Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 25679 вчинений 14.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою з відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованості в розмірі 14460 грн. В обгрунтування позову позивач вказує, що виконавчий напис вчинено з порушенням порядку вчинення виконавчих написів. Жодних претензій чи іншої інформації про наявність будь-якої заборгованості перед стягувачем позивач не отримував. Окрім того виконавчий напис вчинено без надання нотаріусу доказів безспірності заборгованості та з пропуском строків позовної давності. Представник позивача надав заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений. Представник відповідача надав суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних з тих підстав, що виконавчий напис нотаріусом вчинено на підставі належних доказів щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором та без пропуску строків позовної давності. Крім того представник відповідача зазначив, що позивачем не спростовано належними і допустими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, на виконанні у державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Леденчук Д.С. перебуває виконавчий напис № 25679 від 14.12.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» боргу в розмірі 14460 грн. Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві від 17 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження № 68704741 з виконання виконавчого напису № 25679 виданого 14 грудня 2021 року. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке. Відповідно до частини першоїстатті 1Закону України«Про нотаріат`від 02вересня 1993року №3425-XII\~(в редакції чинній станом на 08 серпня 2020 року, далі - Закон № 3425-XII) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до пункту 19 частини першоїстатті 34\~Закону України «Про нотаріат»\~нотаріуси вчиняють виконавчі написи. Частиною 1статті 88Закону України «Про нотаріат"» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тобто, виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені вЗаконі України «Про нотаріат`та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону України «Про нотаріат »захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат`у такому спорі слід перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2019 року №320/7932/16-ц. Щодо доводів позивача про те, що виконавчий напис нотаріуса видано без документів як б підтверджували безспірність, то суд до уваги вказані доводи не бере, оскільки зі змісту оскаржуваного у цій справі виконавчого напису слідує, що підставою для винесення оскаржуваного виконавчого напису є: кредитний договір № 210711-43313-1 від 11.07.2021 року укладений між ТОВ «ФК «Ріальто» та [PERSON] . Зі змісту виконавчого напису слідує, що стягнення за ним проводиться за період з 31 липня 2021 року по 01 грудня 2021 року у сумі 14460 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4000 грн. та простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам в розмірі 9760 грн. Судом досліджено кредитний договір № 210711-43313-1 від 11.07.2021 року укладений між ТОВ «ФК «Ріальто» та [PERSON] згідно якої Товариство надало позичальнику грошові кошти в розмірі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку визначеного в пункті 1.3 цього Договору. Згідно п.1.2 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом 2,2% від суми кредиту за кожен день, річна процентна ставка становить 803%. Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором 210711-43313-1 від 11.07.2021 року на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису (14 грудня 2021 року) була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості за вказаним кредитним договором боржником. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач не довів позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з підстав необґрунтованості вимог кредитора. Крім того, виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, у тому числі і з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат`Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,закономустановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений самезаконом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положеньстатті 88 Закону України «Про нотаріат»безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленоюЦК України. Фактичнозакономвизначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 справа №916/3006/17). Згідно п. 3.4 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань у певне число місяця, що слідує за наступним днем. Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що виконавчий напис вчинено з порушення строку позовної давності, оскільки період стягнення заборгованості за кредитним договором від 11 липня 2021 року у виконавчому написі зазначено з 31.07.2021 по 01.12.2021 року, в той час як згідно п.1.3 договору банк надає кредит позичальнику на строк 20 днів. За такого, враховуючи, що термін повернення кредиту закінчується у серпні 2021 року, то суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинено без пропуску строку позовної давності. Щодо твердження позивача про те, що його не було повідомлено про наявність заборгованості. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Верховний Суд\~у постанові\~№ 554/6777/17\~від 13.10.2021\~року \~зазначив,\~що ді\~на сьогодні\~чинне законодавство\~України не\~зобов`язує\~нотаріуса викликати\~позичальника і\~з`ясовувати\~наявність чи\~відсутність його\~заперечень проти\~вимог позикодавця.\~Проте,\~право позичальника\~на захист\~його інтересів\~забезпечується шляхом\~направлення йому\~повідомлення про\~заборгованість та\~необхідність її\~погашення.\~Однак,\~враховуючи те,\~що нотаріальне\~провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному\~статтею 84 Закону України "Про нотаріат". Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не\~надано доказів\~направлення позичальнику\~ [PERSON] \~листа-вимоги\~про повернення\~боргу та\~отримання боржником\~ [PERSON] \~,\~а за\~такого суд\~приходить висновку\~про те,\~що встановлена\~законом процедура\~стягнення боргу\~за кредитним\~договором на\~підставі виконавчого\~напису нотаріуса\~не була\~дотримана (виконана),\~а саме\~боржник не\~був повідомлений\~про вимогу\~повернути заборгованість,\~що є\~самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 по справі № 554/6777/17. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. З огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп. (за подання заяви про забезпечення позову) та 1073 грн. 60 коп. (за поданння позовної заяви)

Outcome: approved