Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

29.12.2023 представник позивача, адвокат Гладиш Ярослава Миколаївна, звернулася до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 22.01.2024, мотивуючи тим, що 11 грудня 2023 року позивачка, попередньо сплативши повну вартість товару, придбала на сторінці «tapki.nb» в соцмережі «Instagram», що діє від імені ФОП [PERSON] , товар, а саме: 1 пару взуття, ITTS 5889-20-9 WHITE дутікііс білі платформа, розмір 37. Придбання товару підтверджується платіжною інструкцією 0.0.3350792039.1 від 11.12.2023, [PERSON] ( [NUMBER] , ЄДРПОУ 3445003671). Загальна вартість товару становила 1550 грн. Вказане, попередньо оплачене, інтернет замовлення №14050 було зібрано та надіслано ФОП [PERSON] в м. Київ, відділення № [NUMBER] , через транспортну компанію «Нова пошта» та 13 грудня 2023 року було отримане позивачкою (накладна Нової пошти №20450830026545). При отримані, позивачка оглянула взуття та жодних дефектів не помітила, проте, після першої прогулянки в новому придбаному взутті, зрозуміла, що товар неякісний та бракований, чоботи почали линяти з середини на зовні (так як це білі чоботи, а линяють вони чорним, то це суттєво помітно). Одразу після виявлення позивачкою факту, що якість товару є неналежною, 25.12.2023 (в межах передбаченого ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» чотирнадцятиденного строку, який обраховується з дня отримання товару, а саме з 13 грудня 2023 року), позивачка звернулася до відповідача із вимогою про заміну неякісного товару на аналогічний якісний, або повернення грошових коштів за неякісний товар. 26.12.2023 позивачка повторно написала відповідачу на сторінці «tapki.nb» в соцмережі «Instagram» що діє від імені ФОП [PERSON] , та просила надати зворотній зв?язок на попередню вимогу. На письмову претензію, направлену позивачкою відповідачу 25 та 26 грудня 2023 року, останній не надав жодної відповіді. 31.12.2023 позивачка написав відповідачу на сторінці «tapki.nb» в соцмережі «Instagram», що діє від імені ФОП [PERSON] , що звернулась до адвоката та готує пакет документів для звернення до суду. Всі листи-звернення відповідачем прочитано, та не надано жодної відповіді. Відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» продавець зобов?язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» укладення договору продавцем (виконавцем) із споживачем на відстані відбувається за допомогою засобів дистанційного зв?язку: телекомунікаційних мереж, поштового зв?язку, телебачення, інформаційних мереж, зокрема Інтернет (статті 1, 13 цього Закону). Тому позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу, зобов?язання відповідача прийняти товар неналежної якості, сплативши за власний рахунок вартість пересилки товару та стягнення суми вартості взуття у розмірі 1550 грн., банківської комісії за перерахунок у розмірі 3 грн., вартості доставки замовлення у розмірі 78 грн., а всього 1631 грн., позивач вважає такими, що підлягають задоволенню. На підтвердження витрат на правову допомогу адвокат Гладиш Я.М. надав копію договору про надання правової допомоги №01/24 від 04.01.2024, копію Додаткової угоди №l від 04.01.2024 до договору про надання правової допомоги №01/24 від 04.01.2024, ордер, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю,розрахунок сум судових витрат на суму 3000 грн. Тому, просила стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] вартість неякісного товару у розмірі 1550,00 грн, банківської комісії за перерахунок у розмірі 03,00 грн, вартості доставки замовлення у розмірі 78,00 грн, всього 1631,00 грн., а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. 24.01.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 05.02.2024 відповідач - ФОП [PERSON] , подав до суду відзив та заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що від громадянки [PERSON] не надходило відповідних письмових заяв на підставі ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів» та не було представлено товарного чеку, тому цей споживач не міг виставляти таких вимог. Також, не було представлено документальних доказів про пошкодження взуття з його вини, а саме відповідної експертизи, яка включає в себе докази згідно пункту 11 частини першої статті 1 в редакції Закону №2529-1Х від 16.08.2022, істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця. виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділені хоча б однією з нижченаведених ознак:а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів: в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Також при отриманні даної посилки на пункті-видачі Нова Пошта громадянкою [PERSON] за номером 20450830026545 в якій було взуття замовника та фіскальний чек №vG4HalEG8il не було складено відповідного акту про отримання товару неналежної якості, що може говорити про те що товар був отриманий належної якості. До нього не надходило письмових заяв (навіть у довільній формі) про неналежну якість взуття також обґрунтованих доказів, а саме експертизи або документальних даних про брак або в чому саме є неналежність якості товару по вказаних законодавством критеріям, а не суб`єктивної думки громадянки [PERSON] . Також просив врахувати, що немає даних доцільності використання взуття, він не знає за яких умов використовувалось взуття (мається на увазі для ходьби чи для спортивних або будівничих цілях). Також, він не впевнений, який був догляд за взуттям та чи був він враховуючи погодні умови, під час яких була експлуатація взуття. І чи була здійсненна доречна профілактика після експлуатації взуття на вулиці при поганих погодних умовах. Тому, враховуючи вищезазначене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Враховуючи, що станом на 02.04.2024 клопотань відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи до суду не надходило, суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, прийшов до висновку, про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. 42 Конституцій України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Отже, статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Згідно ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторонами в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 704 ЦК України якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання. Судом встановлено, що 11.12.2023 позивачка - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , попередньо сплативши повну вартість товару, за договором купівлі-продажу, укладеним між нею та ФОП [PERSON] ( [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), придбала у відповідача на сторінці «tapki.nb» в соцмережі «Instagram» 1 пару взуття, ITTS 5889-20-9 WHITE дутікііс білі платформа, розмір 37 вартістю 1550,00 грн, інтернет замовлення №14050 було зібрано та надіслано ФОП [PERSON] в м. Київ, відділення № [NUMBER] , через транспортну компанію «Нова пошта» (вартість доставки 78,00 грн) та отримане позивачкою 13.12.2023 без жодних зауважень, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 4-5, 6, 14, 15, 16, 40) та не заперечуються сторонами. Ці обставини свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням найманого працівника. Пунктом 7, 8, 9, 11 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку;договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, - договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця; засоби дистанційного зв`язку - електронні комунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані. Позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначає, що при отримані взуття на новій пошті, вона його оглянула взуття та жодних дефектів не помітила, проте, після першої прогулянки в новому придбаному взутті, зрозуміла, що товар неякісний та бракований, чоботи почали линяти з середини на зовні (так як це білі чоботи, а линяють вони чорним, то це суттєво помітно). Одразу після виявлення факту, що якість товару є неналежною, вона звернулася до відповідача з вимогою про заміну неякісного товару на аналогічний якісний товар, або повернення грошових коштів за неякісний товар. Тому, на підставі ст. 707 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» позовні вимоги щодо розірвання договору купівлі-продажу, зобов?язання відповідача прийняти товар неналежної якості, сплативши за власний рахунок вартість пересилки товару та стягнення суми вартості взуття у розмірі 1550 грн., банківської комісії за перерахунок у розмірі 3 грн., вартості доставки замовлення у розмірі 78 грн., всього 1631 грн., вважає такими, що підлягають задоволенню. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження позивача, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 707 ЦК України покупець має право протягом чотирнадцяти днів не рахуючи дня купівлі непродовольчого товару належної якості, якщо триваліший строк не оголошений продавцем, обміняти його у місці купівлі або інших місцях, оголошених продавцем, на аналогічний товар інших розміру, форми, габариту, фасону, комплектації тощо. У разі виявлення різниці в ціні покупець проводить необхідний перерахунок з продавцем. Якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, покупець має право повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього грошову суму. Вимога покупця про обмін або повернення товару підлягає задоволенню, якщо товар не був у споживанні, збережено його товарний вид, споживчі властивості та за наявності доказів придбання товару у цього продавця. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром. У ч. 2 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. Отже, якщо всі вищевикладені вимоги дотримано і на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та отримати грошові кошти у розмірі вартості повернутого товару згідно ч.2 ст.9 ЗУ «Про захист прав споживачів». Однак, у даному випадку, товар (одна пара зимового взуття ITTS 5889-20-9 WHITE дутікііс білі, платформа, розмір 37, вартістю 1550,00 грн), який придбаний [PERSON] та доставлений 13.12.2023, не зберіг свого товарного вигляду та не є товаром належної якості, що також підтверджується матеріалами справи (а.