Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що він є власником земельних ділянок по [ADDRESS] площею 0, 25 га, 0, 3 га та 0, 13 га. На одній з зазначених земельних ділянок розташований житловий будинок, який належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, а інші земельні ділянки являються прилеглими, для ведення особистого селянського господарства. На початку травня 2023 року відповідач [PERSON] самовільно захопила частину земельної ділянки з кадастровим номером 7425381500:01:001:0363, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка) площею 0, 25 га по [ADDRESS] , та почала нею користуватися, зорала землю, підготувала ріллю для висадження сільськогосподарських культур та висадила їх. Окрім того, відповідач перешкоджає позивачу у доступі до інших його земельних ділянок - площею 0, 3 га з кадастровим номером 7425381500:001:0364, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства в с Корінецьке; та площею 0, 13 га з кадастровим номером 7425381500:01:001:0365, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які так і залишаються не обробленими. Позивач звертався до правоохоронних органів із заявою про врегулювання інциденту внаслідок чого було порушено кримінальне провадження № 12023275430000102 від 24.08.2023 року. Станом на 10.10.2023 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження, у якій зазначено, що було проведено перевірки та необхідні слідчі дії, визначено, що в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки вбачаються цивільно-правові відносини. Тому позивач [PERSON] просить усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками з кадастровим номером 7425381500:01:001:0363, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка) площею 0, 25 га по [ADDRESS] ; з кадастровим номером 7425381500:01:001:0364, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0,3 га в с Корінецьке; з кадастровим номером 7425381500:01:001:0365, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0, 13 га в с Корінецьке; які створює відповідач [PERSON] шляхом надання позивачу [PERSON] доступу до даних земельних ділянок та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, направлені на використання цих земельних ділянок. Ухвалою від 01 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду по суті на 26 березня 2024 року, про що учасники справи повідомлені належним чином. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і просили задовольнити, оскільки відповідач перешкоджає позивачу належним чином користуватися його земельними ділянками. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, оскільки будинок у позивача придбала її мама, яка на даний час вже померла, позивач давно обробляє ці земельні ділянки, приїжджає з м Бахмача, позивач не заперечував цьому, тільки останнім часом почав пред`являти претензії. Але відповідачу відомо, що будинок ще у 2000 році продавався разом із прилеглими земельними ділянками. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, зваживши доводи позовної заяви, з`ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, а також дослідивши представлені сторонами докази, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з часткою 1, кадастровий номер 7425381500:01:001:0365 площею 0,13 га в с Корінецьке. Право власності зареєстроване 24.07.2023 року відповідно до п. 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, так як Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ЧН № 018966 від 17.04.2002 року втрачений. Дана інформація підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав від 28.07.2023 року (а.с.10). Також в ході розгляду справи було встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з часткою 1, кадастровий номер 7425381500:01:001:0364 площею 0,3 га в с Корінецьке. Право власності зареєстроване 24.07.2023 року відповідно до п. 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, так як Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ЧН № 018966 від 17.04.2002 року втрачений. Дана інформація підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав від 28.07.2023 року (а.с.10 зв). Крім того, [PERSON] є власником земельної ділянки з часткою 1, кадастровий номер 7425381500:01:001:0363, площею 0, 25 га в с Корінецьке. Право власності зареєстроване 24.07.2023 року відповідно до п. 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, так як Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ЧН № 018966 від 17.04.2002 року втрачений. Дана інформація підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав від 28.07.2023 року (а.с.11). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 13 січня 2000 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] (а.с.11 зв -12) Згідно витягу з Реєстр у територіальної громади [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.6) Згідно витягу з ЄРДР 24.08.2023 року за № 12023275430000102 від 24.08.2023 року до ЄРДР занесено відомості за заявою [PERSON] , в якій він просить провести перевірку по факту самовільного заняття його земельних ділянок з кадастровими номерами 7425381500:01:001:0363, 7425381500:01:001:0364, 7425381500:01:001:0365, загальною площею 0, 68 га в с Корінецьке (а.с.17). Постановою дізнавача у кримінальному провадженні від 10 жовтня 2023 року за результатами проведеної перевірки кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 12023275430000102 від 24.08.2023 року, закрите у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст 197-1 КК України. (а.с.8-9). При вирішенні даної справи судом застосовуються наступні норми права. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного чи окремого провадження. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Разом з тим суд зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, як це передбачено ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Частина перша ст. 76 ЦПК України вказує на те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем не надано жодних належних, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач чинила перешкоди в користуванні спірними земельними ділянками, а також не доведено, що позивач вчиняв будь-які дії, направлені на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відповідачем в позасудовому порядку зокрема, направляв вимоги відповідачу щодо усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, звертався в органи місцевого самоврядування по даному питанню, викликав на місце посадових осіб органів державної влади для фіксації порушень. За своїм внутрішнім переконанням суд відзначає, що наявність обставин вчинення відповідачем перешкод у користуванні земельними ділянками може прийматись до уваги тільки при наявності первинних та похідних доказів, що зафіксовані сторонніми особами (спостерігачами), органами місцевого самоврядування, органами державної влади за відповідним зверненням власника, в даному випадку позивача [PERSON] . Доказів встановлення меж спірних земельних ділянок та саме виявлення порушень на цих земельних ділянках позивачем до матеріалів справи не долучено. Суд вважає за необхідне зазначити, що звернення позивача до поліції з приводу якого було порушено кримінальне провадження не являється підтвердженням чи фіксацією випадків вчинення відповідачем перешкод позивачу у користуванні належними йому земельними ділянками. Земельним кодексом України законодавчо встановлені органи, які забезпечують контроль у сфері земельних правовідносин. Так, згідно ст. 187 ЗК України - контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЗК України - державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Суд вважає за необхідне зазначити, що на підтвердження факту вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою повинні бути надані суду первинні (прямі або непрямі) докази, які відтворюють ланцюжок неправомірних дій відповідача (триваючого порушення, що є підставою подачі негаторного позову), і як наслідок порушення права позивача на користування земельною ділянкою яка перебуває у його приватній власності. А потім, як наслідок в порядку захисту свого порушеного права на користування - звернення до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування, органів державної влади, фіксування протиправних дій за допомогою фото або відеозйомки (речові докази). Усі ці дії в сукупності є необхідними для встановлення об`єктивної істини у справі, і як наслідок підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Отже, в зазначеній категорії справ суттєвим питанням, що підлягає встановленню та дослідженню в судовому порядку є те, чи позивач довів належними та допустимими доказами порушення його прав як власника (користувача) земельної ділянки. Але позивачем та його представником в ході судового розгляду дані обставини не були доведені. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Як неодноразово визначалось у судових рішеннях судів вищих інстанцій вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов`язку від інших осіб. Отже лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, але позивач не вказала, яке її право не порушено, а тому не встановивши, яке право не порушено, суд не має право його захистити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами те, що відповідач якимось чином перешкоджає йому в користуванні належними йому земельними ділянками, що він звертався з вимогою до відповідача усунути ці перешкоди, не встановлені факти звернення позивача до компетентних органів чи установ як з метою врегулювання, так і з метою фіксації порушень. З огляду на наведене та встановлені під час судового розгляду обставини суд констатує, що позивачем належним чином не доведено обставини вчинення перешкод позивачу відповідачем, у користуванні земельної ділянки, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити. Крім того, поскільки в ході розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, тому у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат у відповідності до положень п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed