Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

11.07.2023 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису № 19 про народження [PERSON] , який народився [INFO] в м.Києві, складеного 08.01.2021 року та у графі «Батько» зазначити відомості про [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . Звертаючись до Київського районного суду м.Одеси позивач посилається на розпорядження Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (суди Автономної Республіки Крим та м.Севастополя)» № 36/0/922 від 05.07.2022 року, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, розташованими на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема Ленінський районний суд м.Севастополя на Київський районний суд м.Одеси. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2023 року справу за вказаним позовом було розподілено судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 14.07.2023 року прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження у цивільній справі № 947/22145/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства. Розгляд цивільної справи призначено у порядку загального позовного провадження. 13.02.2024 року від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про зміну предмета позову, якою просить визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити відомості про особу як батька: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з актового запису № 19 про народження дитини [PERSON] , який народився [INFO] в м.Києві, складеного 08 січня 2021 року. Зобов`язати Шевченківский відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції включити відомості про особу як батька: [PERSON] , [INFO] , громадянин України, РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , до актового запису № 19 про народження дитини [PERSON] , який народився [INFO] в м.Києві, складеного 08 січня 2021 року та відповідно внести зміни до прізвища та по батькові, зазначивши [PERSON] . 13.02.2024 року від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення, якими вона зазначає, що у січня 2020 року вона звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва із позовною заявою про розірвання шлюбу, у травні 2020 року шлюб між ними було розірвано, також у травні 2020 року вона дізналась, що вагітна та батьком дитини є [PERSON] , тому позов про визнання батьківства визнає у повному обсязі. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, якою позовні вимоги визнав, просив задовольнити та справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, шляхом оголошення на сайті судової влади, оскільки із позовної заяви вбачається, що відповідач проживає в [ADDRESS] ., причини неявки суду невідомі. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] - до судового засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, через канцелярію суду надала заяву, якою позовні вимоги визнала та просила розглянути справу за її відсутності. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, просив розглянути справу, відповідно до вимог чинного законодавства, за відсутності їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи те, що відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.03.2014 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі, про що складено актовий запис №95. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.05.2020 року у цивільній справі № 761/1886/20 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] 01 березня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі за актовим записом №95 розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача залишити « [PERSON] »./а.с.5/ Вказане рішення набрало законної сили 07.08.2020 року. Позивач зазначає, що між ним та [PERSON] . склались фактичні сімейні відносини та [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження дитини, яке видано Шевченківським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 19, серія [NUMBER] . /а.с.7/. Позивач вказує, що біологічним батьком [PERSON] є [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Позивач [PERSON] вказує, що у зв`язку з тим, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , не сплив термін у десять місяців, Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) автоматично було внесено в Єдиний державний реєстр актів цивільного стану інформацію, що рідним батьком дитини є [PERSON] , відповідач по справі. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно з ч. 1, 2, 3, 4 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (далі - Постанова) роз`яснив судам, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини другої статті 128 цього Кодексу, на підставі будь-яких фактичних доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Згідно пункту 9 Постанови рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України». Згідно із п. 3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%. У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до Медико-генетичного центру «Мама-Папа» для проведення аналізу ДНК на встановлення батьківства. Відповідно результату дослідження Медико-генетичного центру «Мама-Папа», розташованого у м.Києві, вул.Льва Толстого 21 за № 32551 від 16.09.2021 року, виходячи з результатів дослідження, отриманих шляхом аналізу ДНК, встановлено, що ймовірність батьківства [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] , підтверджено на 99,999999%./а.с.8/ Таким чином, біологічне батьківс\-тво [PERSON] відносно [PERSON] доведено належними та допустимими доказами. Отже, суд вважає повністю доведеним той факт, що [PERSON] , [INFO] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , тобто позовні вимоги позивача про визнання батьківства є такими, що підлягають до задоволення. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Будь-яких доказів на спростування доводів позивача та на спростування висновку медичної експертизи генетичної ідентифікації на батьківство суду не надано. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України однією з підстав для визначення походження дитини від батька є рішення суду. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін. За положеннями ст.134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи встановлені судом обставини відповідно до висновку експерта, позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов про визнання батьківства підлягає повному задоволенню. На підставі ст.ст. 122, 125, 128, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved