Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Супрун Д.В. звернувся до суду з даним позовом та вказав про те, що з 15.02.2011 по 23.02.2023 [PERSON] перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш». 23.02.2023 він звільнений за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). Позивач працював за професією котельник, стропальник. Згідно до п. 14 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.12.2023 позивачу були встановлені такі професійні захворювання: Основний діагноз - хронічне обструктивне захворювання легень (ІІ ст.) токсико-пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. (J 68.4). Емфізема легень другого (ІІ ст.). (J 43.8). Легенева недостатність (2 ст.). Вібраційна хвороба від впливу локальної вібрації другої стації у формі вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з вегетативно-трофічними порушеннями на кистях та ангіоспазмами пальців рук (Т 75.2), двобічний плечелопатковий периатроз (М 19.8), деформуючий артроз ліктьових суглобів та остеоартроз променевозап`ясткових суглобів з больовим синдромом та порушенням функцій верхніх кінцівок. (Н 90.3) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ступінь). (J 70.8) Хронічний атрофічний ринофаринголарингіт токсико-пилової етіології в фазі загострення. Супутній діагноз - (І 11.9) Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ступеню, ризик помірний. (І 67.4) Гіпертонічна (гіпертензивна) дисциркуляторна енцефалопатія І стадії з астено-невротичним синдромом. Контрактура Дюпюітрена IV пальця правої кисті. (М 72.0) У п. 17 акту зазначено, Хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло через неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривалий стаж роботи в умовах шкідливих факторів. У п. 18 Акту зазначено, що причина виникнення профзахворювання це проведення робіт в умовах перевищення показників виробничого шуму (широкосмуговий шум), абразивно вмісні аерозолі (пил переважно фіброгенної дії), мікроклімату (підвищена температура повітря), перевищення рівня локальної вібрації, важкість і напруженість праці (тривалість зосередження у % до тривалості зміни), незабезпечення працівника засобами індивідуального захисту в повному обсязі, що свідчить про те, що роботодавець не забезпечив виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці, як того вимагала ст. 6, 7, 13 Закону України «Про охорону праці», що підтверджує наявність вини відповідача у настанні шкідливих наслідків для здоров`я позивача. Відповідно до довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 10.1.2024 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 60 % та встановлено третю групу інвалідності - первинно. Дата переогляду 04.01.2025. За рекомендацією лікарів позивач потребує лікування, забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. Отримані позивачем професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Стан його здоров`я такий, що позивачу протипоказана важка фізична праця, переохолодження, несприятливі метеофактори, шум. У зв`язку з профзахворюванням протягом тривалого часу позивач страждає через постійні сердечні та легеневі болі, що заподіює йому значні моральні страждання, переживання. Позивач не може тривалий час знаходитися в погано провітрюваних приміщеннях, у зв`язку з чим, виникають проблеми при переїзді в транспорті і т.д. Фізичні страждання мають свій прояв через постійну задишку при незначних навантаженнях, кашель з виділенням слизового харкотиння, приступи утрудненого дихання, біль в грудній клітці при кашлі, загальну слабкість, швидку втому, шум у вухах та голові. Періодично відзначаються приступи задухи, від яких рятує лише інгалятор. В даний час будь-яке навантаження викликає біль, він не в змозі виявити свої здібності, позбавився можливості реалізувати своє уміння трудитися, виконувати будь-яку фізичну роботу, рухатися легко, весело відпочивати, знаходитися серед людей. Тому просить суд стягнути на користь Позивача з Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «НАСОСЕНЕРГОМАШ» 120000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я. Представник відповідача - Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «НАСОСЕНЕРГОМАШ» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив що позивач був проінформований про умови праці та про наявність на робочому місці шкідливих і небезпечних виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та його право на пільги та компенсації за роботу, а незгода зі створеними умовами праці давала право Позивачу в порядку, передбаченому Кодексом законів про працю України, розірвати трудовий договір з підстав невиконання роботодавцем законодавства про охорону праці. Позивач, працюючи тривалий час в умовах впливу шкідливих факторів, був ознайомлений з шкідливими факторами, але отримуючи доплату за вказані фактори та маючи за це додаткову відпустку, можливість раніше отримати пенсію погоджувався працювати. Таким чином, погоджуючись на доведені (запропоновані) умови праці, [PERSON] усвідомлював можливі негативні наслідки для свого здоров`я, також в повній мірі повинен нести солідарну відповідальність за їх настання. Спецодягом, засобами індивідуального захисту, відповідно вимог галузевих норм, Позивач був забезпечений на 100%, тобто Відповідачем виконані зобов`язання по забезпеченню Позивача засобами індивідуального захисту, але вони не ефективно використовувались Позивачем у своїй праці, що в свою чергу є порушенням законодавства України про охорону праці, зокрема статті 14 Закону України «Про охорону праці», статті 159 Кодексу законів про працю України, пункту 3.19 Правил внутрішнього трудового розпорядку AT «Сумський завод «Насосенергомаш». Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що з 15.02.2011 по 23.02.2023 позивач перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» (а.с. 6). 23.02.2023 позивач звільнений за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). Позивач працював за професією котельник, стропальник. Згідно до п. 14 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.12.2023 позивачу були встановлені такі професійні захворювання: Основний діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень (ІІ ст.) токсико-пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. (J 68.4). Емфізема легень другого (ІІ ст.). (J 43.8). Легенева недостатність (2 ст.). Вібраційна хвороба від впливу локальної вібрації другої стації у формі вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з вегетативно-трофічними порушеннями на кистях та ангіоспазмами пальців рук (Т 75.2), двобічний плечелопатковий периатроз (М 19.8), деформуючий артроз ліктьових суглобів та остеоартроз променевозап`ясткових суглобів з больовим синдромом та порушенням функцій верхніх кінцівок. (Н 90.3) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ступінь). (J 70.8) Хронічний атрофічний ринофаринголарингіт токсико-пилової етіології в фазі загострення. Супутній діагноз: (І 11.9) Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ступеню, ризик помірний. (І 67.4) Гіпертонічна (гіпертензивна) дисциркуляторна енцефалопатія І стадії з астено-невротичним синдромом. Контрактура Дюпюітрена IV пальця правої кисті. (М 72.0). У п. 17 акту зазначено, Хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло через неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривалий стаж роботи в умовах шкідливих факторів. У п. 18 Акту зазначено, що Причина виникнення профзахворювання це проведення робіт в умовах перевищення показників виробничого шуму (широкосмуговий шум), абразивно вмісні аерозолі (пил переважно фіброгенної дії), мікроклімату (підвищена температура повітря), перевищення рівня локальної вібрації, важкість і напруженість праці (тривалість зосередження у % до тривалості зміни), незабезпечення працівника засобами індивідуального захисту в повному обсязі, що свідчить про те, що роботодавець не забезпечив виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці, як того вимагала ст. 6, 7, 13 Закону України «Про охорону праці», що підтверджує наявність вини відповідача у настанні шкідливих наслідків для здоров`я позивача (а.с. 7-12). Відповідно до довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 10.01.2024 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 60 % та встановлено третю групу інвалідності - первинно. Дата переогляду 04.01.2025 (а.с. 13). За рекомендацією лікарів позивач потребує лікування, забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. В зв`язку з професійними захворюваннями [PERSON] зазнає фізичних і моральних страждань, які полягають у погіршенні стану його здоров`я, і як наслідок необхідність тривалого лікування. Позивач має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Зокрема, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 153 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Статтею 173 КЗпП України визначено шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»). Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону праці»). За змістом ст. 27 Закону України «Про охорону праці» нормативно-правові акти з охорони праці - це правила, норми, регламенти, положення, інструкції та інші документи, обов`язкові для виконання. Разом з тим постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина перша статті 160 КЗпП України). Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 та від 09 лютого 2022 року у справі №227/3615/19. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи характер, обсяг та тривалість моральних та фізичних страждань позивача [PERSON] , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я 60000 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial