Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

10 жовтня 2023 року позивач Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №631620679 у розмірі 32981,71 грн та сплачений судовий збір. Представник позивача позовні вимоги мотивує тим, що 09.04.2021 року [PERSON] уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631620679. Відповідно до умов Кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22.01.2023 року заборгованість за Кредитним договором становить 32981,71 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-банк» на АТ «Сенс банк». Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від\~12 жовтня 2023 року\~відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 09 листопада 2023 року. 26.10.2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві на позов зазначає, що 09.04.2021 року позивачем АТ «Альфа Банк» відповідачці було надано примірник, вже складеної від її імені Оферти на укладення угоди обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, підписання якої відбулося у м.Кременчук Полтавської області. При цьому відповідачкою отримано паспорт споживчого кредиту, довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб та отримано банківську картку [NUMBER] з сумою коштів на рахунку 10\~000, 00 грн. У період з 09.04.2021 року по 08.02.2022 року відповідачкою за цією кредитною лінією було сплачено позивачу 9\~999,55 грн за тілом кредиту та 2153,84 грн відсотки за користування кредитом. Згідно з розрахунку заборгованості за кредитом, що є додатком до позову позивач зазначає, що 01.03.2022 року по 08.02.2022 року відповідачкою сплачено 6424,43 грн за тілом кредиту та 2400,83 грн проценти за користуванням кредитом, хоча ці суми відповідачкою не сплачувались. З розрахунку списання відсотків на користування кредитом проводилось автоматично із залишку коштів на рахунку. Вперше кредитний ліміт було збільшено банком 08.10.2021 року на 3000,00 грн. Тіло кредиту становило 13000,00 грн. Станом на 08.02.2022 року (дата останньої сплати за тілом та процентів) заборгованість позивачки за тілом кредиту становила 3000,45 грн. З введенням на території України воєнного стану (24.02.2022) відповідачка більше не користувалась кредитними коштами та здійснювала повернення коштів на рахунок позивача. Згідно розрахунку наданого позивачем станом на 28.03.2023 року до сплати за тілом кредиту 15454,57 грн, хоча заявки про збільшення кредитного ліміту відповідачка не надавала, пропозицій щодо збільшення кредитного ліміту від позивача також не надходило. У розрахунку зазначено сума ліміту 10000,00 грн. Згідно виписки по рахунку за кредитною картою без згоди позичальника, кредитний ліміт збільшувався банком одноособово 08.10.2021, 10.03.2022, 11.04.2022, 25.04.2022, 10.05.2022, 10.06.2022, 11.07.2022 та з нього проводились відрахування: проценти за користування кредитом за овердрафт, за розрахунково-касове обслуговування основної карти, яке не передбачено анкетою-заявою та паспортом споживчого кредиту. Аналізуючи дані вказаної Виписки, зняття коштів із вказаної картки останній раз було здійснено відповідачкою 31.01.2022 року. На цю дату залишок коштів на карті становив 18297,48 грн. Ця сума є неправдивою та не співпадає із даними зазначеними у розрахунку. Починаючи з 01.02.2022 року відповідачка не користувалася кредитними коштами, що підтверджено документами наданими позивачем до позовної заяви. Позивачем самостійно здійснювалося збільшення кредитного ліміту та із збільшеної суми стягувалися, не узгоджені з позичальником штрафні санкції. Крім того, позивачем не було повідомлено відповідачку про зміну назви банківської установи, та не надано реквізитів для погашення заборгованості. У зв`язку з чим вважає, що АТ «Альфа Банк» (АТ Сенс Банк) при наданні кредиту відповідачці [PERSON] не дотримався вимог, передбачених діючим законодавством про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які він вважав узгодженими. 26.12.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] , відповідно до якого вважає, що наведені у відзиві правові позиції по суті спору безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ «Альфа-банк» не повернуті, є усі правові підстави для висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у вказаному у позовній заяві розмірі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509,526,1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Наголошує, що відповідач в аргументації своїх заперечень не додає будь-яких первинних документів, які б свідчили про часткове чи повне погашення заборгованості. У зв`язку з чим просить задовільнити позовну заяву в повному обсязі. Ухвалою судді від 12.10.2023 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача наполягає на задоволені позовної заяви в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що зважаючи на пояснення, які були надані нею в ході судового розгляду, вважає, що позовні вимоги визнають, тільки в частині того боргу, який існував на 08.02.2022 року, ця сума складає 8174,00 грн, в межах цієї суми позивач визнає борг та може його сплатити. Відповідач коли користувалася кредитом, то вона сплачувала і відсотки і тіло кредиту, це видно з розрахунку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Суд вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.04.2021 [PERSON] підписала\~анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» (змінене найменування - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК») на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб АТ «Альфа-Банк» (а.с. 4 на звороті) та\~09.04.2021 уклала з\~АТ «Альфа Банк» кредитний договір у формі оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631620679 (а.с. 4). У розділі ІІІ кредитного договору визначено умови надання кредитної лінії, а саме максимальний ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн; сума доступного кредиту на момент складання оферти 10\~000 грн; процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою у розмірі 26 % річних; тип процентної ставки фіксована; сума кредиту, що буде доступна відповідачці у будь-який час протягом строку дії кредитної лінії та угоди у межах ліміту кредитної лінії, вказаного у цій оферті на укладення угоди (надалі оферта), відповідачка просила повідомляти їй у порядку, визначеному договором. Згідно з пунктом ІV кредитного договору відповідачкою погоджено такі умови: обов`язковий мінімальний платіж - у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50,00 грн; дата сплати обов`язкового мінімального платежу - відповідно до умов додатку № 4 до договору; платежі з повернення кредиту - здійснювати відповідно до договору, примірний графік та розрахунок сукупної вартості - навести у тарифах, які є невід`ємною частиною договору. Запропоновано банку щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку № [NUMBER] у розмірах, що необхідні для щомісячного страхового платежу згідно з умовами. Оферта та анкета-заява містять підпис відповідачки. Відповідно до паспорту споживчого кредиту\~АТ «Альфа-Банк»\~від 08.04.2021 максимальна сума кредиту становить\~200 000,00 грн; мета споживчі цілі; процентна ставка відсотків річних встановлена у розмірі 26 % річних; тип процентної ставки фіксована (а.с. 5). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом, складеним позивачем станом на 28.02.2023 (а.с.8), кредит надано 09.04.2021; сума ліміту 10 000,00 грн, залишок кредиту 32\~981, 71 грн. З розрахунку також вбачається, що загальна сума заборгованості у розмірі 32\~981, 71 гривень складається зі заборгованостей за такими платежами: 15\~454, 57 грн тіло кредиту; 183, 35 грн відсотки за користування кредитом; 16\~297, 61 грн прострочене тіло кредиту; 1046, 18 грн відсотки за прострочену заборгованість (15\~454, 57 + 183, 35 + 16\~297, 61 + 1046, 18 = 32\~981, 71). Також з розрахунку встановлено, що за весь період кредитування було погашено відсотків за користування кредитом 7951,22 грн (сума доданків стовпця № 10 у розрахунку) та відсотків за прострочену заборгованість 450 грн (сума доданків стовпця № 13 у розрахунку), загалом на суму 8401,22 грн. Факт руху\~грошових коштів\~на картковому\~рахунку відповідачки\~позивач підтвердив\~випискою по\~рахунку з\~кредитною карткою\~World\~Debit\~Mastercard\~за період\~з 10.04.2021\~по 09.02.2023\~(а.с.\~9-12),\~відповідно до\~якої розмір\~кредитного ліміту\~був встановлений\~відповідачці у\~розмірі\~23424,\~43 грн; всього витрат було здійснено на суму 40\~589, 43 грн; всього надходжень 8837, 16 грн; поточна сума заборгованості 32\~615, 20 грн, термін сплати до 07.03.2023 (а.с. 9). З виписки\~по рахунку\~також встановлено,\~що відповідачкою\~за весь\~період кредитування\~було здійснено\~видаткових операцій\~(покупки,\~зняття готівки,\~списання комісій\~за зняття\~готівки у\~банкоматі в\~кредит)\~на загальну\~суму \~19\~943,30\~грн;\~а надходжень\~(прибуткових\~операцій за\~рахунком)\~було на\~загальну суму 8837, 16 грн. З цієї ж виписки судом було встановлено, що позивачем 09.04.2021 було встановлено кредитний ліміт 10000,00 грн, який у подальшому неодноразово змінювався, а саме: - 08.10.2021 збільшено до 13\~000,00 грн, внаслідок чого позитивний залишок (доступний до використання) на рахунку становив 3000,00 грн; - 01.01.2022 - збільшено до 17\~000,00 грн, внаслідок чого позитивний залишок (доступний до використання) на рахунку становив 4000,00 грн; - 10.03.2022 - збільшено до 17\~057,82 грн, внаслідок чого позитивний залишок (доступний до використання) на рахунку становив 57,82 грн; - 11.04.2022 - збільшено до 18031,88 грн, внаслідок чого позитивний залишок (доступний до використання) на рахунку становив 974,06 грн; - 25.04.2022 - збільшено до 19879,28 грн, внаслідок чого позитивний залишок (доступний до використання) на рахунку становив 1847,40 грн; - 10.05.2022 - збільшено до 20988,41 грн, внаслідок чого позитивний залишок (доступний до використання) на рахунку становив 1109,16 грн; - 10.06.2022 - збільшено до 22192,44 грн, внаслідок чого позитивний залишок (доступний до використання) на рахунку становив 1202,03 грн; - 11.07.2022 - збільшено до 23424,43 грн, внаслідок чого позитивний залишок (доступний до використання) на рахунку становив 1233,99 грн. Отже, найбільший кредитний ліміт\~на поточний рахунок відповідачки, який був встановлений позивачем (банком) у межах максимального кредитного ліміту, передбаченого кредитним договором (200000,00 грн), та яким мала право та можливість користуватися відповідачка,\~становив 23424, 43 грн. У подальшому 03.08.2023 позивачем було відправлено на адресу відповідачки [PERSON] досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань (а.с. 13), що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист та списком згрупованих відправлень (а.с. 14-17). У вимозі позивач вимагав від відповідачки протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але у бідь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання такої вимоги усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість у розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 32981,71 грн. Доказів погашення кредиту матеріали справи не містять. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1-2 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 р. N 2120-IX). Згідно зі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що між АТ «Альфа Банк» (змінене найменування - АТ «СЕНС БАНК») та відповідачкою\~ [PERSON] в простій письмовій формі було укладено кредитний договір, що не заперечувалося представником відповідача. Максимальний кредитний ліміт, який був передбачений умовами кредитного договору, становив 200 000,00 грн. Між тим, фактично позивачем було встановлено, а відповідачкою могло бути використано кредитний ліміт лише у розмірі\~23424, 43 грн. Такі факти підтверджуються випискою по рахунку відповідачки. Суд бере до уваги доводи представника відповідача про погодженням нею кредитного ліміту тільки у межах 17 000,00 грн, оскільки з виписки по рахунку вбачається, що після збільшення позивачем кредитного ліміту по рахунку відповідачки, остання 28.01.2022 року здійснила зарахування переказу з картки на картку в розмірі 1000 гривень. Так, наприклад, 04.01.2022 відбулося збільшення кредитного ліміту та було встановлено новий кредитний ліміт - 17000,00 грн. Позитивний (доступний до використання) залишок коштів на рахунку після збільшення кредитного ліміту став складати 4000,00 грн. 05.01.2022 та 28.01.2022 відповідачка здійснила переказ з картки на карту на суму 680,00 грн та 1000 грн та інші видаткові операції. Отже відповідачка була обізнана про встановлення на її рахунок кредитного ліміту 04.01.2022 в розмірі 17000,00 грн. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також виписка банку згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого\~наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. З виписки з особового рахунку відповідачки та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідачка систематично користувалася кредитною карткою та здійснювала платежі на погашення заборгованості за кредитним лімітом до лютого 2022 року. Разом з тим матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження обізнаності відповідача про збільшення (встановлення) кредитного ліміту за картковим рахунком відповідачки. Заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої позичальником суми кредитних коштів. Отже пред`явлена позивачем до стягнення заборгованість за тілом кредиту (31752, 18 грн) перевищує кредитний ліміт, який був встановлений позивачем на картковий рахунок відповідачки (17 000 грн), та в межах якого відповідачка мала право та можливість використовувати кредитні кошти. Доказів несанкціонованого перевищення відповідачем ліміту кредитування позивач до суду не надав. Разом з тим суд вважає, встановлення кредитного ліміту 17 000 грн є доведеним та підтвердженими наданими позивачем сукупністю доказів у вигляді виписки по рахунку, розрахунку заборгованості, оферти, паспорту споживчого кредиту, які суд бере до уваги. Проте з виписки по рахунку, наданої позивачем, вбачається, що\~остання видаткова операція за рахунком\~була здійснена відповідачкою 31.01.2022 на суму 7, 02 грн «списання переказу з картки на карту». Згідно з розрахунком заборгованості станом на 08.02.2022 тіло кредиту складало 18 297,48 грн. За період з 09.01.2022 по 08.02.2022 було погашено 1000,00 грн (це останній платіж, здійснений відповідачкою за період кредитування). Після такого погашення заборгованість за тілом кредиту стала складати 16 999,55 грн; прострочене тіло кредиту було відсутнє. За відсутності після лютого 2022 року видаткових операцій за рахунком\~заборгованість за тілом кредитом збільшуватися не могла. Представник відповідача у судовому засіданні стверджувала, що після початку війни у лютому 2022 році вона більше кредитом не користувалася. Суд вважає, що такі ствердження відповідачки є правдивими та такими, що відповідають дійсності, оскільки з наданих позивачем доказів не вбачається, що відповідачка здійснювала видаткові операції за рахунком (знімала кошти у банкоматі, розраховувалася у торгівельних мережах, здійснювала перекази на інші карткові рахунки) після 31.01.2022. Отже, суд вважає, що починаючи з цієї дати збільшення заборгованості за кредитним лімітом відповідачки здійснювалося не за рахунок прямого кредитування рахунку відповідачки, а за рахунок збільшення заборгованості позивачем (банком) шляхом збільшення від`ємного залишку за кредитом за рахунок нарахованих позивачем та самостійно списаних ним за рахунок кредитного ліміту процентів за користування кредитними коштами. Тобто позивач фактично штучно збільшував кредитну заборгованість відповідачки за рахунок нарахованих процентів у попередніх періодах. А заборгованість за тілом кредиту, яку позивач пред`явив до стягнення, складається не тільки з коштів, які безпосередньо відповідачка отримала у кредит шляхом витрачання коштів у межах встановленого їй кредитного ліміту, а й за рахунок самостійного збільшення заборгованості за кредитом позивачем шляхом погашення процентів за користування кредитом за рахунок кредитних коштів. Цим позивач самостійно на власний розсуд допустив штучне збільшення заборгованості за кредитом поза межами кредитного ліміту, встановленого на картковий рахунок відповідачки (позичальниці). Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним позивачем розрахунком, дійшов висновку, що відповідачкою не спростовано отримання нею кредитних коштів у межах кредитного ліміту, встановленого на її банківський рахунок, що підтверджується банківською випискою за договором та розрахунком заборгованості. Позивачем же, на думку суду, не доведено правомірність та підставність вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту з перевищенням встановленого кредитного ліміту. Отже вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає частковому задоволенню у межах встановленого позивачем кредитного ліміту та у межах фактично використаних відповідачкою кредитних коштів та не погашених нею у строки, встановлені договором, у сумі 16 999, 55 грн. Вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 14 752, 63 грн (15454, 57 + 16297, 61 16999, 55 = 14 752, 63 грн) є необґрунтованою позивачем, не підтвердженою належними та достатніми доказами, тому суд у цій частині вимог позивачеві відмовляє за безпідставністю. Позивач набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором у повному обсязі, пред`явивши досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань 03.07.2023. З 36-го дня направлення вимоги слід уважати таким, що настав строк повернення кредиту у повному обсязі. З цього часу нарахування процентів за користування кредитом відповідно до умов договору здійснюватися не могло. Як уже зазначено судом вище, з розрахунку заборгованості за кредитним договором, виконаним позивачем, чітко вбачається, що позивач просив фактично стягнути з відповідачки проценти за користування кредитом у сумі183, 35 грн, які нараховані ним на тіло кредиту (не прострочене), та проценти за прострочену заборгованість за тілом кредиту у сумі 1046, 18 грн, що нараховані станом на 28.02.2023, тобто правомірно у межах договірного строку кредитування рахунку відповідачки. Відповідачка контррозрахунок процентів за користування кредитом не надала. Про неправомірність нарахування процентів саме у такому розмірі не заявляла.

Outcome: partial