Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

13.02.2024 року позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що не прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області та визнати за позивачкою право власності на житловий будинок [ADDRESS] , на земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер 4822383000:01:0000568, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Кумарівської сільської ради Врадіївського (Первомайського) району Миколаївської області та на транспортний засіб марки М, модель 412, 1969 року випуску, тип транспортного засобу: легковий, білого кольору, двигун № [NUMBER] , шасі (рама) № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області. Позов обґрунтувала наступним. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Первомайську Первомайського району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входить: житловий будинок [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 5,62 га. кадастровий номер 4822383000:01:0000568, вид цільового призначення (використання) земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах території Кумарівської сільської ради Врадіївського (Первомайського) району Миколаївської області та транспортний засіб марки М, модель 412, 1969 року випуску, тип транспортного засобу: легковий, білого кольору, двигун № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Вказане майно належало спадкодавиці на підставі: свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою [ADDRESS] ; державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 144248, виданого Врадіївською районною державною адміністрацією Миколаївської області 27.02.2009 року та свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] , виданого Первомайським МРЕВ ДАІ м. Первомайська 29.05.1997 року. Згідно Витягу № 68914325 від 10.05.2022 про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі виданого приватним нотаріусом Бойчук С.І. спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена 10.05.2022 за №9/2022. Реєстраційний запис до Спадкового реєстру було внесено на підставі первинної заяви про прийняття спадщини поданої позивачкою [PERSON] , яка міститься у матеріалах спадкової справи. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися, заповіту спадкодавиця не складала. Вважаючи, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті матері, яка прийняла спадщину, 05 жовтня 2023 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Бойчук С.І. за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частину спадкового майна. Однак, нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №141/02-31 від 05.10.2023, у зв`язку з тим що спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] прийняли два спадкоємця, а саме дочка спадкодавця [PERSON] , шляхом подання заяви про прийняття спадщини в установлені законом строки, та син спадкодавця [PERSON] (відповідач по справі), який вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до п. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Тобто відповідно до ст. 1267 Цивільного кодексу України, їх частки у спадщині є рівними - по 1/2 (одна друга) частка кожного. Позивач вважає, що має право на цілу частку спадкового майна на підставі наступного. За життя померла [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявними у матеріалах спадкової справи довідкою ЦНАП та копією домової книги. Проте останнім місцем проживання померлої було місце реєстрації і проживання її доньки (позивачки) [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . [PERSON] проживала разом зі своєю донькою (позивачкою) останні роки свого життя без реєстрації місця проживання. Позивачка здійснювала догляд за матір`ю, матеріально утримувала її, вони вели спільний побут, тобто проживали однією сім`єю. Мати тяжко хворіла і лікування проходила вдома за місцем свого проживання ( [ADDRESS] ). Відповідач, в свою чергу проживав за місцем своєї реєстрації окремо. Вів аморальний спосіб життя. Допомоги матері не надавав. Навпаки зловживав спиртними напоями, влаштовував скандали. Як за місцем свого проживання так і за місцем проживання позивачки, що негативно впливало на стан здоров`я матері. Похованням матері теж займалася позивачка та її сім`я. Підтвердженням факту проживання померлої за місцем реєстрації проживання позивачки також є Довідка голови квартального комітету. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, якщо брати до уваги, що існують докази на підтвердження того, що відповідач фактично був зареєстрований з померлою за однією адресою але проживали вони окремо, можна зробити висновок, що останній мав право на прийняття спадщини після смерті матері як спадкоємець першої черги в загальному порядку, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Чого останній не зробив, а тому не прийняв спадщину після смерті матері. Тобто, позивачка є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину у порядку передбаченому ст. 1268 ЦК України. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Державна реєстрація померлої [PERSON] у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті за цією адресою реєстрації. Частина 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції положень Закону, що діяли на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи які підтверджують вказані факти. Місцем відкриття спадщини є останнє відоме місце проживання спадкодавця. Згідно із частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти спадщину. Статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що коли спадкоємець постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив про відмову від не протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Як зазначено в ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину Згідно роз`яснень, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивач в підготовче засідання у справі не з`явилася, надала суду заяву з проханням проводити його за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначила, що не заперечує проти розгляду справи по суті в підготовчому судовому засіданні. Відповідач також не з`явився до суду, але надав заяву в якій зазначив про визнання позову. Не заперечує проти розгляду справи по суті в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову. Просив підготовче судове засідання проводити без його участі. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Ст. 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Обставини, викладені у позовній заяві, повністю підтверджуються наданими суду документами. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved