Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

У листопаді 2023 року адвокат Вітер Сергій Вікторович звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області в інтересах [PERSON] (далі - позивач) з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] . Цим рішенням припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] за рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2013 року. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 липня 2014 року рішення залишено без змін. Виконавче провадження відкрито 29 липня 2014 року. Відповідно до довідки Фастівського МВ ДВС ГТУЮ в Київській області, станом на 01.11.2023 року розмір заборгованості по сплаті аліментів складає 53 620,52 грн. Рішеннями судів неодноразово стягувалась пеня за несвоєчасно сплачені аліменти. Зокрема, постановою Київського апеляційного суду від 12.09.2023 року (справа № 381/2941/20) залишено у силі рішення суду від 07.07.2021 року про стягнення суми пені з [PERSON] за період з 01.11.2018 року по 30.09.2020 року в сумі 53 620,52 грн. Позивач зазначила, що [PERSON] звільнений від сплати аліментів з 21 червня 2017 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . Але розмір заборгованості по аліментам залишився в розмірі 53 620,52 грн., відповідно до довідки розрахунку від 01.11.2023 року, що надано Фастівським МВ ВДВС. Розрахунок суми пені, на переконання [PERSON] , становить 440 760,67 грн. Між тим, на підставі ст. 196 СК України, сума пені підлягає зменшенню до 53 620,52 грн. Тому, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь суму пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.10.2020 року по 31.12.2022 року у розмірі 53 620,52 грн. У відзиві на позовну заяву [PERSON] вказав, що позивач зловживає своїми правами на подачу позовної заяви. При цьому, судами під час розгляду інших справ неодноразово було встановлено, що дитина з народження проживає з батьком, який повністю її утримує. Оскільки аліменти мають бути використані на дитину, стягнення коштів на користь позивача суперечить вимогам закону. На думку відповідача, такі дії позивача лише поглиблюють розрив відносин матері та дитини. Тому, просив відмовити у задоволенні даного позову. У судове засіданні представник позивача та позивач не з`явились, в матеріалах справи наявна заява представника про розгляд справи у їх відсутність. В заяві зазначено, що вимоги позову позивач підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 14.12.2023 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 18.01.2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 12.02.2024 року повернуто [PERSON] та [PERSON] матеріали зустрічної позовної заяви про скасування заборгованості по аліментах. Також, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Суд, дослідивши документи, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом із Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року у справі № 381/1118/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 17 липня 2014 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року залишено без змін. 24 січня 2019 року Фастівським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у справі № 381/4642/17 (провадження № 2/381/16/19), яким звільнено [PERSON] з 21 червня 2017 року від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно до виповнення дитиною повноліття стягнутих за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2014 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно починаючи з 14.12.2017 року. Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі №381/4642/17 рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2019 року було скасовано в частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та ухвалено в цій частині нове про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів за період із 01 березня 2018 року по 31 жовтня 2018 року в сумі 4 604,81 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року у справі №381/2941/20 залишено без змін рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.07.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2018 року по 01.10.2020 року у розмірі 53 620,52 грн. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на супровідний лист Фастівського МВ ДВС ГТУЮ в Київській області від 01.11.2023 року, до якого відповідну довідку не надала, та враховуючи приписи ст. 196 СК України, просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.10.2010 року по 31.12.2022 року у розмірі 53 620,52 грн. На підтвердження позовних вимог, стороною позивача надано довідку-розрахунок Фастівського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.06.2019 року, у якій вказано, що розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 21.06.2017 року (дата набрання рішенням суду про визначення місця проживання дитини з батьком законної сили) складає 53 620,52 грн. Разом з тим, супровідний лист від 01.11.2023 року даних про наявність заборгованості не містить. Як зазначено у постанові Київського апеляційного суду від 18.02.2020 року у справі №381/4642/17, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 17 липня 2014 року, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року залишено без змін. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист. Відділом ДВС Фастівського МРУЮ відкрито виконавче провадження № 44196381. У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини з одного з подружжя відбувалося за рішенням суду. Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Законодавцем визначено, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів обчислюється у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, з враховується розміру несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Розмір пені за місячним платежем розраховується за формулою: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Строк прострочення починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Як було неодноразово встановлено судами під час розгляду справ про стягнення пені за прострочення сплати аліментів [PERSON] належним чином не виконує рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року про стягнення з нього аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів, і у зв`язку з цим з нього стягувалась пеня за прострочення сплати аліментів. Всі рішення про стягнення пені за прострочення сплати аліментів набрали законної сили. Під час розгляду справи №381/4642/17 встановлено, що вказана заборгованість утворилась до часу, з якого визначено місце проживання дитини з батьком (до 21 червня 2017 року - дата набрання рішення законної сили), а відтак до цього часу [PERSON] мав добросовісно виконувати рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Відповідно до вимог цивільного законодавства, сплачені аліменти не підлягають поверненню. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, у якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). У відповідності до вимог ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. За умовами ч. 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. На підтвердження позовних вимог, стороною позивача надано довідку-розрахунок Фастівського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.06.2019 року, у якій вказано, що розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 21.06.2017 року складає 53 620,52 грн. Тобто, позивачем надано довідку про заборгованість станом на 14.06.2019 року, у той час, як даний позов подано у листопаді 2023 року. Таким чином, на підставі приписів ч. 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», позивачем не підтверджено наявність у відповідача боргу по сплаті аліментів станом на час перебування справи у проваджені суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні суд не наділений повноваженнями за власною ініціативою витребувати докази на корись однієї зі сторін. Позивач же актуальну довідку за ч. 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» про наявний розмір заборгованості не надала. При цьому, у судове засідання ні позивач, ні її представник не з`явились, не заявляли про труднощі в отриманні даних доказів. Згідно наявних у суду даних із автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на дату пошуку у рамках виконавчого провадження [NUMBER] відбувається примусове виконання. Тобто, з 2019 року (дата видачі довідки) по час розгляду справи у суді (2024 рік) розмір існуючої заборгованості міг змінитись, оскільки у рамках виконавчого провадження виконавчі дії виконавець наділений рядом повноважень щодо примусового стягнення боргу. Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами існування боргу по аліментах станом на час розгляду справи згідно приписів ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», суд відмовляє у стягненні пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.10.2020 року по 31.12.2022 року у розмірі 53 620,52 грн. та, відповідно, відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed