Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 12.03.2024 [PERSON] (далі позивачка) через представника звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» (далі відповідач) і просить: змінити формулювання причини звільнення та визнати її звільненою з 15.02.2024 за власним бажанням, відповідно до частини 3 статті 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ»; стягнути на її користь з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 67584,03 грн.; стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 29917,80 грн., з послідуючим утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів. Свої вимоги мотивує тим, що 01.04.2020 прийнята на роботу до АТ «СМНВО - Інжиніринг». 06.02.2024 звернулася з заявою про звільнення з 15.02.2024 за власним бажанням відповідно до частини 3 статті 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. 06.02.2024 відповідачем видано наказ, яким її, машиніста крану (кранівника), зайнятого на гарячих ділянках робіт п`ятого розряду ковальсько-пресового цеху № 19, звільнено з 15.02.2024 за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. Не погоджується з таким формулюванням звільнення і вважає наказ незаконним. Звільняючи 15.02.2024\~відповідач не\~заперечував порушення\~законодавства про\~працю в\~частині своєчасної\~заробітної плати,\~фактично погодився\~з зазначеною\~підставою звільнення,\~але самостійно\~змінив підставу\~розірвання трудового\~договору. Останні пів року відповідач виплачував заробітну плату нерегулярно, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка їй не була виплачена в день звільнення. Просить стягнути вихідну допомогу на підставі статті 44 КЗпП України виходячи із середньомісячного заробітку 9972,60 грн. у розмірі 29917,80 грн., з послідуючим утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів. Згідно позову позивачка та її представник просили проводити розгляд справи без їх участі. 28.03.2024 від АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого не погоджується з розміром заборгованості по заробітній платі у сумі 67584,03 грн., оскільки заборгованість по заробітній платі перед позивачкою становить 46828,17 грн., яка сформувалась за час роботи позивачки в цеху № [NUMBER] та цеху № 19. Заперечує щодо стягнення вихідної допомоги у розмірі 29917,80 грн., оскільки розмір середньоденної заробітної плати позивачки складає 382,65 грн., кількість робочих днів позивачки за останні два місяці перед звільненням (грудень 2023 року 8, січень 2024 року 10) становить 18 робочих днів з урахуванням встановленого у товаристві неповного робочого часу, тому розмір вихідної допомоги позивачки становить 10331,55 грн. В частині вимог про зміну формулювання та підстав звільнення, стягнення вихідної допомоги - просять відмовити. Зазначають, що на період дії воєнного стану пріоритетне значення має Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Статтею 44 КЗпП передбачена відповідальність, якщо порушення законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, допущено з вини роботодавця. Передумовою виникнення заборгованості із заробітної плати є неможливість товариства забезпечити працею працівників, у зв`язку з чим були призупинено трудові відносини. Товариство не могло передбачити можливість початку ведення військових дій. Роботодавець звільняється від відповідальності за несвоєчасну виплату всіх належних грошових сум звільненому працівнику у зв`язку з обставинами непереборної сили, які діяли на момент такого порушення. На обґрунтування наявності обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які спричинили порушення зобов`язання по своєчасній виплаті заробітної плати відповідач посилається на надзвичайність та невідворотність військової агресії з боку російської федерації, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року. 30.11.2022 року, 24.01.2023 року, 13.02.2023 року, 02.05.2023 року Сумською Торгово-промисловою палатою сертифікатами № 5900-22-1596, № 5900-23-0322, № 5900-23-0741, 5900-23-2107 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) AT «CMHBO - Інжиніринг». Згідно відзиву представник відповідача просив розглядати справу без його участі. Заяви, клопотання. 28.03.2024 відповідач надав відзив на позовну заяву. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 13.03.2024 по справі відкрито спрощене позовне провадження. Фактичні обставини, встановлені судом. З 01.04.2020 позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» (а.с. 8). 06.02.2024 позивачка звернулася до відповідача з заявою, у якій просила звільнити її з роботи з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» 15.02.2024 за власним бажанням відповідно до частини 3 статті 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. Згідно відмітки заява отримана 06.02.2024 (а.с. 9). 06.02.2024 АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» видано наказ № 435/ВК відповідно до якого, [PERSON] машиніста крану (кранівника), зайнятого на гарячих ділянках робіт п`ятого розряду ковальсько-пресового цеху № 19, звільнено з 15.02.2024 за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України (а.с. 10). Відповідно до розрахункового листа за лютий 2024 року та Довідки АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» про заробітну плату колишнього працівника № 16-07/141 від 25.03.2024 заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 46828,17 грн., з яких по цеху № 19: за червень 2022 року 5957,04 грн.; за липень 2022 року 5670,82 грн.; за серпень 2022 року 4463,32 грн.; за лютий 2024 року 12279,13 грн., по цеху № 01: за жовтень 2023 року 2299,35 грн.; за листопад 2023 року 9590,07 грн.; за грудень 2023 року 1529,07 грн.; за січень 2024 року 5039,37 грн. (а.с. 11, 21). Середньоденна заробітна плата [PERSON] без відрахування ПДФО і військового збору склала 382,65 грн., що підтверджується Довідкою АТ «СМНВО - Інжиніринг» про середньоденну заробітну плату колишнього працівника № 16-07/150 від 28.03.2024 (а.с. 22). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. За змістом статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Згідно з частиною 1, 3 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору (постанови ВСУ від 31.10.2012 № 6-12-цс12, від 22.05.2013 № 6-34цс13, постанова Верховного Суду від 13.06.2018 по справі № 741/1128/17). Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до відповідача з заявою від 06.02.2024 про її звільнення з 15.02.2024 на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати, проте роботодавець звільнив позивачку з іншої підстави за власним бажанням на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України, тобто самостійно змінивши підставу розірвання трудового договору. Відповідач залишив поза увагою те, що в разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України), не підтверджуються, або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на частину першу статті 38 КЗпП України. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не вправі був змінювати підставу розірвання трудового договору з [PERSON] на частину 1 статті 38 КЗпП України за відсутності на те волевиявлення позивачки. На день звільнення позивачки заборгованість відповідача по заробітній платі мала місце за червень, липень серпень 2022 року, жовтень, листопад, грудень 2023 року, січень, лютий 2024 року. Зазначені обставини вказують на доведення факту порушення роботодавцем законодавства про працю через регулярну невиплату заробітної плати, а тому роботодавець мав звільнити працівника за частиною 3 статті 38 КЗпП України. Відтак вимоги позивачки в цій частині є обґрунтованими та наявні підстави змінити формулювання причини звільнення [PERSON] та вважати позивачку, машиніста крану (кранівника), зайнятого на гарячих ділянках робіт п`ятого розряду ковальсько-пресового цеху № 19, звільненою з 16.02.2024 за власним бажанням, відповідно до частини 3 статті 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства пре працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати, з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг». Відповідно до частини 1 статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зокрема внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Позивач має право на стягнення вихідної допомоги відповідно до положень статті 44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Посилання відповідача\~на частину\~3\~статті 10\~Закону України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану»,\~згідно з\~якою роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили, суд вважає необґрунтованими. Право позивачки на звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України не є мірою відповідальності роботодавця за порушення строку виплати заробітної плати. Відповідач не визнає позовні вимоги в цій частині з підстав відсутності його вини та посилаючись на частину 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» зазначає, що несвоєчасна виплата заробітної плати виникла не з вини товариства, а внаслідок військової агресії російської федерації проти України. На підтвердження зазначених обставин відповідачем надано лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), постанову від 14.04.2022 про визнання АТ «Сумське МНВО Інжиніринг» потерпілим у кримінальному провадженні, сертифікати Торгово-промислової палати України від 30.11.2022, 24.01.2023, 13.02.2023 та 02.05.2023 якими засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - забезпечення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, а саме зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заявлених вимог у позові, дотримуючись засад змагальності у цивільному судочинстві. Надані відповідачем лист Торгово-промислової палати України та Сертифікати Сумської торгово-промислової палати, не стосуються обов`язку (зобов`язання) відповідача щодо виплати заробітної плати та не стосуються періоду за який позивачці не виплачено заборгованість із заробітної плати, тому суд не приймає їх до уваги як докази щодо настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплати позивачці заробітної плати у строки, визначені статтею 115 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом 1 пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються, із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного, заробітку на число робочих днів (годин), а у випадку передбаченим чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При нарахуванні та стягненні вихідної допомоги слід виходити з наступного розрахунку середньоденного заробітку та з урахуванням встановлення на підприємстві з 10.10.2022 неповного триденного робочого тижня (Наказ № 82 від 07.10.2022) та неповного дводенного робочого тижня з 05.06.2023 (Наказ № 46 від 31.05.2023): позивачку звільнено\~16.02.2024\~(останні\~два місяці\~що передують\~звільненню \~грудень 2023\~року,\~січень 2024\~року),\~кількість робочих\~днів позивачки\~складає 18\~робочих днів\~(грудень\~2023\~року \~8,\~січень 2024\~року -\~10),\~таким чином\~середньомісячне число\~робочих днів\~складає 9\~робочих днів\~(18/2\~=\~9). Середньоденна заробітна плата [PERSON] без відрахування ПДФО та військового збору становить 382,65 грн. Отже, вихідна допомога, що має бути стягнута на користь позивачки відповідно до положень статті 44 КЗпП України становить 10331,55 грн. (9 (середньомісячне число робочих днів) х 382,65 грн. (середньоденна заробітна плата) х 3 = 10331,55 грн.), з наступним утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів, а не 29917,80 грн., як заявлено у позові. Доказів на спростування зазначених обставин (зокрема, розміру середньомісячного заробітку позивачки та іншої кількості робочих днів за останні два місця перед звільненням) позивачем та його представником суду не надано. Крім того, як встановлено судом, на день звільнення 16.02.2024 борг відповідача по заробітній платі перед позивачкою становив 46828,17 грн. Оскільки судом встановлено, що в день звільнення відповідач не виплатив позивачці заборгованість із заробітної плати у розмірі 46828,17 грн., що свідчить про порушення відповідачем строків виплати заробітної плати позивачці, встановлених статтею 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці» та наявність заборгованості з виплати заробітної плати, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки та необхідність стягнення з АТ «СМНВО - Інжиніринг» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у вказаному розмірі, а не 67584,03 грн., як заявлено у позові. З цих підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частиною 1 статті 141 ЦПК України). Судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог: 1211,20 грн. - за вимогу немайнового характеру та 1211,20 грн. - за вимогу майнового характеру.

Outcome: partial