Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суд із вказаним позовом в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на свою користь витрат на лікування померлої [PERSON] у розмірі 2 391 грн.90 коп. та на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 24 500 грн., та судові витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу, яку позивач очікує понести в розмірі 8000грн. В обґрунтування позову вказує, що 11.10.2021 року близько 09 год. 55 хв., в м. Баранівка, Баранівського р-н., Житомирської обл.., відбулась дорожньо-транспортна пригода у якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Caddy», р.н. [NUMBER] , допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] [INFO] . Внаслідок даної ДТП, велосипедист [PERSON] , госпіталізована до КНП «Обласна лікарня», де від отриманих травм померла. Відкрито кримінальне провадження №12021060530000687 за ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля на момент ДТП була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування». Відповідачу надіслано заяву про виплату позивачу витрат на поховання, як особі яка понесла такі витрати. У відзиві на позов, ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» заперечила щодо позовних вимог, вказавши, що позовні вимоги є необгрунтованими та передчасними, оскільки строк для прийняття страховиком рішення щодо сплати страхового відшкодування припиняється до дати набрання рішенням в такій справі/провадженні законної сили та повідомлення про даний факт Страховика. Також зазначила, що вина особи поки-що не доведена, оскільки відсутній вирок, що унеможливлює визнати даний випадок страховим та сплатити страхове відшкодування, позов подано передчасно. Витрати на лікування відшкодовуються лише особі, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП, а не позивачу. Позивач не надав належних належних доказів понесення витрат на встановлення пам`ятника. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.10.2021 року близько 09 год. 55 хв., в м. Баранівка, Баранівського р-н., Житомирської обл.., відбулась дорожньо-транспортна пригода у якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Caddy», р.н. [NUMBER] , допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] [INFO] . Внаслідок даної ДТП, велосипедист [PERSON] , госпіталізована до КНП «Обласна лікарня», де від отриманих травм померла. Відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen Caddy», р.н. [NUMBER] , застрахована згідно полісу №АР/1081716 у ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування». За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 12.10.2021р. зареєстровано кримінальне провадження №12021060530000687 за ч. 2 ст. 286 КК України. Обвинувальний акт скеровано до суду та ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 10.08.2023р. суджове провадження зупинено. Рішення у даному кримінальному проваджені (у формі вироку, ухвали суду чи постанови слідчого про закриття кримінального провадження) не прийнято. Доказів протилежного суду не надано. Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується копією свідоцтва про смерть від 19.10.2021р. серії [NUMBER] . 13.01.2023р. представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування пов`язаного з витратами на лікування [PERSON] в сумі 2391,90 грн. та заявою про виплату страхового відшкодування пов`язаного з витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника в сумі 24 500 грн. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого. Матеріали судової справи не містять жодних доказів про наявність у діях [PERSON] того чи іншого. Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Враховуючи наведене, доводи відповідача, що позов є передчасним до встановлення вини водія та набрання законної сили вироком суду та зважаючи, що фактична відмова «Страхова компанія «Арсенал Страхування» у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування. Правову позицію про те, що відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та невиплата страхового відшкодування через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження порушує право позивача на отримання страхового відшкодування, з огляду на те, що обов язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, а тому вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування, викладено у постановах Верховного Суду від 21.04.2022 р. у справі ява № 447/2222/20, від 15.08.2023 року у справі №513/730/21. Разом з тим, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Згідно ч.4 ст.27 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Як встановлено судом, 13.01.2023р. представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» із повідомленням про ДТП, до повідомлення надав: заяви на виплату страхового відшкодування (3 шт); нотаріально завірену копію свідоцтва про смерть [PERSON] (1 арк); завірені [PERSON] копії паспорта та ІПН [PERSON] ; завірену копію довіреності від [PERSON] на [PERSON] на право одержання відшкодування (1арк); завірені [PERSON] копії паспорту та ІПН [PERSON] 13.01.2023р. представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування пов`язаного з витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника в сумі 24 500 грн. До заяви надав: оригінал товарного чеку від 20.10.2022 року на суму 24500,00 грн - витрати на виготовлення та спорудження пам`ятника (І арк.); оригінал договору № 89 від 08.08.2022 року на виготовлення та монтування комплекту гранітного (І арк.); інформація про реєстрацію ФОП [PERSON] , фото пам`ятника [PERSON] (І арк.). 17.01.2023 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» із заявою про доручення документів, а саме: копії витягу з ЄРДР №12021060530000687, копії висновку експерта № 1028. Листом від 25.01.2023р. ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» повідомила про необхідність надати відомості про склад сім`ї загиблої, інформацію про чоловіка та дітей загиблої [PERSON] , документи, що підтверджують витрати, понесені [PERSON] 08.02.2023р. у відповідь на лист ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» [PERSON] - [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» із заявою про доручення документів, а саме: копії обвинувального акту. Матеріали справи містять копію договору №89 від 08.08.2022 року на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника і копію товарного чеку від 20.10.2022 року на суму 24 500 грн., фото пам`ятника, які були долучені до заяви про виплату від 13.01.2023р. Твердження відповідача що не підтверджено документально витрати на спорудження надгробного пам`ятника, не заслуговує на увагу суду з огляду на наступне. Ввідповідно до п. 15 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб`єкти господарювання, які розглядають розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів ( надання послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з прийому готівки для подальшого її переказу, зобов`язані надавати купівлю товарів (послуг) за його вимогою чек, вкладну або інший листовий документ, що засвідчує передачу права власності на них. від продавця до покупця з виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, у випадках, передбачених Законом про РРО, є правомірним. Водночас, якщо форма і зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупці яких є обов`язковим, визначено Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядок подання звітності, пов`язаної з використанням книги обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), то форму і зміст товарного чека на сьогодні законодавчо не визначено. Таким чином, суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки вільної форми, у зв`язку з вищевстановленим, суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено понесені витрати на спорудження надгробного пам`ятника розміром 24 500 грн., а тому вказані витрати підлягають стягненню з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування». В частині позовних вимог щодо страхового відшкодування витрат на лікування [PERSON] у відповідності до положень статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд дійшов до наступного висновку. 13.01.2023р. представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування пов`язаного з понесеними ним витратами на лікування [PERSON] в сумі 2391,90 грн. До заяви надано: оригінали фіскальних чеків на суму 2391,90 грн., копію посмертного епікрізу. Згідно пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Статтею 23 цього Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Отже, витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого відшкодовуються страховиком тільки потерпілому, відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 зазначеного Закону якими є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Право вимоги на відшкодування витрат, які поніс позивач на лікування покійної [PERSON] , потерпілої від ДТП, у нього настає відповідно до статей 23, 1166 ЦК України до особи, заподіювача шкоди, яким є [PERSON] , у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» витрат на лікування покійної [PERSON] , понесених позивачем. Аналогічна правова позиція, що витрати на лікування відшкодовуються страховиком тільки потерпілому, відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 зазначеного Закону якими є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу висловлена у постановах Верховного Суду від 12.09.2018р. у справі № 712/1503/17-ц, від 26.01.2022 по справі № 149/1134/20. При зверненні до суду із даним позовом позивач не сплачував судовий збір, так як відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - в справах про відшкодування шкоди заподіяної зокрема ушкодженням здоров`я. При зверненні до суду із даним позовом підлягав до сплати судовий збір в розмірі 1211,20 гривень. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог суд стягує судовий збір з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» пропорційно до задоволених вимог в дохід держави у сумі 1102,19 грн. В частині вимог щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд дійшов до наступного висновку. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial