Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] площею 205,9 кв.м., вартістю 110770 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що він в 2009 році добросовісно заволодів даним приміщенням та з того часу відкрито користується ним - в 2010 році встановив ворота, замурував віконні пройоми, в 2015 році перекрив саму будівлю, в 2016 році заасфальтував проїзд до неї, виготовив технічний паспорт. На даний час вказане приміщення ні за ким не зареєстроване. Позивач вважає, що він вже понад десять років відкрито, добросовісно та безперервно володіє вказаним приміщенням, а тому просить визнати за ним право власності на дане нерухоме майно за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Неживок І.В. позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судове засідання не прибув, до суду надано клопотання про слухання справи у відсутності представника Тетіївської міської ради, позовні вимоги відповідачем визнаються повністю. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили відкритість та безперервність володіння [PERSON] понад десять років нежитловим приміщенням по [ADDRESS] . Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] в 2009 році добросовісно заволодів нежитловим приміщенням [ADDRESS] площею 205,9 кв.м., яким впродовж всього часу відкрито та безперервно користується, в 2010 році встановив до двору приміщення ворота, замурував віконні пройоми в будинку, в 2015 році перекрив саму будівлю, в 2016 році заасфальтував проїзд до неї та виготовив технічний паспорт на дане приміщення, що підтверджується поясненнями позивача [PERSON] , поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] та копією технічного паспорту групи нежитлових приміщень по [ADDRESS] (а.с. 6-12). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 362272650 від 18.01.2024 року, відомості щодо приміщення по [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні, тобто право власності на дане нерухоме майно ні за ким не зареєстровано (а.с. 16). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п?яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше невстановлено цим Кодексом. Відповідно до Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, доказуванню підлягають, зокрема, такі обставини: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, Тетіївською міською радою як відповідачем у справі в клопотанні від 09.02.2024 року позовні вимоги [PERSON] визнано повністю, при цьому суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності таких обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, враховуючи вищевикладене обґрунтування, суд вважає доведеним той факт, що позивач понад 10 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується нежитловим приміщенням [ADDRESS] як своїм власним. Добросовісність заволодіння підтверджується тим, що позивач знав про те, що дане приміщення ніким не використовувалося і ніхто на нього не претендував. Відкритість володіння полягає в тому, що з 2009 року і до теперішнього часу позивач користується приміщенням, володіння має відкритий характер та є очевидним для власника приміщення та всіх мешканців села. Давність володіння - це фактичний час перебування приміщення у володінні та користуванні, який розпочався з 2009 року та наразі триває і складає більше 10 років та є безперервним. Таким чином позовні вимоги базуються на законних підставах та підлягають до задоволення.

Outcome: approved