Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Волторніст С.М., звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 16.07.2011 року між ним та [PERSON] , було укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі РАЦС Лохвицького районного управління юстиції. Від спільного подружнього життя мають сина- [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося, у зв`язку з чим рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 25.04.2014 року шлюб розірвано, визначено місце проживання дитини разом з матір`ю- [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] не брала ніякої участі у вихованні сина, рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 10.12.2019 року визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом із батьком- [PERSON] за адресою проживання: [ADDRESS] . З часу ухвалення вказаного рішення [PERSON] самоусунулася від виховання своєї дитини, обмежила її у спілкуванні з собою, продовжує вести неналежний спосіб життя, вживати алкоголь. Зустрічі з сином проводить лише для того, щоб отримати від малолітньої дитини гроші для придбання алкоголю, які позивач дає йому для харчування у школі. Так, 05.01.2024 року [PERSON] перестріла свого малолітнього сина [PERSON] , який гуляв зі своїми друзями, та перебуваючи у нетверезому стані «благала свого сина дати їй гроші для придбання алкоголю».Починаючи з 2016 року [PERSON] взагалі не сплачує на утримання своєї дитини коштів. У зв`язку з тим, що [PERSON] взагалі не працює- позивач не звертався до суду за стягненням аліментів. Починаючи з початку 2020 року відповідач ніяким чином не піклується про свою дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами своєї дитини в навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовкою до самостійного життя, зокрема- не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, взагалі не спілкується з дитиною в обсязі, необхідномудля її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, тобто, створились умови, які шкодять інтересам малолітньої дитини, яка не має змоги отримати підтримку своєї матері. Крім того, [PERSON] покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні малолітнього сина. Враховуючи вищенаведене, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 23.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 25). Ухвалою суду від 13.02.2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 35). В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 33). Представник позивача [PERSON] - адвокат Волторніст С.М. надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 48). Відповідач [PERSON] про час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 40, 41-42, 44, 46), причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи- Служби у справах дітей Виконавчого комітету Заводської міської ради Полтавської області надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 47). Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надав, а також за наявності згоди позивача, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . (а.с. 7). Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 25.04.2014 року шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання дитини разом з матір`ю- [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 10.12.2019 року визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом із батьком- [PERSON] за адресою проживання: [ADDRESS] (а.с. 9-10). Згідно довідки Виконкому Заводської міської ради № 01 від 01.01.2024 року [PERSON] проживає разом зі своїм сином за вказаною адресою (а.с. 11), виховує дитину самостійно, [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, що підтверджується актом обстеження про факт проживання (а.с. 12). Згідно довідки № 01-33/1 від 02.01.2024 року неповнолітній [PERSON] навчається у ліцеї № 1 Заводської міської ради (а.с. 13), [PERSON] навчанням та дозвіллям сина не цікавиться, батьківські збори не відвідує, участь у шкільних заходах не брала, що підтверджується листом директора Заводського ліцею № 1 за вих. № 01-33/9 від 10.01.2024 року (а.с. 14). Рішенням Виконавчого комітету Заводської міської ради як органу опіки та піклування № 31 від 06.02.2024 року затверджений висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 30, 31). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав- це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо малолітнього сина є наслідком винної поведінки відповідачки і підставою для позбавлення її батьківських прав. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved