Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] за участю третьої особи: Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебував з [PERSON] у шлюбних відносинах, від яких відповідачка [INFO] народила їх спільну дитину [PERSON] . Сімейне життя не склалося, відповідачка покинула сім`ю, тому рішенням Балтського районного суду Одеської області від 18.06.2019 року їх шлюб розірвано. Після розірвання стосунків їх син залишився проживати разом з ним. З часу розірвання стосунків відповідачка покладених на неї обов`язків як матері не виконує, будь-якої участі у вихованні їх дитини не приймає, з дитиною не спілкується, ніяким чином не піклується, не проявляє заінтересованості в подальшій долі сина, не цікавиться його успіхами, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, будь-якої матеріальної допомоги не надає. У зв`язку з чим позивач просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно її сина, а також стягнути аліменти на утримання дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Будь-яких заяв, клопотань, відзиву на позов не надала. З метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи 02.04.2024 року судом було розміщено оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Третя особа - представник Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області позовні вимоги підтримала, зазначивши, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає інтересам дитини. Заслухавши позивача, пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 08.06.2023 року (а.с. 11) Згідно довідки Балтської міської ради Одеської області № 883 від 01.06.2023 від 14.06.2023 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу його сім`ї входять: син [PERSON] , [INFO] , та мати [PERSON] , [INFO] . (а.с. 14) Як вбачається з довідки Балтського ліцею № 2 Балтської міської ради Одеської області, [PERSON] контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Дитину до школи приводить і забирає тільки батько, на виклики до школи приходить теж тільки батько. (а.с. 16) Згідно письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вихованням, утримання та розвитком дитини [PERSON] , [INFO] , займається виключно батько, мати не бере участі вихованні та утриманні дитини, з дитиною не зустрічається та не спілкується близько 9 років. ( а.с. 17. 18. 19) Відповідно до висновку органу опіки та піклування Балтської міської ради Одеської області, позбавлення [PERSON] батьківських прав, відповідає інтересам дитини. Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено, що відповідачка [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні своєї малолітньої дитини, що негативно впливає на її фізичний та духовний розвиток, як складову виховання. Зазначені обставини свідчать про те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідачки щодо участі у вихованні, утриманні своєї дитини має місце на протязі тривалого періоду часу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Вирішуючи питання, щодо позбавлення відповідачки батьківських прав, суд виходить з того, що за умовами ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно ст. 155 цього Закону, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Нормою ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 30.03.2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз`яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. (п. 16) Згідно ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька - це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц). Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з того, що за умовами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За умови ч. 2 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. В силу ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач зобов`язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття, обставин відповідно до ст. 182 СК України, які б перешкоджали стягненню з відповідача аліментів у розмірі, визначеному позивачем, судом не встановлено, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved