Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

27.11.2023 р. [PERSON] , який представляє інтереси позивача звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача аліменти у розмірі з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь особи або того закладу, де перебуватиме дитини, для її утримання до досягнення нею повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду. В обґрунтування позовних вимог вказує на залишення відповідачкою дитини на сторонню особу. У квітні 2023 р. родину [PERSON] тимчасово влаштовано до Київського міського центру соціально-психологічної допомоги, де їй надавалась підтримка та сприяння в оформленні свідоцтва про народження, отримання соціальних виплат, оформлення декларації з педіатром та надання гуманітарної допомоги. З моменту народження малолітньої [PERSON] з матір`ю дитини проводилась відповідна робота всіма дотичними службами району, однак позитивних наслідків це не принесло. Відповідач не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться її здоров`ям, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною та проживає окремо від дитини разом зі своїм співмешканцем. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2023 р. відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.01.2024 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзиву не надала. Третя особа у судове засідання не з`явилась, своєю заявою просить здійснювати судовий розгляд за відсутності представника служби, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві (актовий запис №965), [INFO] народилась [PERSON] , батьком дитини вказано [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Згідно рапорту ст. інспектора СЮП ВП Святошинського УП ГУНП в місті Києві від 13.10.2023 р. до поліції звернулась [PERSON] щодо того, що її знайома [PERSON] прийшла до її місця мешкання з проханням залишити малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , оскільки не має постійного місця проживання та коштів на її утримання. 13.10.2023 р. органом внутрішніх справ та закладом охорони здоров`я складено акт про знайдену дитину та її доставку. У подальшому малолітню [PERSON] поміщено до КНП «Дитяча клінічна лікарня №3», оскільки дитина мала погане самопочуття та була покинута матір`ю. Згідно виписки з історії хвороби №1559 КНП «Дитяча клінічна лікарня №3» Солом`янського району м.Києва [PERSON] встановлено діагноз - гострий простий бронхіт середнього ступеня тяжкості та супутній діагноз - функціональний розлад травлення, пелюшковий дерматит та діастаз прямих м`язів живота. Згідно наданих 16.10.2023 р. [PERSON] письмових пояснень, остання підтверджує факт залишення дитини, посилаючись на важкі життєві обставини. Встановлено, що відповідно до наказу Служби у справах дітей Святошинської РДА у м.Києві №1 від 01.11.2023 р. та за Актом про факт передачі дитини від 01.11.2023 р., дитину [PERSON] передано приватному вихователю Кузнєцовій Л.П. Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної Постанови N 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд, оцінюючи вище встановлене відношення матері до виконання своїх батьківських обов`язків, що повністю демонструють її небажання бути поряд з дитиною, про відсутність будь-яких сімейних відносин між ними та небажання змінювати своє відношення до виконання батьківських обов`язків, враховуючи забезпечення найкращих інтересів дитини, на підставі ст. 164 СК України, вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи відсутність заперечень на позов та доказів на підтвердження протилежного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст. 150 Сімейного кодексу України, відносно малолітньої дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. В силу вимог ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. В силу вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню малолітньої доньки, хоча як за віком та станом здоров`я є працездатною, тобто має можливість брати участь в утриманні дитини. Суду не було представлено жодних доказів стосовно того, що відповідач за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків по утриманню малолітньої доньки. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, враховуючи те, що відповідач є працездатною, суд доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved