Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

У листопаді 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 4672034 у розмірі 22\~357 грн., з яких: 7\~900 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14 457 грн. - сума заборгованості за процентами на прострочену позику, а також стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.09.2022 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено Договір позики № 4672034. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 9 Договору позики, реквізити та підписи сторін. 08.02.2023 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір Факторингу № 08-02/2023, у відповідності до умов якого позивач у цій справі набув право вимоги до боржників, у тому числі до [PERSON] в сумі 22\~357 грн., з яких: 7\~900 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14 457 грн. - сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Посилаючись на вказані вище обставини та положення чинного законодавства, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з відповідача наявну у нього заборгованість на їх користь. Ухвалою судді від 20.11.2023 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 03.01.2024 до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Як зазначає відповідач, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами заборгованості за кредитним договором. Додатки до договору факторингу, зокрема акт прийому-передачі боржників, без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує яку суму грошових коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена за ним, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач у позові, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування коштами, укладення договору на умовах, які вказані у позовній заяві, а тому не є належним доказом наявності заборгованості. Враховуючи зазначені обставини, відповідач вважає позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, зокрема позивачем не було надано належних та достовірних доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також доказів наявності заборгованості саме у визначеному позивачем розмірі. 15.01.2024 через підсистему «Електронний суд» представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, у якому зазначено, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не володіє і не може володіти оригіналами первинних документів на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеним із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору щодо якого виник спір, оскільки не є первісним кредитором, а дані документи, відповідно до п. 35 Положення Про ведення касових операцій у національній валюті України, формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредит. Позивач звернувся до ТОВ «МАНІФОЮ» із запитами щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості за договором №4672034 від 30.09.2022 та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів відповідачу за укладеним договором. Так, позивачем отримано детальний розрахунок заборгованості за договором №4672034 і квитанцію за сплату № 169863337 від 30.09.2022. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах, шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 22.01.2024 до суду надійшли заперечення [PERSON] на відповідь на відзив, у яких він зазначив, що долучені до відзиву на позов документи не містять даних, за якими можна встановити особу, якій було передано кошти за договором позики. Окрім того, додані до відповіді на відзив документи не є доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, оскільки не є первинними документами, оформленими відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Сторони у справі або їх представники, у судове засідання, призначене на 21.03.2024 не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представником позивача та відповідачем подано до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Зважаючи на зазначені обставини, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у справі, їх представників, на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи, з урахуванням позицій сторін, які викладені у заявах по суті справи, без фіксування судового засідання технічними засобами. На підставі досліджених матеріалів справи та аналізу доводів сторін, які викладені у заявах по суті справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Судом встановлено, що 30.09.2022 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено Договір позики №4672034, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Згідно з п. 2.1 вказаного Договору позики, за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. Відповідно до п. 2.3 зазначеного Договору позики, параметри позики: тип позики довгострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення особистих потреб; сума позики 7900 гривень 00 копійок; строк позики загальний до 04 грудня 2022 року (65 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком; дата надання позики 30.09.2022, дата повернення позики 04.12.2022. Згідно з п. 2.4 вказаного Договору позики, процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики: 2.4.1 акційна процентна ставка, фіксована 2.20000% на день застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п. 3.1.1 цього Договору; 2.4.2 базова процентна ставка, фіксована: 2.20000% на день застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п. 3.1.2 цього Договору, а також у разі продовження строку дії позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної Додаткової угоди, укладеної сторонами цього Договору; 2.4.3 основна процентна ставка, фіксована: 3.00000% на день застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Пунктом 2.5 передбачено, що позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті. Відповідно до п. 2.7 договору, розмір процентних ставок, визначених п. 2.4. цього договору є фіксованим та не може бути змінено позикодавцем в односторонньому порядку. Як передбачено розділом 4 Договору позики, позичальник чи позикодавець не мають права продовжити строк позики в односторонньому порядку. Строк позики може бути продовжено лише шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди у формі та спосіб, у який укладено цей договір позики. Відповідно до п. 6.2 договору, за кожен день неправомірного користування позикою/її частиною нараховуються проценти на прострочену позику в розмірі 0,01% від залишку заборгованості за сумою позики. Згідно з п. 9.1 вказаного Договору позики, договір позики укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію шляхом попереднього розміщення позикодавцем в особистому кабінеті позичальника Договору позики для вивчення та прийняття його умов позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого позикодавцем договору у відповідне поле. У Додатку №1 до Договору позики №4672034 від 30 вересня 2022 року сторони договору позики погодили основні параметри позики, процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики, графік нарахування процентів за користування позикою протягом першого розрахункового періоду та графік обов`язкових платежів за Договором позики. При цьому, як зазначено у пункті 5 Додатку № 1 до Договору позики, дані наведені у цьому розрахунку встановлені на припущенні, що цей договір залишається дійсним протягом визначеного в ньому строку позики, та що сторони цього договору виконають свої обов`язки на умовах та в строки, визначені у Договорі. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Внаслідок порушення відповідачем умов укладеного договору позики, зокрема щодо несплати у визначений договором строк суми основного боргу та відсотків за користування коштами, у [PERSON] утворилась заборгованість за договором позики перед позичальником. Із розрахунку заборгованості за Договором позики № 4672034 від 30.09.2022, який долучено представником позивача до відповіді на відзив, встановлено, що [PERSON] станом на 04.12.2022 (день повернення позики згідно умов договору) мав заборгованість перед ТОВ «МАНІФОЮ» у загальному розмірі 22 357 гривень 00 копійок, з яких: 7900 гривень 00 копійок сума заборгованості за основною сумою боргу; 14 457 гривень 00 копійок сума заборгованості за процентами за користування позикою. Згідно розрахунку заборгованості, проценти в сумі 14\~457 грн. розраховані у межах строку дії договору позики, до 04.12.2022. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами факт укладення ним із ТОВ «МАНІФОЮ» договору позики шляхом скріплення електронним підписом одноразовим ідентифікатором та отримання ним грошових коштів в сумі 7\~900 грн. у позику, а також не спростував наданий представником позивача розрахунок заборгованості за договором позики. Крім того, відповідач не надав суду докази погашення ним суми позики та відсотків за користування коштами у строки встановлені договором. Доводи [PERSON] про те, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які надають можливість встановити розмір виданої позики, суму погашення за договором позики та реальну суму заборгованості, суд вважає безпідставними та необґрунтованими. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання ТОВ «МАНІФОЮ» зобов`язань за договором позики №4672034 від 30.09.2022, представником позивача надано квитанцію за сплату № 169863337 від 30.09.2022 із системи iPay.ua, згідно якої 30.09.2022, тобто у день укладення договору позики, на картку [NUMBER] відбулось зарахування грошових коштів у розмірі 7 900 грн. Відповідно до п. 2.5 укладеного договору позики, сторони погодили, що позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті. Тобто, зарахування коштів за договором позики відбулось на банківську картку позичальника, яка вказана у підписаному сторонами договорі. При цьому, суд враховує, що боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість представити суду виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження (не надходження) коштів від позикодавця на виконання укладеного договору, його розміру, а також підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості. З врахуванням викладеного, суд вважає, що у матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту укладання договору позики між [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «МАНІФОЮ». При цьому, відповідач, стверджуючи про необґрунтованість позовних вимог, доказів на спростування встановлених обставин, зокрема, банківську виписку, або довідку з банку про неналежність йому даної картки, докази повного погашення заборгованості тощо, суду не надав. 08 лютого 2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» («Фактор») та ТОВ «МАНІФОЮ» («Клієнт») укладено Договір факторингу №08-02/2023. Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань, та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з п. 1.2 зазначеного Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 08 лютого 2023 року до Договору факторингу №08-02/2023 від 08 лютого 2023 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 4672034 у загальній сумі 22 357 гривень 00 копійок, з яких: 7900 гривень 00 копійок сума заборгованості за основною сумою боргу; 14 457 гривень 00 копійок сума заборгованості за процентами за користування позикою. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1077, ст. 1078 ЦК України). Враховуючи наведені обставини, суд встановив, що надані позивачем докази свідчать про те договір позики між первісним позикодавцем та відповідачем укладений з додержанням загальних вимог, які є необхідними для чинності правочину і визначені статтею 203 ЦК України. Підписання договорів здійснювалось електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний відповідачем при укладанні відповідних договорів, відповідач належним чином умови договору не виконував, що підтверджується наданим позивачем розрахунком та не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами. З урахуванням зазначеного, суд вважає законними та обґрунтованими позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як нового кредитора у спірних правовідносинах, а відтак задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved