Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав до суду даний позов та просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 820014,06 грн, яка складається з наступного: 500000,00 грн - основний борг за борговою розпискою; 58524,03 грн - 3% річних від простроченої суми; 261490,03 грн - інфляційне збільшення. Також просить стягнути суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви в розмірі 8200,14 грн та суму сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн. 03.01.2024 ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у відповідності до положень цивільного законодавства про позику та договірне зобов`язання. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином: поштовою кореспонденцією та шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. За таких обставин, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи відповідно до положень ч.4 ст. 223 ЦПК Українина підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 11.01.2020 відповідач [PERSON] надав позивачу [PERSON] боргову розписку про зобов`язання повернути грошові кошти в розмірі 500000,00 грн до 31 січня 2020 року, що є відшкодування шкоди у кримінальному провадженні №12019290150001745 від 30.10.2019. Оригінал цієї розписки до дня звернення з позовом до суду зберігався у позивача та наданий суду, як підтвердження не виконаного грошового зобов`язанням (а.с.37). Отже, між сторонами склалися договірні відносини, що мають ознаки договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України в частині позики (§1.Позика Глави 71), а також загальними положеннями про договір та зобов`язання. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За правилами ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову сумі відповідно до ст. 625 цього Кодексу. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно абз.1 ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилами ч.ч.1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до положень ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язанням, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простороченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За своєю суттю розписка про отримання від особи грошових коштів під зобов`язання повернути їх є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, чим підтверджується договірні відносини сторін та засвідчується наявність грошового зобов`язання у боржника. Встановлені в суді обставини ґрунтуються на доказах та поясненнях представника позивача та дають підстави для висновку про наявність у відповідача простроченого (невиконаного) грошового зобов`язання перед позивачем у сумі - 500000,00 грн, що сторони визначили як позика, яка підлягала поверненню відповідачем у строк до 31.01.2020, про що [PERSON] надав позивачу боргову розписку. Отже, внаслідок невиконання відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання перед позивачем у визначений строк з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основний борг 500000 грн, як неповернута позика. У той же час, вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.02.2020 по 26.12.2023 в розмірі 261490,03 грн та 3% річних за період з 01.02.2020 по 26.12.2023 в розмірі 58524,03 грн підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п.18 «Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають три проценти річних від суми простроченого грошового зобов`язання (500000 грн), нараховані з першого дня прострочки (01.02.2020) до дня запровадження в Україні воєнного стану (24.02.2022), що за обрахунками суду складає 30948,69 грн (3% річних за 751 день прострочки). Відповідно, сума інфляційних втрат також визначається судом, виходячи із сукупного індексу інфляції за період з лютого 2020 року по лютий 2022 року, що складає 118,644 %., а отже стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати за відповідний період у сумі 93220,60 грн (500000 грн х 118,644%) Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 624169,29 грн, з яких: 500000,00 грн - позика, оформлена борговою розпискою; 30948,69 грн - три проценти річних. 93220,60 грн - інфляційні втрати; Такий висновок суду відповідає обставинам справи та є справедливим по відношенню до обох сторін. За правилами ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8200,14 грн, як передбачено ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та 536,80 грн за подання заяви про забезпечення позову. Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення - 820014,06 грн. Оскільки, суд частково задовольняє вимоги - на суму 624169,29 грн, що становить 76,11% від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6649,68 грн судового збору (8200,14 грн + 536,80 грн х 76,11 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial