Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «МВ Стеллар», третя особа - [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить суд стягнути з ТОВ «МВ Стеллар» на користь [PERSON] матеріальні збитки завдані дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 97007,27 грн. та судові витрати. Позов мотивовано тим, що 21.09.2023 в м. Вінниця, по вул. Хмельницьке шосе, 107-В водій [PERSON] , керуючи автомобілем Volvo FM 13,400, державний номерний знак [NUMBER] з напівпричепом Burg ВРС-1320z державний номерний знак [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем Subaru XV, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2023 у справі №127/30242/23 [PERSON] за вказаним фактом було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 21.11.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Subaru XV, державний номерний знак [NUMBER] , становить 124225,37 грн., а вартість відновлювального ремонту - 212529,61 грн. На момент вчинення ДТП, [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «МВ Стеллар», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована. Відповідач ТОВ «МВ Стеллар» добровільно відшкодовувати майнову шкоду, що становить різницю між варітстю відновлювального ремонту та сумою, сплаченою АТ «СГ «ТАС» не бажає, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2024 справу було прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення (а.с. 49). 29.02.2024 представник відповідача ТОВ «МВ Стеллар» - адвокат Гатало М.Я. подала відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначає, що оцінювач [PERSON] не проводив особистий огляд пошкодженого транспортного засобу, огляд було здійснено [PERSON] , який не є оцінювачем, а тому звіт про оцінку складено з грубим порушенням законодавства. Крім цього, позивачем не надано наряду-замовлення на виконання ремонтно-відновлювальних робіт на СТО, чеки на придбання складників транспортного засобу або рахунку на проведення ремонтних робіт, тощо. (а.с.71-73) 06.03.2024 представник позивача [PERSON] - адвокат Калугін Д.О. подав відповідь на відзив на позовну заяву у якій зазначив, що чинним законодавством не встановлено вимогу щодо огляду транспортного засобу та складання дефектної відомості особисто оцінювачем, який складає звіт про оцінку. Водночас, законодавством передбачено можливість оцінювача залучати під час оцінки інших оцінювачів, фахівців та суб`єктів підприємницької діяльності, що і було зроблено оцінювачем [PERSON] , який залучив до проведення огляду суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] . Таким чином, звіт про оцінку відповідає вимогам законодавства. Щодо ненадання позивачем доказів фактично понесених витрат, зазначає, що ст.22 ЦК України встановлено, що збитками у тому числі, є втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто збитками є і ті витрати, яка особа мусить понести у майбутньому. (а.с.86-88) 13.03.2024 представник відповідача ТОВ «МВ Стеллар» - адвокат Гатало М.Я. подала заперечення на відповідь на відзив, які містять твердження, що є тотожним тим, що викладені у відзиві. (а.с.101-103) 20.03.2024 представник позивача [PERSON] - адвокат Мельниченко М.С. подав до суду заяву про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25000 грн. (а.с.115-117) Представник позивача [PERSON] - адвокат Калугін Д.О. в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити, з підстав, зазначених у ньому та у відповіді на відзив. Зазначив, що відновлювальний ремонт автомобіля на момент розгляду справи не було проведено, і, відповідно, не було сплачено його вартість. При цьому, розмір шкоди, який позивач просить стягнути з відповідача, визначений без віднімання ПДВ. Представник відповідача ТОВ «МВ Стеллар» - адвокат Гатало М.Я. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та у запереченнях на відповідь на відзив. Крім цього, заявила клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником автомобіля Subaru XV 2.0, державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] (а.с.8) Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником автомобіля Volvo FM 13.400, державний номерний знак [NUMBER] є ТОВ «МВ Стеллар». (а.с.15) Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №3063353 за договором від 11.08.2022, цивільно-правова відповідальність ТОВ «МВ Стеллар» щодо транспортного засобу Volvo FM 13,400, державний номерний знак [NUMBER] , застрахована АТ «СГ «ТАС». Страховий ліміт за вказаним полісом становить 160000 грн., франшиза - 0 грн. (а.с.11) Відповідно до наказу директора ТОВ «МВ «Стеллар» Германа Волянського №96-к/тр від 16.06.2023 про прийняття на роботу, [PERSON] було прийнято на роботу до ТОВ «МВ «Стеллар» на посаду водія автотранспортних засобів з 19.06.2023. (а.с.13) 26.09.2023 [PERSON] звільнено з посади водія автотранспортних засобів за власним бажанням (наказ директора ТОВ «МВ «Стеллар» Германа Волянського від 26.09.2023№180-к/тр). (а.с.14) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУПАП постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2023 у справі №127/30242/23 у якій встановлено, що водій [PERSON] 21.09.2023 року о 15 год. 25 хв. по вул. Хмельницьке шосе, буд. 107В в м. Вінниці керуючи транспортним засобом марки «Volvo FM 13.400», номерний знак [NUMBER] , з напівпричіпом "Burg BPC - 1320Z", номерний знак [NUMBER] , не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення із транспортноим засобом "Subaru XV", номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків. Постанова набрала законної сили 14.11.2023.(а.с.38) 18.11.2023 ФОП [PERSON] та [PERSON] уклали договір про проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу №77/84.11.23. (а.с.36) Оцінювач [PERSON] запросив на огляд автомобіля Subaru XV, державний номерний знак [NUMBER] на 18.11.2023 о 11:00 год. в м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 189Д (СТО «Еталон») [PERSON] (а.с.33 на звороті), представника ТОВ «МВ Стеллар» (а.с.34) та представника АТ «СГ «ТАС». (а.с.34 на звороті) 18.11.2023 [PERSON] склав акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість), яка була підписана представником ТОВ «МВ Стеллар» Коваленко О.В. (а.с.76) 18.11.2023 [PERSON] склав акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість) №7784. (а.с.23) Відповідно до звіту №77/84.11.23 від 21.11.2023 про оцінку вартості матеріального збитку, виконаного ФОП « [PERSON] » на замовлення [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Subaru XV, державний номерний знак [NUMBER] , становить 124225,37 грн., а вартість відновлювального ремонту - 212529,61 грн. (а.с.16-35 на звороті) Згідно з відповіддю директора ТОВ «МВ «Стеллар» Германа Волянського від 24.11.2023 №10/7813, у момент вчинення ДТП, що сталася 21.09.2023 у м. Вінниця, по вул. Хмельницьке шосе, 107-В, водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «МВ «Стеллар» та як водій автотранспортних засобів володів транспортним засобом Volvo FM 13,400, державний номерний знак [NUMBER] з напівпричепом Burg ВРС-1320z державний номерний знак [NUMBER] . (а.с.12) 26.12.2023 представник [PERSON] - адвокат Мельниченко М.С. звернувся до ТОВ «МВ Стеллар» з досудовою вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, в якій запропонував протягом 5 днів з дня отримання вимоги відшкодувати [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 88304,24 грн. (а.с.39-40) Відповідно до довідок про рух коштів по рахунку виданої АТ КБ «Приватбанк», АТ «СГ «ТАС» виплатило [PERSON] 27.12.2023 страхове відшкодування по договору №АТ3063353 від 11.08.2022 без ПДВ 92429,02 грн. та 05.01.2024 АТ «СГ «ТАС» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у по договору №АТ3063353 від 11.08.2022 без ПДВ 23093,32 грн. (а.с.44-45) Таким чином, АТ «СГ «ТАС» виплатило [PERSON] страхове відшкодування на загальну суму 115522,34 грн. без ПДВ Згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування, при цьому франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування" (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16). Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року, справа № 6-691цс15, зазначено, що суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. При цьому, реальними збитками є не лише витрати, які особа вже фактично понесла, а й ті витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права у майбутньому. Судом встановлено, що згідно з полісом №3063353, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volvo FM 13,400, державний номерний знак [NUMBER] - ТОВ «МВ Стеллар» застрахована у АТ «СГ «ТАС», страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 160 000,00 грн, франшиза - 0 грн. На виконання своїх зобов`язань перед позивачем, АТ «СГ «ТАС» сплатило позивачу страхове відшкодування на загальну суму 115 522,34 грн. без ПДВ. Отже, АТ «СГ «ТАС» сплатило позивачу страхове відшкодування у повному обсязі, відповідно до обставин справи та положень чинного законодавства. Водночас, сума страхового відшкодування є меншою за розмір заподіяної позивачу шкоди, через що у заподіювача шкоди виник обов`язок сплатити позивачу різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого. У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України). Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Аналіз положень статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц). Отже, шкода завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №278/236/22. Таким чином, шкода завдана [PERSON] позивачу підлягає стягненню з ТОВ «МВ Стеллар», оскільки водій [PERSON] , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «МВ Стеллар», керував автомобілем, який належить ТОВ «МВ Стеллар» та під час виконання своїх трудових обов`язків заподіяв шкоду майну позивача. Суд вважає непереконливими твердження позивача про недоведеність розміру завданої позивачу шкоди, оскільки звіт №77/84.11.23 від 21.11.2023 про оцінку вартості матеріального збитку, виконаний ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, через те, що огляд транспортного засобу проводив [PERSON] , який не включений до Державного реєстру оцінювачів, а не оцінювач - ФОП [PERSON] , а тому він не може бути належним доказом. Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092. Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Акт оцінки майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно. Згідно з п. п. 1.2, 1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Згідно з пунктом 5.1 Методики визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. Відповідно до абз.5 ч.1 ст.30 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», суб`єкти оціночної діяльності мають право залучати додатково у разі необхідності до участі у проведенні оцінки майна інших оцінювачів або інших фахівців, а також суб`єктів підприємницької діяльності. У відповіді на адвокатський запит, оцінювач ФОП [PERSON] зазначає, що внаслідок ускладення переміщення між регіонами, викликаного збройною агресією російської федерації проти України, з метою проведення огляду автомобіля Subaru XV, державний номерний знак [NUMBER] , ним було залучено іншого фахівця -суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] , який і провів огляд вказаного автомобіля. За результатами огляду було складено Акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 18.11.2023 та зроблено фотофіксацію пошкоджень транспортного засобу. В подальшому, ним на підставі матеріалів, виготовлених суб`єктом підприємницької діяльності - [PERSON] , складено Акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість), який було долучено до звіту про оцінку транспортного засобу. (а.с.90) Отже, залучення суб`єкта підприємницької діяльності - [PERSON] для огляду автомобіля не є порушенням порядку проведення огляду, оскільки абз.5 ч.1 ст.30 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дозволяє оцінювачу залучати до участі у проведенні оцінки майна не тільки інших оцінювачів, а також інших фахівців та суб`єктів підприємницької діяльності. Крім цього, складання Акту огляду транспортного засобу (дефектної відомості) виключно за результатами особистого огляду транспортного засобу оцінювачем, який складає звіт про оцінку, не передбачено ані Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ані Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092,ані Національним Стандартом №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав». Як вбачається з матеріалів справи, представник ТОВ «МВ «Стеллар» - Коваленко О.В. на запрошення оцінювача [PERSON] брав участь в огляді транспортного засобу Subaru XV, державний номерний знак [NUMBER] , який відбувся 18.11.2023 о 11:00 год. за адресою: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 189Д, СТО «Еталон». Представник ТОВ «МВ «Стеллар» - Коваленко О.В. підписав акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість), складену [PERSON] , не зазначивши в ньому ніяких зауважень. (а.с.76) Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 вказав на те, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судому випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України. Отже, в судовому засіданні представник відповідача не навела обставин, які б свідчили про невідповідність наведених даних транспортного засобу та висновків суб`єкта оціночної діяльності Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/209 та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», не скористалися правом на проведення рецензування звіту про оцінку майна, відповідно до ст.13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», не надала альтернативного висновку, звіту чи акту про вартість матеріального збитку, не заявила клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи у цій справі. Таким чином, суд вважає звіт №77/84.11.23 від 21.11.2023 про оцінку вартості матеріального збитку КТЗ: Subaru XV, державний номерний знак [NUMBER] , виконаного ФОП « [PERSON] » на замовлення [PERSON] належним та допустимим доказом у справі. У вказаному вище висновку зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Subaru XV, державний номерний знак [NUMBER] становить 212529,61 грн. Розраховуючи розмір суми, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування шкоди, позивач виконала арифметичне віднімання від вартості відновлювального ремонту суму сплаченого АТ «СГ «ТАС) страхового відшкодування (212529,61-115522,34=97007,27 грн.). Відповідно до п. 36.6 ст. 36 "Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором. Згідно з полісом №3063353 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volvo FM 13,400, державний номерний знак [NUMBER] - ТОВ «МВ Стеллар» застрахована у АТ «СГ «ТАС»» франшиза - 0 грн. Таким чином, відшкодування франшизи в даному випадку не передбачено. Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20. При цьому, у звіті №77/84.11.23 від 21.11.2023 про оцінку вартості матеріального збитку, сума відновлювального ремонту зазначена з урахуванням ПДВ. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що ремонт автомобіля не проведени , а сума позовних вимог у розмірі 97007,27 грн. визначена з урахуванням ПДВ. Отже, позивач не надала до суду належних та допустимих доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП і, відповідно, сплати ПДВ. Верховний Суд у своїй постанові від 12.07.2023 у справі №591/1861/22 зазначив, що у разі відсутності в матеріалах справи документального підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту, правильним є зменшення вартості відновлювального ремонту на суму ПДВ. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відрахувати ПДВ від суми 97007,27 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню матеріальні збитки завдані дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 80 839,40 грн., а тому позов підлягає частковому задоволенню. Щодо судових витрат у справі, суд дійшов наступного висновку. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову. Таким чином, з відповідача ТОВ «МВ Стеллар» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1009,41 грн. пропорційно до задоволених вимог. Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордеру №77/84.11.23 від 21.11.2023 позивач сплатила оцінювачу ФОП « [PERSON] » 4000 грн. за складання звіту №77/84.11.23 від 21.11.2023 про оцінку КТЗ Subaru XV, державний номерний знак [NUMBER] . (а.с.37) Таким чином, з відповідача ТОВ «МВ Стеллар» на користь позивача підлягає стягненню витрати на проведення експертизи у розмірі 3333,60 грн. пропорційно до задоволених вимог. Відповідно до частин 1-3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження реальності понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача було надано наступні докази: копію договору про надання правової допомоги №257/23 від 07.11.2023, укладеного між [PERSON] та адвокатським бюро «Мельниченко та партнери». (а.с.118-119); копію акту приймання-передачі від 14.03.2024 та копію квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки №0.0.3293257174.1 від 09.11.2023 на суму 25000 грн. (а.с.42) В договорі про надання правової допомоги №257/23 від 07.11.2023 (п.1.4.1) сторони погодили, що за даним договором вартість правової допомоги, не пов`язаної з участю адвоката бюро в судових засіданнях становить 25000 грн. Частинами першою та другою статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 . Судом було встановлено, що сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі - 25000 грн., який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником відповідача часу, а отже, розмір витрат є визначеним. Суду надано належні та допустимі докази того, що позивач та її представник досягли згоди про розмір гонорару, а також того, що відповідач фактично сплатив вказаний гонорар в повному обсязі. Факт оплати гонорару у визначеному сторонами розмірі та порядку підтверджується копію квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки №0.0.3293257174.1 від 09.11.2023 на суму 25000 грн. Враховуючи, що позов було задоволено частково, розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, необхідно розраховувати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з ТОВ «МВ Стеллар» на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20835 грн. пропорційно до задоволених вимог. Щодо клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яке були заявлено представником відповідача «МВ Стеллар» в судовому засіданні, то суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт під час розгляду справи складається зі складання позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву. Обгрунтування позиції, викладене у позові та відзиві є простим та не потребувало значного огляду нормативної бази та судової практики, яка є усталеною в даній категорії справ. Представник позивача під час розгляду справи не заявляв клопотань про виклик свідків, проведення експертизи чи вчинення інших процесуальних дій. Крім цього, в договорі про надання правової допомоги №257/23 від 07.11.2023 сторони узгодили, що участь адвоката бюро в судових засіданнях оплачується клієнтом окремо від суми у розмірі 25000 грн. Таким чином, клопотання представника відповідача про зменшення витрат позивача на правничу допомогу підлягає задоволенню, а розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача слід зменшити до 15000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial