Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Заявниця [PERSON] 20.02.2024 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з жовтня 2012 року по грудень 2023 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з [PERSON] перебувала у цивільному шлюбі більше 10 років. У цьому шлюбі у них [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України. Проживали однією сім`єю як чоловік та жінка у місті Павлограді Дніпропетровської області, де мали у власності будинок, в якому було зареєстроване їх місце проживання, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та піклувалися один про одного. Після початку повномасштабного вторгнення вони були змушені переїхати до міста Львова, їхній будинок був зруйнований та все те, що вони нажили за роки їхнього сумісного життя теж було знищено. У місті Львові вони стали на облік внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та проживали за адресою: [ADDRESS] . З 22.08.2023 її чоловік [PERSON] перебував на військовій службі за призовом по мобілізації у військовій частині [NUMBER] та під час проведення військової операції у Донецькій області, Бахмутському районі у с.Богданівка загинув від ушкодження внаслідок військових дій від вибухів та осколків, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №1610/2023 від 18.12.2023 та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.12.2023. Для отримання компенсації - одноразової грошової допомоги, їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. За наведеного, просить заяву задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 21.02.2024 відкрито провадження у даній справі. В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали, надали пояснення аналогічні наведеним у заяві. Просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив і суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, неповнолітньої [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з жовтня 2012 року по грудень 2023 року. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.12.2017 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України від 10.01.2024 №00043055112 вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] у м.Павлограді Дніпропетровської області, батьком якої є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , а матір`ю [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Відомості про батька записані відповідно до статті 126 СК України, тобто за заявами [PERSON] та [PERSON] . Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] разом з неповнолітньою донькою [PERSON] постійно проживали у м.Павлограді Дніпропетровської області, де мали у власності будинок, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та піклувалися один про одного, а наприкінці 2022 року через повномасштабне вторгнення та активні бойові дії зі сторони держави агресора тимчасово переїхали проживати у м.Львів. У серпні 2023 року [PERSON] був мобілізований до лав Збройних сил України. Наведене підтверджується показаннями заявниці, неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка суду пояснила, що з дитинства постійно проживала разом з мамою [PERSON] та батьком [PERSON] у м.Павлограді, а наприкінці 2022 року разом з батьками переїхала проживати у м.Львів, звідки батько був призваний на військову службу, а також довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 25.04.2019, довідкою від 03.01.2023 № 1306-5002479012 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] та фотознімками, на яких зафіксовано моменти спільного проживання [PERSON] та [PERSON] разом з неповнолітньою донькою у різні періоди їх життя. Згідно з довідкою 30.08.2023 № 5688, солдат [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації у військовій частині [NUMBER] з 22.08.2023 по теперішній час. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №1610/2023 від 18.12.2023, [PERSON] загинув [INFO] від ушкодження внаслідок військових дій від вибухів та осколків під час проведення військової операції у с. Богданівка Бахмутського району Донецької області. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.12.2023, [PERSON] помер [INFO] , місце смерті: с. Богданівка Бахмутського району Донецької області. За змістом ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Відповідно до статті 16-1 Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Згідно ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 травня 2021 року у справі №523/19129/19 (провадження №61-10712св20) та від 17 листопада 2021 року у справі №214/1816/20 (провадження 61-6397св21), ухвалі від 2 травня 2022 року у справі №944/2326/21 (провадження №61-3761ск22). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 (провадження №61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Метою встановлення факту спільного проживання заявниці разом з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу є необхідність реалізації її прав, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання. Вищевказані докази, в їх сукупності та взаємозв`язку, дають суду можливість дійти висновку, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з жовтня 2012 року по грудень 2023 року. Беручи до уваги викладене, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити, встановивши юридичний факт того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з жовтня 2012 року по грудень 2023 року. Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні рішення судом у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються. На підставі наведеного та

Outcome: approved