дані кошти були надані позивачем відповідачу, а періодичні грошові платежі від відповідача на рахунок позивача були фактичним частковим погашенням заборгованості за договором позики від 09 вересня 2021 року. Щодо відсутності розписки на підтвердження укладення договору вважає, що даний документ не носить обов`язкового характеру. Вважає також безпідставними доводи представника відповідача з приводу невідповідності вимогам закону позовної вимоги про звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі його у власність позивачу, оскільки використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач має право на власний розсуд обирати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали і у його задоволенні просили відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09 вересня 2021 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики грошових коштів, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В., зареєстрований в реєстрі за №1556 (Далі - Договір позики) (а.с. 173-174). Відповідно до п. 2.1 Договору позики Позикодавець при укладенні цього договору передав у власність Позичальникові строком до 09 вересня 2023 року, а Позичальник прийняв від нього у власність строком до 09 вересня 2023 року грошові кошти в розмірі 641884,80 (шістсот сорок одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири гривні 80 копійок), які виходячи з курсу Національного банку України на день укладення цього договору є еквівалентом 24000,00 (двадцять чотири тисячі доларів США 00 центів). Таку ж саму суму грошових коштів без нарахування відсотків Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві до 09 вересня 2023 року. Пунктами 3.1, 3.2 Договору позики встановлено, що виконання Позичальником свого зобов`язання за цим договором має бути здійснено в місті Чернігові готівкою або на картковий рахунок. Сторони домовилися, що Позичальник може повертати Позикодавцеві позичену ним суму частинами, а Позикодавець зобов`язаний приймати від Позичальника грошову суму частинами. У п. 7.4 Договору позики Сторони також домовились, що виконання зобов`язання за цим договором буде забезпечуватися заставою транспортних засобів, а саме: автомобіль марки RENAULT, модель MASTER, 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить Позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , виданим Центром 0744 28 липня 2016 року; автомобіль марки AUDI, модель А3, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить Позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 0741 29 травня 2018 року. Згідно приписів ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). [PERSON] на виконання умов Договору позики повернуто на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти на загальну суму 109922,53 грн, що вбачається з копій банківських платіжних інструкцій, а саме: - 10 жовтня 2021 року грошові кошти в сумі 13242,21 грн (а.с. 21); - 12 жовтня 2021 року грошові кошти в сумі 13246,23 грн (а.с. 22); - 15 листопада 2021 року грошові кошти в сумі 26469,35 грн (а.с. 23); - 15 грудня 2021 року грошові кошти в сумі 10854,27 грн (а.с. 24); - 14 січня 2022 року грошові кошти в сумі 9949,74 грн (4974,87 грн. + 4974,87 грн.) (а.с. 25, 26); - 17 січня 2022 року грошові кошти в сумі 8015,07 грн (4974,87 грн. + 3040,20 грн.) (а.с. 27, 28); - 23 лютого 2022 року грошові кошти в сумі 4120,60 грн (а.с. 29); - 28 лютого 2022 року грошові кошти в сумі 2000 грн (а.с. 30); - 04 березня 2022 року грошові кошти в сумі 2000 грн (а.с. 31); - 10 квітня 2022 року грошові кошти в сумі 10000 грн (а.с. 32); - 25 травня 2022 року грошові кошти в сумі 10025,06 грн (а.с. 33). Отже, [PERSON] не повернув [PERSON] грошові кошти, надані йому за Договором позики грошових коштів від 09.09.2021 року у повному обсязі у строк, встановлений цим договором, а тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості в судовому порядку. При цьому, предметом договору позики є грошові кошти у розмірі, визначеному у національній валюті гривні, а тому зобов`язання підлягає виконанню у гривнях. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором позики від 09.09.2021 року в сумі 531962,27 грн (641884,80 грн - 109922,53 грн). З приводу вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми, отриманої у борг, суд зазначає наступне. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних від простроченої суми, отриманої у борг, відповідно до статті 625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово було продовжено, зокрема, Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024 воєнний стан продовжено до 14 травня 2024 року, тобто воєнний стан триває. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, з 24.02.2022 включно і до припинення воєнного стану в Україні, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України в силу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Оскільки позивач звернувся до суду з посиланням на договір позики та просить суд стягнути з відповідача, як з позичальника 3% річних, тобто притягнення позичальника до відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, за прострочення ним виконання зобов`язання з повернення позики в період, коли в Україні діяв воєнний стан, то за наведених обставин та правових норм, слід відмовити у задоволенні позову в цій частині виходячи з положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Суд вважає непереконливими доводи сторони відповідача про те, що Договір позики від 09.09.2021 року є удаваним, оскільки у п. 7.1 цього Договору сторони у присутності нотаріуса чітко визначили, що: однаково розуміють природу цього правочину та його правові наслідки; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину; вони не перебувають у хворобливому стані, не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті, не перебувають під впливом лікарських, наркотичних засобів, психотропних речовин; вільне володіння українською мовою дозволяє кожному з них правильно зрозуміти зміст цього договору. З приводу позовної вимоги про звернення стягнення на предмети застави, суд зазначає наступне. Судом встановлено в забезпечення виконання вимог позикодавця, що витікають із договору позики, посвідченого 09.09.2021 року, 09 вересня 2021 року між Овянкіним та [PERSON] було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В., зареєстрований в реєстрі за №5317, відповідно до якого [PERSON] (заставодавець) передає у заставу наступне майно: автомобіль марки RENAULT, модель MASTER, 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , тип ТЗ-СПЕЦІПЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ ФУРГОН МАЛОТОНАЖНИЙ - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , виданого Центром 0744 28 липня 2016 року; автомобіль марки AUDI, модель АЗ, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , тип ТЗ - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , виданого ТСІД 0741 29 травня 2018 року (п. п. 1.1, 1.2 Договору застави) (а.с. 175-176). Пунктами 2.3, 2.4 вищезгаданого Договору застави визначено, що Заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду у випадку, якщо позика не буде повернута у встановлені Основним договором строки. При частковому виконанні Заставодавцем забезпечених заставою зобов`язань, застава зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. За правилами, встановленими ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави. Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належать застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. У відповідності до ч.1 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Як слідує з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 74867732 інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, відсутні (а.с. 20). У відповідності до п.4 ч.2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. За приписами п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом (у тому числі передача цінних паперів електронної форми існування у власність обтяжувача відповідно до законодавства про депозитарну систему України). Враховуючи, що умовами договору застави від 09 вересня 2021 року встановлено, що заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду у випадку, якщо позика не буде повернута у встановлені основним договором строки, наявні всі правові підстави для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом передачі рухомого майна: автомобіль марки RENAULT, модель MASTER, 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , виданого Центром 0744 28 липня 2016 року, та на автомобіль марки AUDI, модель АЗ, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 0741 29 травня 2018 року, у власність позивача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог, у сумі 5319,62 грн (531962,27 грн /100). Відповідно статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір №31/10/23/2 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 31 жовтня 2023 року, укладений між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Лігал Айк`ю груп» в особі Керуючого партнера Якуби Г.О. (а.с. 61-63), додаткову угоду №1 до договору №31/10/23/2 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 31 жовтня 2023 року (а.с. 163), і квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №747371001072921698832274 (а.с. 60), відповідно до яких сплачено 34500 грн. за надану правничу допомогу. Враховуючи понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також складність справи, загальний порядок її розгляду, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт, принцип розумності та справедливості, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 30000 грн. документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Outcome: partial