Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши , що він працював на ПП "Автомагістраль" в період з 21.12.2021 по 02.06.2022 року на посаді дорожнього робітника 3 розряду дільниці, наказом №242 від 02.06.2022 року позивача було звільнено, однак в день звільнення йому як працівнику підприємства не було виплачено всі належні суми, передбачені на день звільнення. Як вбачається з наданої відповідачем довідки №1518 від 20.12.2023 року заборгованість по заробітній платі та сумах, які належали до сплати останньому при звільненні, становить 36233 грн. 76 коп.. Таким чином, у відповідача наявна заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з 01.01.2022 по 02.06.2022 року на загальну суму 36233 грн. 76 коп.. На підставі вищевикладеного, просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але невиплачену суму заробітної плати у сумі 36233 грн. 76 коп., та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, зазначивши, що вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки заявлені після спливу визначеного законодавством строку для такого звернення, який, згідно ч.2 ст.233 КЗпП України у справах про виплату всіх сум, що належить працівникові при звільнення, становить тримісячний строк з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Так як позивач був звільнний 02 червня 2022 року, то 3-х місячний строк звернення до суду з відповідним позовом сплив 02.09.2022 року, натомість позивач звернувся до суду лише 28.12.2023 року, що свідчить про суттєве пропущення ним строку звернення до суду, більше того, позивач не просить суд про поновлення строку на звернення до суду, жодних поважних причин для цього він не наводить, а тому навіть у разі заявлення такого клопотання воно не може бути задоволене. Як наслідок, до вимог позивача має бути застосована позовна давність за заявою сторони у спорі. Крім цього, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України було введено воєнний стан, який у подальшому був неодноразово продовжений та триває і на сьогодні. Внаслідок вищезазначених обставин, працівники підприємства тривалий час не мали можливості нормально працювати та виконувати свої функціонально обов`язки з незалежних від них причин, тобто внаслідок обставин непереборної сили. Таким чином, внаслідок ведення бойових дій та інших обставин непереборної сили, у тому числі й існування заборгованості з бюджету держави за вже виконані роботи та надані послуги, підприємство повідомляло усіх своїх працівників про існування форс-мажорних обставин та змушене було припинити своєчасну виплату заробітної плати працівникам, а також сплату бюджетних платежів до бюджетів усіх рівнів. Отже, досліджуючи питання наявності або відсутності обставин, що виключають вину підприємствва у вчиненні правопорушення, пом`якшують або звільняють від відповідальності, просить врахувати викладене і визнати відсутність вини підприємства у не здійсненні своєчасного розрахунку. Окремо представник відповідача наголосив, що позовна заява не містить навіть натяку на орієнтований розрахунок розміру гонорару адвоката чи інших судових витрат позивача. За таких обставин, коли позовна заява не містить зазначення орієнтованого розрахунку судових витрат позивача, суд не має правових підстав приймати будь-які розрахунки чи докази вже після ухвалення судом рішення по суті позову. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За таких обставин, позовні вимоги є необгрунтованими, надуманими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак є такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши письмові матеріалами справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір в сфері трудових правовідносин з приводу невиплати розрахункових коштів при звільненні працівника, який регулюється нормами трудового законодавства. Позивач з 21.12.2021 року по 02.06.2022 року перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством "Автомагістраль". Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] наказом №242 від 02.06..2022 року був звільнений з роботи за власним бажанням (ст.38 КЗпП України). \~ \~ \~ \~ Звернувшись з даним позовом, позивач, посилаючись на порушення своїх трудових прав, просить стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але невиплачену на день звільнення заробітну плату в сумі 36233,76 гривень. Інших похідних вимог не заявлено. Статтею 233 ч.2 КУпАП в редакції Закону від 01.07.2022 року №2352-ІХ встановлено строки звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належали працівникові при звільненні, яким є тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116 КЗпП України). Таким письмовим повідомленням позивача є довідка №1518 від 20.12.2023 року. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, були продовжені на строк дії такого карантину (п.1 глави 19 Прикінцеві положення), дія карантину прининена з 01.07.2023 р., тому зазначені вище вказаною нормою строки поновили свій перебіг з 01.07.2023 р., тому відповідно 3-місячний строк звернення щодо обставин, які настали в період з 01.07.2022 р. по 01.07.2023 р., закінчився 01.10.2023 р.. При цьому ст.234 КЗпП передбачає, що строк звернення може бути поновлено, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Враховуючи, що позивача було звільнено 02.06.2022 р., з наказом про звільнення його було ознайомлено 02.06.2022 р., довідку про нараховані при звільненні суми отримано 20.12.2023 р., позов подано 28.12.2023 року, то суд дійшов висновку про те, що строк звернення до суду позивачем дотримано. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. \~ \~ \~ \~Стаття 94 КЗпП України передбачає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~у день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. \~ \~ \~ \~В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 висловлена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). \~ \~ \~ \~Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Факт наявності заборгованості заробітної плати підтверджується листом ПП «Автомагістраль» від 20.12.2023 року за №1522, наданий на запит адвоката Бугайова М.В., з якого слідує, що загальна сума заборгованості по зарплаті перед [PERSON] , з урахуванням утримання сум ПДФО та військового збору, становить 36233,76 гривень. Вказаний розмір заборгованості відповідачем не оспорений та не спростований. \~ \~ \~ \~Існування наведених у відзиві на позов обставини не звільняє відповідача від виплати заробітної плати позивачу. \~ \~ \~ \~З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. \~ \~ \~ \~Отже, введення воєнного стану не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст.47, 116 КЗпП України та не передбачає особливостей щодо розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України. Відповідно до\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»\~Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)» ( постанова Великої Палата Верховного Суду у від 26.10.2022 у справі № 905/857/10). Так, ведення бойових дій та окупація військами рф частини території Київської області протягом періоду з 24 лютого 2022 року по квітень 2022 року є загальновідомим фактом, територія, на якій розташовані приміщення відповідача, звільнено на початку квітня 2022 року, сертифікат Торгово-промислової палати України (уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат), як це передбачено чинним законодавством України, та який був би підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати, суду не надано. \~ \~ \~ \~З урахуванням наведеного, оцінивши належність, достатність, та достовірність поданих сторонами у розумінні ст.76-81 ЦПК України доказів, а також враховуючи, що факт наявності трудових відносин між сторонами є доведеним, а право особи на оплату праці гарантовано Конституцією України, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню на підставі ст.141 ЦПК України. Так, відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадку надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір судових витрат встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо), що передбачено ч.8 ст.141 ЦПК України. З договору про надання правової допомоги від 07.12.2023 року, укладеного між позивачем та адвокатом Бугайовим Миколою Вікторовичем, слідує, що розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього договору, за результатами наданої правової допомоги складається акт з описом наданих послуг, який підписується сторонами та є невід`ємною частиною договору. На підтвердження доказу понесення згідно вказаного договору витрат в розмірі 5000 гривень позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера №28/12 від 28.12.2023 року. Отже, заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Разом з тим, з відповідача підлягає стягненню на спеціальний рахунок судовий збір, оскільки на підставі ст.5 ч.1 п.1\~Закону України\~"Про\~судовий збір"\~позивач звільнений \~від сплати\~судового збору\~у справах про стягнення заробітної плати. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved