Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

02.10.2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] (представник позивача адвокат Мисечко К.О.) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Сервісна компанія «ПРОСПЕКТ» (далі ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ») про захист прав споживачів, визнання протиправними дій та зобов`язання демонтувати обмежувальний пристрій, в якому позивач просить суд: - визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Сервісна компанія «ПРОСПЕКТ», код ЄДРПОУ 41900129, щодо обмеження доступу [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , до використання спільного майна (ліфту) багатоквартирного будинку [ADDRESS] , шляхом встановлення обмежувального пристрою, що працює за кодованими ключами; - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-Сервісна компанія «ПРОСПЕКТ», код ЄДРПОУ 41900129, демонтувати обмежувальний пристрій, що працює за кодованими ключами, у ліфті багатоквартирного будинку [ADDRESS] . І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . Також позивач є і співвласником допоміжних приміщень та прибудинкової території будинку [ADDRESS] . Згідно з договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 09.11.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-Сервісна компанія «ПРОСПЕКТ», код ЄДРПОУ 41900129, є управителем будинку та надавачем послуг співвласникам будинку. Як стверджує позивач, з 01.06.2023 року відповідач ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ» незаконно обмежив позивачу доступ до ліфту шляхом встановлення обмежувального пристрою, що працює тільки з ключами за кодом. У спорі, що виник, відповідач є виконавцем житлово-комунальних послуг, а позивач їх споживачем. Водночас, за твердженнями позивача, встановлення системи вибіркового доступу до ліфту (за кодованими ключами) проводилось без згоди співвласників, збори співвласників з цього питання не проводились, ніяких рішень співвласниками будинку не приймалось, що підтверджується колективною скаргою у червні 2023 року на адресу відповідача, Дніпровської міської ради (ДМР), органи правопорядку. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, визнання протиправними дій та зобов`язання демонтувати обмежувальний пристрій. 03.11.2023 року представник відповідача адвокат Лавринович О.В. подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що відповідач вважає позовні вимоги недоведеними та необґрунтованими. Рішення щодо демонтажу спільного майна приймається співвласниками, а не судом, а відповідач жодним чином не порушував права [PERSON] 06.11.2023 року представник відповідача адвокат Смірнов А.А. подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні. Так, за твердженнями відповідача, до спільного майна співвласників будинку належить також ліфтове обладнання, належне утримання якого було покладено на управителя. За твердженнями представника відповідача, система доступу, якою обладнано ліфт в житловому будинку [ADDRESS] , була встановлена до 09.11.2018 року, коли ще балансоутримувачем та управителем житлового будинку було КП «Жилсервіс-2» ДМР. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2019 року у справі №904/575/19 було зобов`язано КП «Жилсервіс-2» ДМР передати ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ» технічну документацію на ліфти, але рішення суду так і не виконано. З метою виконання обов`язків, покладених на управителя, забезпечення схоронності майна ліфтового обладнання, управителем було проведено технічне обслуговування систем доступу ліфта, яке не потребує погодження на загальних зборах співвласників будинку та надано всім співвласникам ключі від системи доступу. Відповідач неодноразово звертався до позивача із проханням отримати ключ доступу до ліфта, в тому числі письмово, але позивач відмовлявся його отримувати, мотивуючи свої дії неприязним відношенням до керівництва ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ». Відсутність доступу до ліфта не чинить позивачу жодних незручностей, бо квартира [ADDRESS] розташована на другому поверсі та фактично позивач ліфтом не користується. Позивачу плата за технічне обслуговування ліфта не нараховується та не стягується з нього. Також позивач зазначив, що 03.11.2023 року на адресу позивача із супровідним листом відповідачем було листом надіслано ключ доступу до ліфта та відповідач надав йому цей доступ. Натомість позивач не довів та не підтвердив належними доказами факт порушення його права користування ліфтом, а тому позовні вимоги відповідач вважає безпідставними та необґрунтованими. 06.12.2023 року представник позивача подала до суду дві відповіді на відзиви, враховуючи, що два представника відповідача подали відзиви на позов. За твердженнями представника позивача, управитель не звертався до позивача із проханнями отримати ключі та ключі позивачу так і не були надані. Водночас позивач заявляє про перешкоди йому у користуванні ліфтом та їх усунення саме шляхом демонтажу обмежувального пристрою, а не наданням ключа. При цьому дійсно позивач отримав лист від відповідача, але ніякого ключа доступу у ньому не було. Встановлення системи вибіркового доступу до ліфту (за кодованими ключами) проводилось без згоди власників, збори власників з цього приводу не проводились, ніяких рішень з цих питань співвласниками будинку не виносилось. Також представник позивача зазначила, що факт порушення прав позивача у вигляді обмеження користування сумісною власністю підтверджується належними доказами та самим відповідачем. Тому представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Під час судового засідання позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснили суду таким чином, як про це вказано вище. Також позивач пояснив, що він не може користуватися ліфтом та йому не видавали ключі від обмежувального пристрою. В будинку 156 квартира та проживає більше 300 інших співвласників. При цьому представник позивача зазначила, що рішення про встановлення обмежувального пристрою приймалось без погодження із загальними зборами співвласників. Оскільки не було проведено загальних зборів співвласників, які уповноважені приймати рішення про встановлення таких обмежень, немає доказів того, що співвласники звертались до управителя за встановленням обмежувального пристрою. Представник відповідача не погодився із позовними вимогами та просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що право позивача на користування ліфтом не порушено, інші співвласники, які отримали ключі від обмежувального пристрою, користуються ліфтом та сплачують за це платежі. Також представник відповідача пояснив, що окремого рішення про встановлення обмежувального пристрою не приймалось, а встановлення такого пристрою було здійснено в межах надання співвласникам будинку послуг з технічного обслуговування ліфту. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06.10.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 28.03.2024 року було відмовлено у задоволенні заяв заявників (осіб, які не беруть участі у справі) про залучення їх до участі у справі в якості співпозивачів в цивільній справі. У судове засідання 28.03.2024 року з`явились всі учасники справи. Під час судового розгляду справи по суті спору суд заслухав усні пояснення учасників справи, дослідив наявні в матеріалах справи письмові докази, та 28.03.2024 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є власником квартири [ADDRESS] , зареєстрований та фактично проживає в ній. Це підтверджується копіями: паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 29.04.1996 року; свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.07.2018 року, спадкова справа №04/2017, зареєстровано в реєстрі за №940; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 19.07.2018 року. Відповідно до умов типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 09.11.2018 року, затвердженого постановою КМУ від 05.09.2018 року №712, ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ» (управитель) та співвласники багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] (співвласник), в особі [PERSON] , уповноваженої зборами співвласників багатоквартирного будинку, що діє відповідно до протоколу загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 20.07.2018 року, уклали договір, за яким управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком (послуга з управління), що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління, згідно з вимогам законодавства та умовами цього договору (п.1). Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Послуга з управління включає, в тому числі утримання ліфтів (п. 3). Технічна документація на будинок передається управителю згідно з актом приймання-передачі технічної документації, відповідно до додатку 3 до цього договору КП «Жилсервіс-2», не пізніше, ніж протягом 60 днів з дня, наступного за днем набрання чинності договором (п. 4). Управитель зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, відповідно до нормативних вимог і цього договору, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг (п. 8). Управитель має інші права та обов`язки, що передбачені законом або прямо випливають із цього договору (п. 9). На підтвердження факту звернення із колективною скаргою до ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ», ДМР, ГУНП в Дніпропетровській області, Центральної окружної прокуратури м. Дніпра, до відповідача із досудовою претензією позивач надав суду копії: колективної скарги від 05.06.2023 року з підписами співвласників у кількості 25 осіб, заяв про врахування голосів у колективній скарзі від 31.05.2023 року та від 02.06.2023 року від 4-х осіб інших співвласників, листів від 14.06.2023 року Департаменту житлового господарства ДМР «Про розгляд звернення», від 08.06.2023 року Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, від 12.09.2023 року ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ» «Щодо розгляду звернення», яке було залишено без розгляду. На підтвердження факту направлення ключів позивачу відповідач надав суду копію супровідного листа від 03.11.2023 року «Щодо направлення ключів» з додатком: ключі від системи доступу до ліфта та докази направлення на адресу позивача, а саме: копії накладної та фіскальних чеків від 06.11.2023 року, опис вкладення в цінний лист: оригінал листа від 03.11.2023 року із додатком ключем до системи доступу ліфта. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2019 року у справі №904/575/19 було частково задоволено позовні вимоги ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ» та зобов`язано КП «Жилсервіс-2» ДМР передати ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ», зокрема, технічну документацію на ліфти та інші технічні документи на системи, мережі, встановлені прилади, устаткування та обладнання у багатоквартирному будинку. У судовому засіданні були оглянуті відеозаписи від 05.11.2023 року та від 02.03.2024 року, надані позивачем, та у ході огляду встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , ліфт не працює без ключа від обмежувального пристрою та треба підносити кодований ключ. На підтвердження того факту, що з 01.06.2023 року та 28.07.2023 року ліфт працює тільки при наявності кодованого ключа, позивач надав суду скріншоти з телефону у додатку Viber із оголошеннями в Групі компаній ЖСК «Проспект». Відповідно до звіту ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ» за період з 01.01.2023 року по 01.09.2023 року, у багатоквартирному будинку [ADDRESS] , було проведено, зокрема, ремонт ліфту та його запуск під.№2. Відповідно до наряду допуску №584193 від 03.07.2023 року, за адресою: [ADDRESS] , під`їзди 1-3, проводились ремонтні роботи за завданням: установка домофонів на ліфт та в переліку виконаних робіт вказано: встановлення системи доступу до ліфта. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу захисту прав споживачів, визнання протиправними дій та зобов`язання демонтувати обмежувальний пристрій. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, далі ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) . Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з положеннями ст. 5 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору. Частиною 1 ст. 626 ЦК України\~передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року №417-VIII, багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 5 Закону України Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. У разі зміни форми управління багатоквартирним будинком особа, яка здійснювала управління, повинна передати наявну в неї технічну та іншу передбачену законодавством документацію на будинок особі, визначеній співвласниками такого будинку. У разі зміни управителя попередній управитель повинен передати наявну в нього технічну та іншу передбачену законодавством документацію на будинок новому управителю. Відповідно до частин 1, 2 ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники мають право: 1) вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; 2) брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника; 3) одержувати інформацію про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання; 4) безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом; 5) знайомитися з протоколами зборів співвласників (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), власними листками опитування, зведеною інформацією про результати голосування кожного із співвласників (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), а також за власний рахунок робити з них виписки і копії та отримувати їх копії в електронній формі; 6) на відшкодування винною особою збитків, завданих спільному майну багатоквартирного будинку, у розмірі, що відповідає частці кожного співвласника; 7) інші права, визначені законом. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Відповідно до частин 1-3 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів та прийняття відповідних рішень здійснюються згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: 1) розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним; 2) визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; 3) обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; 4) визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком; 5) проведення поточного і капітального ремонтів, реконструкції, реставрації спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт; 6) визначення дати та місця проведення наступних зборів співвласників; 7) визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком; 8) відключення будинку від мереж (систем) централізованого постачання комунальних послуг у порядку, встановленому законом, і визначення системи подальшого забезпечення будинку комунальними послугами, за умови дотримання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; 9) вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної послуги). Ініціатором зборів співвласників є ініціативна група, яка складається не менш як із трьох власників квартир або нежитлових приміщень, або управитель, обраний відповідно до цього Закону. Відповідно до пунктів 1, 7, 9, 10, 43 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2018 року №712, ці Правила визначають порядок надання послуги з управління багатоквартирним будинком (далі - послуга з управління), що здійснюється управителем на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (далі - договір управління), укладеного відповідно до Законів України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та «Про житлово-комунальні послуги». Приймання-передача технічної документації на будинок підтверджується відповідним актом. У разі передачі технічної документації на будинок від попереднього управителя уповноважена співвласниками особа бере участь у підписанні акта приймання-передачі такої документації та отримує його копію разом із копіями відповідної технічної документації. Послуга з управління включає, зокрема, утримання\~ ліфтів. Під час надання послуги з управління управитель забезпечує виконання робіт та послуг з утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, що входять до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території (далі - кошторис), з урахуванням обов`язкового переліку робіт та послуг, що затверджується Мінрегіоном, та з дотриманням: встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо якості житлово-комунальних послуг; вимог до якості, в тому числі щодо періодичності виконання (надання) таких робіт (послуг), визначених договором управління. \~Управитель зобов`язаний, зокрема, забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору управління, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг. За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити з його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами , зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Відповідно до положень ст. ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз викладеного вище вказує, що відповідач, встановлюючи обмежувальний пристрій на ліфт у будинку за місцем проживання позивача, діяв в межах повноважень, визначених йому як управителю, договором від 09.11.2018 року, вимогами чинного законодавства в рамках надання послуги співвласникам будинку №19 з управління, що включає, в тому числі утримання ліфтів, виконання обов`язку щодо забезпечення належного утримання спільного майна багатоквартирного будинку (ліфту). Тобто відповідач не діяв самовільно. Суд враховує те, що відповідно до звіту ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ» за період з 01.01.2023 року по 01.09.2023 року, у багатоквартирному будинку [ADDRESS] , було проведено ремонт ліфту та його запуск, відповідно до наряду допуску №584193 від 03.07.2023 року, проводились ремонтні роботи та в переліку виконаних робіт вказано: встановлення системи доступу до ліфта. Так, відповідач як управитель уповноважений договором від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг. Це, своєю чергою, спростовує твердження позивача про безпідставність встановлення відповідачем обмежувального пристрою для користування ліфтом. Тим більше, що за усними поясненнями позивача, у будинку [ADDRESS] загалом розташовані 156 квартир та проживає більше 300 співвласників. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що інші співвласники користуються ліфтом за допомогою кодованих ключів та будь-яких перешкод у цьому відповідач їм не вчиняє. Водночас під час судового розгляду справи судом було встановлено, що у зв`язку з відсутністю у позивача кодованого ключа у нього виникли перешкоди у користуванні ліфтом. При цьому суд бере до уваги те, що реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників. Суд також бере до уваги той факт, що за поясненнями представника відповідача, рішення господарського суду від 29.05.2019 року не виконане та відповідачу не передана технічна документація попереднім управителем КП «Жилсервіс-2» ДМР, в тому числі щодо ліфту. Незгода певної частини співвласників з діями та рішеннями управителя щодо встановлення обмежувального пристрою може бути вирішена на зборах співвласників, та відповідно до вимог закону, ініціатором таких зборів співвласників може бути і ініціативна група, яка складається не менш як із трьох власників квартир або нежитлових приміщень. Натомість доказів того, що та частина співвласників, яка не погоджується з діями відповідача щодо встановлення обмежувального пристрою, ініціювала проведення загальних зборів співвласників за результатами проведення яких прийнято рішення про демонтаж обмежувального пристрою, позивач суду не надав. Тому суд, враховуючи положення ст. 13 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, того, що позивач не можу користуватися ліфтом, у зв`язку з відсутністю у нього кодованого ключа, дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо обмеження доступу [PERSON] як співвласнику у користуванні спільним майном (ліфтом) багатоквартирного будинку [ADDRESS] шляхом невручення йому кодованих ключів до обмежувального пристрою ліфту, та необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] щодо усунення йому перешкод у користуванні ліфтом шляхом вручення йому як співвласнику спільного майна (ліфту) багатоквартирного будинку [ADDRESS] , кодованого ключа до обмежувального пристрою ліфту. З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно з положеннями ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Отже, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 536,80 грн (1073,60 грн : 2 = 536,80 грн) пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, та з урахуванням ставки судового збору станом на 01.01.2023 року. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Сервісна компанія «ПРОСПЕКТ» щодо обмеження доступу [PERSON] як співвласнику у користуванні спільним майном (ліфтом) багатоквартирного будинку [ADDRESS] шляхом невручення йому кодованих ключів до обмежувального пристрою ліфту, зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-Сервісна компанія «ПРОСПЕКТ» вручити [PERSON] як співвласнику спільного майна (ліфту) багатоквартирного будинку [ADDRESS] кодований ключ до обмежувального пристрою ліфту, а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити; стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Outcome: partial