Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

В провадження Роздільнянського районного суду Одеської області 19 лютого 2024 року надійшов вищевказаний позов, згідно якого позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 102233,41 гривень, судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7100,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 25 вересня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачкою було укладено договір про надання кредиту №501189075 (далі Договір), згідно умов якого АТ «Альфа-Банк» надав відповідачці кредит у сумі 75\~250,00 гривень, строк кредиту 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 18,99 % річних. АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідачка порушила свої зобов`язання, в результаті чого виникла вищевказана заборгованість. При цьому, 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та позивачем було укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідачки за Договором. Стислий виклад заперечень відповідачки. Відповідачкав судове засідання не з`явився, вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання відповідно до статті 128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов у встановлений судом строк не подала. З цього приводу суд вважає необхідним зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».\~\~ Заяви, клопотання. 21 березня 2024 року на адресу суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] надійшла заява, згідно якої останній просив розгляд справи проводити без участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 55). Процесуальні дії у справі. 29 лютого 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 49 - 50). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 25 вересня 2024 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачкою було укладено оферта на укладення угоди про надання кредиту №501189075, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, сума кредиту 75\~250,00 гривень, процентна ставка 18,99%, строк кредиту 48 місяців (а.с. 5 - 6). В подальшому, 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та позивачем було укладено договір факторингу № 4, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідачки за Договором (а.с. 8 12). Згідно додатку 1-1 до Договору факторингу, розмір заборгованості за Договором складає 102233,41 гривень, з яких 62414,71 гривень (сума за основною заборгованістю), 39818,70 гривень (сума заборгованості в валюті договору (проценти та комісія за кредитом) на дату укладення Договору) (а.с. 13). Вказана заборгованість підтверджується розрахунком (а.с. 34) та випискою по рахунку (а.с. 14 33). Водночас, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89\~ЦПК України\~передбачено,\~що суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~Суд надає\~оцінку як\~зібраним у\~справі доказам\~в цілому,\~так і\~кожному доказу\~(групі\~однотипних доказів),\~який міститься\~у справі,\~мотивує відхилення\~або врахування\~кожного доказу\~(групи\~доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Частина 8 статті 178 ЦПК України визначає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Як встановлено судом, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Договором на загальну суму 102233,41 гривень. Згідно правової\~позиції,\~яка висловлена\~Верховним Судом\~України в\~постанові від\~23\~вересня 2015\~року у\~справі №6-979цс15\~"...боржник,\~який не\~отримав повідомлення\~про передачу\~права вимоги\~іншій особі,\~не позбавляється\~обов`язку\~погашення заборгованості,\~а лише\~має право\~на погашення\~заборгованості первісному\~кредитору.\~...\~неповідомлення боржника\~про зміну\~кредитора не\~звільняє його\~від обов`язку\~погашення кредиту\~взагалі". Диспозиція частини 1 статті 526 ЦК України регламентує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 8 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Положення частини першої статті 280 ЦПК України визначають, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, вважається такою, що належим чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов у встановлений судом строк не подала, а позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Розподіл судових витрат. Відповідно до\~частини першої\~статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт перший частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено судом, 2 жовтня 2023 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший Інвестиційний Клуб» було укладено договір № 02/10-23 про надання юридичних послуг (далі Договір) (а.с. 36 37). Далі, 25 січня 2024 року сторони уклали Додатковий договір № 3 до Договору, згідно якого сума витрат, за надання позивачу послуг по справі за позовом до відповідачки становить 7\~100,00 гривень (а.с. 38), які були сплачені згідно платіжної інструкції № 391 від 26 січня 2024 року (а.с. 39). Клопотань про зменшення витрат на адресу суду не надходило. Верховний Суд в постанові від 22 листопада 2019 року у справі №902/347/18 роз`яснив, що\~суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат\~ на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, за власною ініціативою. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення вимоги позивача в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved