Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

05.02.2024 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] у них народився син [PERSON] . Відповідач добровільно не погоджувався виплачувати аліменти, тому 28.06.2002 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 23.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Водначас, крім сплати присуджених судом аліментів, відповідач у добровільному порядку не бере участі у додаткових витратах на дитину. Для лікування та підтримання стану здоров`я сина вона самостійно несе додаткові витрати. Зазначає, що у сина було виявлено неправильний прикус. Проблема неправильного положення щелепи призводить до хвороби скронево-нижнощелепного суглоба. Це проявляється у вигляді його клацання під час жування. Плавне відкриття рота змінюється на сходинку-подібний тип, виникають часті головні болі і біль у жувальних м`язах. Також призводить до хвороби травної системи. Їжа обробляється в ротовій порожнині неефективно. Потрапляє в шлунок в недостатньо переробленому вигляді, що призводить до виникнення хронічних захворювань травного тракту, проблеми з травленням можуть негативно позначитися на стані шкірі обличчя. Тому лікарем рекомендовано ортодонтичне лікування з застосуванням брекет-систем зубів двох щелеп. Тому за вартість ортодонтичного лікування вона понесла додаткові витрати в розмірі 48400 грн. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача в її користь понесені додаткові витрати на сина [PERSON] , у розмірі 24200 грн. Ухвалою суду від 02.02.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін. В судове засідання позивачка не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представником відповідача було подано відзив, в якому суду пояснила, що у відповідача змінилось матеріальне становище, так як на його утриманні на даний час перебуває дитина від іншого шлюбу, він є єдиним годувальником у сім`ї, оскільки матір дитини перебуває у декретній відпустці та не працює. Також з сім`єю відповідача проживає його матір [PERSON] , яка отримує пенсію у розмірі близько 2000 грн. щомісячно, такий розмір не дає можливості повністю забезпечити усіма необхідними засобами та речами щоденного догляду та харчування. Крім того, позивачка не обговорювала з відповідачем з приводу необхідності лікування сина, та не зверталась до відповідача з будь-якими питаннями з даного приводу. Також зазначила, що будь-яких чеків та інших розрахункових документів на підтвердження понесених витрат на ортодонтичне лікування позивачем не надано. За таких обставин просила відмовити у задоволенні позову. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч.1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.8). 28.06.2022 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 23.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.19) З консультативного висновку лікаря-ортодонта [PERSON] , вбачається, що у дитини Смаля Нестора виявлено неправильний прикус. Проблема неправильного положення щелепи призводить до хвороби скронево-нижнощелепного суглоба. Це проявляється у вигляді його клацання під час жування. Плавне відкриття рота змінюється на сходинку-подібний тип, виникають часті головні болі і біль у жувальних м`язах. Також призводить до хвороби травної системи. Їжа обробляється в ротовій порожнині неефективно. Потрапляє в шлунок в недостатньо переробленому вигляді, що призводить до виникнення хронічних захворювань травного тракту, проблеми з травленням можуть негативно позначитися на стані шкірі обличчя. Рекомедовано ортодонтичне лікування з застосуванням брекет-систем зубів двох щелеп (а.с.14). Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 13.11.2023 року вбачається, що виконавець [PERSON] надав, а [PERSON] прийняла та оплатила за наступні послуги: розширена консультація ортодонта 600 грн., професійна гігієна 2000 грн., відбиток щелепи в розмірі 500 грн., виготовлення діагностичних моделей на 2 щелепи 200 грн., діагностика складання плану лікування 700 грн., ордонтичне лікування брекет-системою металевою (1 щелепи) -44000, активація брекет-системи 1 щелепа 400 грн. Всього на загальну суму 48400 грн. (а.с.15-16). Статтями 8, 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ст.ст. 180-181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України,\~додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Зазначений висновок ґрунтується також на правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст.185СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів,у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР№ 789-ХIIвід 27.02.1991року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27лютого 1991рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181,182 СК України. Також судом встановлено, що відповідач з 15.03.2022 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, має на утриманні малолітню дитину та проживає разом з матір`ю пенсіонеркою. Однак, відповідач є особою працездатною та фінансово спроможною взяти участь у відшкодуванні половини цих витрат. При цьому, відповідач [PERSON] не надав доказів, що його матеріальне становище не дозволяє забезпечити оплату 50% додаткових витрат на лікування дитини. Крім того, перебування його в іншому шлюбі та утримання іншої дитини не є тими обставинами, які дають підстави для зменшення обсягу участі батька у додаткових витратах на лікування дитини або звільнення від їх сплати. Отже, при визначенні розміру додаткових витрат, суд враховує, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини та зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, та зважає на те, що позивач особисто понесла додаткові витрати на дитину\~ [PERSON] , [INFO] у розмірі 48400 грн. 00 коп., а відповідач не брав участі у вказаних додаткових витратах на дитину, зокрема будь\~яких доказів, що б спростовували цей факт суду не надав, а відтак, суд вважає, що є всі підстави для покладення на відповідача обов`язку сплатити половину суми додаткових витрат на дитину, що складає 24200 грн. 00 коп. На підставі ст.141ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved