Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

09.06.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є пенсіонеркою за віком, розмір її пенсії складає 2 100,00 грн. Більшу частину коштів [PERSON] вимушена витрачати на оплату комунальних послуг. Окрім того, позивач має проблеми зі здоров`ям, їй встановлено діагноз: стабільна стенокардія напруги 2 ФК, СН 2 Аст., гіпертонічна хвороба 2 ст., астено-неврологічний синдром, тому вона вимушена витрачати значні кошти на лікування. Позивач є матір`ю відповідача - [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає їй матеріальної допомоги, чим ставить її у скрутне становище. Відповідач наразі відбуває службу у Збройних Силах України та має стабільний дохід, інших осіб, які перебувають на утриманні сина немає. Також позивач зазначає, що вона не ухилялась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, а тому вважає, що має законні підстави для стягнення з сина аліментів. Просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання непрацездатної матері у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу, щомісячно, довічно. Ухвалою суду від 04.07.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду с порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 07.08.2023 року до суду надійшло клопотання від [PERSON] та [PERSON] про залучення їх в якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. У клопотаннях зазначено, що [PERSON] має з відповідачем спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] має з відповідачем спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 16.01.2017 року з [PERSON] стягнуто на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. 22.04.2020 року судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя стягнуто з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь іншої дружини - [PERSON] в розмірі частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач неодноразово звертався до суду із позовами про зменшення розміру аліментів, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2023 року у позові відповідачу було відмовлено. Вважають, що рішення по цій справі може вплинути на права дітей щодо належного розміру аліментів. Додатково зазначили, що позивач по справі - [PERSON] отримує пенсію за віком, не є інвалідом, інших осіб на утриманні не має, одружена, чоловік також отримує пенсію, вони мешкають разом та ведуть спільне господарство. Вважають, що позивачем не доведено потребу в матеріальній допомозі. Ухвалою суду від 18.03.2024 року клопотання задоволено, до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена судом своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю, додатково зазначив, що позивач має законне право на утримання аліментів від нього, як сина, і наявність у відповідача на утриманні неповнолітніх дітей не може впливати на результат розгляду наявного спору. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] проти позову заперечувала, просила суд врахувати, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] - адвокат Боярчук Н.В. проти позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачем не надано суду жодних доказів щодо потреби у наданні їй допомоги відповідачем. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. А у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). Відповідно до довідки про доходи № 4275 8621 7922 1268, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду в Харківській області встановлено, що [PERSON] є пенсіонером за віком, за період з 01.12.2022 року по 31.05.2023 року отримала дохід в розмірі 13 860,00 грн. (2 100,00 грн. щомісячно) (а.с. 3). Пенсія за віком, яку отримує позивач [PERSON] є єдиним її доходом. Через свій похилий вік та стан здоров`я, позивач потребує постійного лікування та відповідних витрат, на що щомісячно витрачає більшу частину свого доходу (пенсію). Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 212/1055/18-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану. Частиною першою ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно з ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст. 204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача. Відповідач визнав позовні вимоги, про що до суду надав відповідну заяву. Крім того суд враховує, що на утриманні відповідача перебувають малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких стягнуто судом аліменти. Позивач є пенсіонеркою за віком та непрацездатною особою у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина, а відповідач не заперечує сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку. Проте суд також бере до уваги, що позивач має чоловіка - [PERSON] , який також отримує пенсію. При цьому, у власності [PERSON] є земельні ділянки, які передано в оренду, тобто позивач має додатковий дохід. Згідно з Законом України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2023 році зокрема осіб, які втратили працездатність: 2 093,00 грн. Із наданої позивачем довідки про доходи, вбачається, що розмір пенсії [PERSON] є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, на момент розгляду цієї справи позивач отримує пенсією у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. З урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно зі ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, а тому в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: partial