с. 19, 20), тому обмін такого товару на інший чи розірвання договору з поверненням коштів, у порядку визначеному ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», вже є неможливим. Також, як зазначає позивачка, 25.12.2023 (в межах чотирнадцяти денного строку) вона звернулася до відповідача на сторінці «tapki.nb» в соцмережі «Instagram», що діє від імені ФОП [PERSON] , з вимогою про обмін неякісного товару на аналогічний якісний товар, або повернення грошових коштів за неякісний товар, 26.12.2023 вона повторно написала відповідачу на сторінці «tapki.nb» в соцмережі «Instagram» та просила надати зворотній зв`язок на попередню вимогу, але останній не надав жодної відповіді та вже 31.12.2023 вона написала відповідачу на сторінці «tapki.nb» в соцмережі «Instagram», що звернулась до адвоката та готує пакет документів для звернення до суду, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 17-18). Суд, також, оцінює зазначене твердження позивачки, виходячи з наступного. Згідно абз. 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Згідно абз. 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) заміни товар на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Аналогічні положення містяться в ст. 678 ЦК України, в яких зазначено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитись від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Пунктом 5 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг. Пунктом 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах, та умовам договору із споживачем. Пунктом 12, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем), а істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Відповідно до ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 676 ЦК України гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу. Відповідно до абз. 1 ч. 1 та абз. ч. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами чи договором. На сезонні товари (одяг, хутряні та інші вироби) гарантійний строк обчислюється з початку відповідного сезону, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 №172 Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів» затверджено перелік сезонних товарів згідно з додатком N 1, гарантійні терміни за якими обчислюються з початку відповідного сезону, зокрема, взуття зимового асортименту - з 15 листопада по 15 березня. Отже, з урахуванням вищенаведених норм, право на заміну товару або розірвання договору купівлі-продажу товару виникає у споживача за умови виявлення саме істотного недоліку протягом гарантійного строку, який виник з вини виробника товару. При цьому, для віднесення виявленого недоліку до числа істотних, недолік обов`язково повинен: роботи неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, бути таким, що виник з вини виробника товару, після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин та має бути наділеним хоча б однією з ознак, передбачених підпунктами «а»-«в» п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у сукупності. Жодна із вказаних ознак сама по собі не може свідчити про наявність істотного недоліку у товарі та бути підставою для заміни товару. Також, суд враховує, що в ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання саме від споживача письмової згоди, організувати проведення експертизи продукції, відповідно до п. 13 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затверджений ПКМУ від 11.04.2002 року №506. Крім того, необхідність проведення незалежної експертизи товару виникає за наявності спору між продавцем та споживачем щодо причини виникнення недоліку товару та з`ясування питання, чи не було порушено правил експлуатації товару, механічного пошкодження товару чи інших умов, які є підставою для відмови у здійсненні гарантійного обслуговування товару. Однак, позивачкою не було надано до суду належних та достатніх доказів того, що недоліки товару є саме істотними та наявні підстави для розірвання договору купівлі-продажу, повернення сплачених за товар коштів в сумі 1550,00 грн, разом з комісією та вартістю доставки. Крім того, в порушення вимог ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», в якій передбачено, що при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк, позивачка не зверталася до продавця з вимогою безоплатного усунення недоліків товару, враховуючи, що товар на підставі ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», поверненню не підлягав, як і не вправі вимагати усунути недоліки товару протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстави повернення [PERSON] вартості товару продавцем ФОП [PERSON] відсутні. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed