Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

короткий виклад обставин справи. 07.02.2023 [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Бульчак Л. С., звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільської області про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що перебував із відповідачкою у шлюбі, який рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 22.08.2016 розірвано. За час подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Вказаним рішенням про розірвання шлюбу останнього було залишено на вихованні та утриманні у відповідачки. Проте, з червня 2017 року [PERSON] привезла сина до батька й залишила його проживати. На даний час [PERSON] проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні. Мати [PERSON] не бере участі у вихованні, утриманні дитини, не цікавить станом його здоров`я, фізичним та духовним розвитком, успіхами, навчанням, не спілкується з дитиною, не підтримує жодним чином. Оскільки відповідачка покладених на неї законом обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина, тож вівдповідач просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 05.04.2023 [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Семененко Л. М., звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільської області про зміну місця проживання дитини. В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликається на те, що дійсно перебувала з відповідачем за зустрічним позовом у зареєстрованому шлюбу, який розірвано. За час подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , якого після розірвання шлюбу, за спільною згодою з [PERSON] , було вирішено залишити проживати з нею, що підтверджується рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 22.08.2016. Стверджує, що любить свого сина, дбала про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток, виховувала. Оскільки грошових коштів для задоволення потреб дитини не вистарчало, у період з 22.05.2018 по 07.12.2019 виїжджала закордон на тимчасові заробітки. За усною домовленістю між сторонами у цей період син залишався з батьком. Стверджує, що після її останнього повернення в Україну у 2019 році, одразу поїхала до сина, однак колишній чоловік не дозволяв бачитися з ним, заборонив спілкуватися. Тому той факт, що вона тимчасово не проживала з сином за вищевказаних обставин, чи в недостатній мірі спілкувалася, не є підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, надані позивачем за первісним позовом докази не свідчать про її недобросовісність чи умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків. З метою уникнення непорозумінь між сторонами та в силу життєвих обставин на даний час [PERSON] тимчасово припинила спілкуватися з сином, проте остання бажає надалі виконувати свої батьківські обов`язки щодо [PERSON] , [INFO] . Беручи до уваги якнайкращі інтереси дитини, вважає за необхідне змінити місце проживання останнього, встановивши його місце проживання разом з батьком [PERSON] . 07.06.2023 позивачем [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Бульчак Л. С., подано відзив на зустрічний позов, у якому просить задовольнити зустрічний позов [PERSON] та визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Відзив на зустрічну позовну заяву мотивований тим, що викладені у зустрічному позові обставини є голослівними, такими, що не відповідають дійсності й не підтверджені жодними доказами. Водночас, бажання відповідачки виконувати свої батьківські обов`язки визначені лише фактом заперечення щодо позбавлення її батьківських прав. Зазначає, що зі сторони останньої не було вчинено жодних дій для спілкування з сином, а укладення нового шлюбу та народження дітей у такому не виправдовують її небажання спілкуватися з сином [PERSON] . Більше того, відповідачка на засідання комісії з приводу надання висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав не з`явилася, після пред`явлення позову не проявила жодного інтересу до сина, а зустрічні позовні вимоги про визначення місця проживання сина з батьком вкотре свідчать про її байдуже ставлення до виконання своїх материнських обов`язків. Процесуальні дії у справі. 07.02.2023 автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Гриновець О. Б. передані згадані вище матеріали справи для розгляду. 22.02.2023 суддя Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. своєю ухвалою прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 07.04.2023 зустрічну позовну заяву було залишено без руху. 30.05.2023 ухвалою суду поновлено [PERSON] строк на пред`явлення зустрічного позову у справі № 951/119/23, прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільської області про зміну місця проживання дитини з первісною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільської області про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 14.06.2023 закрито підготовче провадження й справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 18.07.2023 судом було визнано явку [PERSON] обов`язковою. Ухвалою суду від 02.08.2023 постановлено застосувати до [PERSON] захід процесуального примусу у виді штрафу та повторно визнано явку останньої у судове засідання обов`язковою. Позиція учасників процесу. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Бульчак Л. С. підтримали заявлені позовні вимоги, просили задовольнити такі в повному обсязі, а щодо задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] не заперечили. Відповідачка [PERSON] чи її представник Семененко Л. М. у судове засідання вкотре не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомили. Представник служби у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільської області - Гладчук І. В. в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, висновки органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, які долучені до матеріалів справи, підтримує в повному обсязі. 21.09.2023 в судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що після розірвання шлюбу син [PERSON] деякий час проживав разом з нею. З метою забезпечення сина усім необхідним у 2018, 2019 роках виїжджала закордон на тимчасові заробітки, відтоді син проживав з батьком. 2020 року вийшла заміж вдруге, у 2021 та 2023 роках народила дітей. В силу життєвих обставин на даний час тимчасово припинила спілкуватися з сином, проте бажає надалі виконувати свої батьківські обов`язки стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Допитана в судовому засіданні 18.07.2023, в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є бабусею [PERSON] й матір`ю [PERSON] . Вказала, що у 2017 році [PERSON] пізно ввечері разом із своїм хлопцем привезла їй внука [PERSON] . Від того часу не цікавилася життям сина, не телефонує до нього, не бачиться з ним, а [PERSON] своєї мами не знає. 18.07.2023 допитаний у судовому засідання свідок [PERSON] показав, що є старостою Будилівського старостинського округу. Зазначив, що знає сім`ю [PERSON] й відомо, що в 2017 році [PERSON] привезла дитину батькові. Відтоді [PERSON] проживає лише з ним. Мати жодного разу не навідалася до сина, в сільську раду не зверталася. Дослідженими у справі письмовими доказами встановлено таке. Згідно з рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 22.08.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Ухвалено після розірвання шлюбу сина [PERSON] , [INFO] , залишити на вихованні та утриманні матері [PERSON] .. Після розірвання шлюбу прізвище останньої « [PERSON] » /а.с. 11/. Від спільного шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с. 9/. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому будинку (приміщенні) осіб Виконавчого комітету Козівської селищної ради Тернопільської області № 2 від 24.01.2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с. 12/. Позивач [PERSON] за місцем проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, до адміністративної відповідальності не притягувався, громадського порядку не порушував, один виховує неповнолітнього сина, який знаходиться на його утриманні, що підтверджується довідкою-характеристикою Виконавчого комітету Козівської селищної ради Тернопільської області № 3 від 24.01.2023 /а.с. 13/. Як видно з характеристики [PERSON] , батька учня 3 класу Будилівської початкової школи Козівської селищної ради [PERSON] , у 1-ий клас сина у школу привів батько сам. Останній постійно цікавиться шкільним життям сина, тримає зв`язок із вчителями, допомагає [PERSON] у навчанні, приводить та забирає дитину зі школи, сумлінно виконує всі батьківські обов`язки та матеріально забезпечує сина. Останній з любов`ю та повагою говорить про батька, завжди доглянутий, охайний, виконує домашні завдання. З матір`ю [PERSON] розлучений. За три роки навчання сина мати жодного разу не приходила до школи та не спілкувалася з педагогічними працівниками /а.с. 17/. Із характеристики [PERSON] , учня 3 класу Будилівської початкової школи Козівської селищної ради, такий є старанним учнем, виконує класні та домашні завдання. На уроках зосереджений, уважний, ввічливий. Любить уроки математики та фізкультури. Батько постійно цікавиться успіхами сина, бере активну участь у його шкільному житті. З мамою [PERSON] вчителі не знайомі, вона не бере участі у вихованні сина /а.с. 16/. Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 25.01.2023, [PERSON] , [INFO] , в задовільному стані, скарг не висловлює, активний, доступний до контакту, соціалізований в суспільстві, його розвиток відповідає віковим нормам, має щеплення згідно з графіком /а.с. 14/. Відповідно до карти профілактичних щеплень від 25.01.2023, [PERSON] , [INFO] , отримує всі щеплення згідно з графіком для дитини відповідного віку /а.с. 15/. Згідно з копією будинкової книги [ADDRESS] мешкають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] /а.с. 18,19/. Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо дитини [PERSON] , [INFO] , видно, що з червня 2017 року мати жодного разу до дитини не приїжджала. Остання самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям дитини, не утримує його, не відвідує, не телефонує, не цікавиться станом здоров`я, не знає його уподобань, зовсім відсутня у житті сина [PERSON] /а.с. 55, 56/. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 11.07.2020, видно, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2020 року, актовий запис № 17. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » /а.с. 83/. Від даного шлюбу у сторін народилися діти \-- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с. 84,85/. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому будинку (приміщенні) осіб виконавчого комітету Козівської селищної ради Тернопільської області № 69 від 21.03.2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Всього 8 осіб /а.с. 86/. У матеріалах справи наявні копії сторінок закордонного паспорта, виданого на ім`я [PERSON] із відповідними відмітками про перетин кордону у 2018, 2019 роках /а.с. 89, 90/. Згідно з висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Козівської селищної ради № 65 від 15.02.2024, видно, що вихованням та утриманням дитини займається виключно батько [PERSON] , з яким дитина проживає сім років. 25.01.2024 відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини Козівської селищної ради, про яке повідомлена [PERSON] , однак не з`явилась /а.с. 241/. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Висновки суду. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного суду від 07.02.2019 по справі № 742/722/17 зазначено, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при винній поведінці когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Суд, надаючи оцінку доводам [PERSON] , враховує її процесуальну поведінку, яка заперечили з приводу позбавлення її батьківських прав, однак лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, що узгоджується з висновком Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Судом встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не забезпечує необхідним харчування, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу тощо. Крім того, з моменту звернення учасників справи до суду з позовами /7.02.2023/ й до останнього судового засідання /21.03.2024/ в справі, мати [PERSON] так і не виправила ситуацію щодо побачень з сином [PERSON] для проведення часу разом, не цікавилась здоров`ям, успіхами, переживаннями тощо і не виявила такого бажання жодного разу. Заразом, [PERSON] доведено обставини стосовно свідомого, умисного ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. Остання належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, життям дитини не цікавиться. Жодних активних дій на підтвердження своїх намірів брати участь в житті дитини, зокрема, й з часу подання позову до суду, відповідачка не вчинила, активна дієва позиція у такої відсутня. Документальних доказів, які б свідчили про дійсність її намірів та бажання надалі виконувати свої батьківські обов`язки стосовно сина [PERSON] , [INFO] , надано не було. Тож суд дойшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки це відповідатиме інтересам дитини, за захистом яких [PERSON] звернувся до суду. Будь-яких поважних причин, які б унеможливили виконання [PERSON] її батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] судом не встановлено. Також, [PERSON] чи її представником не надано будь-яких документів на спростування доказів, наданих позивачем, і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в матеріалах справи, такими, що не відповідають дійсності. Під час вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року N 789 - XII визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції про права дитини, передбачає, що під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини. Так, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 7 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Під час розгляду справи, суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 24.11.2021 року у справі №754/16535/19 (провадження №61-14623св21) вказано, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Беручи до уваги визнання зустрічного позову [PERSON] , суд доходить висновку, що місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] буде відповідати його якнайкращим інтересам і батько забезпечить йому розвиток у безпечному, спокійному, стійкому та благополучному середовищі, тому зустрічні позовні вимоги необхідно задовольнити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як первісні та зустрічні позовні вимоги задоволені судом повністю, слід стягнути судовий збір з [PERSON] на користь [PERSON] , сплаченого ним при подачі позову у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved