Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

14\~липня 2021\~р.\~Комунальне підприємство\~«Харківські теплові\~мережі» (далі:\~позивач)\~звернулось до\~ [PERSON] \~(далі:\~відповідач-1),\~ [PERSON] \~(далі:\~відповідач-2),\~ [PERSON] \~(далі:\~відповідач-3)\~з позовом,\~з урахуванням\~заяви про\~зменшення розміру\~позовних вимог,\~про солідарне\~стягнення заборгованості\~за опалення\~та гарячу\~воду за\~період з\~01.10.2018\~р.\~по 31.05.2021\~р.\~в умі\~99\~200,49\~грн.,\~посилаючись на\~не сплату\~відповідачами,\~які є\~споживачами послуг\~з централізованого\~опалення та\~постачання гарячої\~води,\~внаслідок чого\~утворилась зазначена\~заборгованості,\~відповідачі причину\~неявки не повідомили. Відповідач-1 заперечував проти задоволення позову через відключення від централізованого опалення у передбаченому законом порядку, проте підтверджуючи документи не має можливості надати у зв`язку з їх втратою за пошкодженням його майна внаслідок збройної агресії рф. Надалі, відповідачем-1 подано заяву про застосування строку позовної давності та надання йому відстрочки виконання рішення суду про стягнення заборгованості на 6 місяців з моменту набрання рішенням законної сили. У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутністі, відповідачі причину неявки не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, відсутні причини для відкладення розгляду справи та у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи за відсутності сторін. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.06.2021. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного: Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинними на момент виникнення спірних правовідносин. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Отже, обов`язок сплачувати за надані послуги у даному випадку ґрунтується на їх споживанні відповідачем, що відповідає нормі п.4 ч.1 ст.11 ЦК України. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, зі змінами та доповненнями, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З наданої позивачем відомості нарахувань та оплат за послуги з теплопостачання вбачається, що за період з 01.10.2018 по 31.05.2021 за відповідачами утворилась заборгованість по сплаті за отримані послуги централізованого опалення та постачання гарячої води у загальному розмірі 99\~200, 49 грн. Доказів того,\~що відповідачі,\~у встановленому\~законом порядку,\~відмовлялись від\~споживання послуг\~з централізованого\~опалення та\~постачання гарячої\~води,\~звертались до\~позивача щодо\~невиконання ним\~своїх зобов`язань\~з постачання\~послуг,\~або надання\~неякісних послуг,\~як і\~доказів відсутності\~боргу перед\~позивачем суду\~не надано. Також відповідачами не надано доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем. Зазначене свідчить про неналежне виконання відповідачами зобов`язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вищезазначеною адресою. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачем-1 подано заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього кодексу. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього випливають, позовна давність обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Враховуючи, що позивачем заявлені позовні в межах строку позовної давності, підстави для застосування позовної давності відсутні, а відтак заява відповідача-1 задоволенню не підлягає. За таких обставин, суд заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості з опалення та гарячої води задовольняє повністю та стягує солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість з 01.10.2018 р. по 31.05.2021 р. в сумі 99\~200, 49 грн. Одночасно суд зазначає, що відповідно до п. 25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2007 року за № 1320/14587 (набув чинності з 09.12.2007 року) встановлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, допускається відключення житлового будинку лише в цілому, можливість відключення окремої квартири виключена. Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4(далі - Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому. Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідача від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання тепла. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення виконання рішення, суд зазначає наступне: Частиною 7 ст.265 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується, зокрема, про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. В обґрунтування заявленого клопотання відповідач-1 посилався на пошкодження його кв. [ADDRESS] , наявністю додаткових витрат на придбання майна, оренду житла. Нормами ч.3-4 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Відповідно до ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 зазначено, що відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. За таких обставин, враховуючи значний розмір заборгованості, враховуючи наведені відповідачем обставини, суд дійшов висновку про відстрочення виконання рішення суду забезпечить справедливий баланс між інтересами позивача, які полягають у стягненні заборгованості, та інтересів відповідачів, які полягають у отриманні реальної можливості виконати рішення суду та погасити заборгованість перед позивачем. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів. Визначаючи розмір витрат по сплаті судового збору, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, суд зазначає наступне: Позивачем первісно заявлено вимогу про стягнення з відповідачів заборгованості в сумі 172\~746, 07 грн., та відповідно сплачено судовий збір в сумі 2\~555 грн. В подальшому позивачем зменшено суму заборгованості до 99\~200, 49 грн. Отже, судовий збір за подання вказаного позову становить 2 481грн. Частиною 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог. Враховуючи наведені вище положення, суд дійшов висновку про повернення позивачу судового збору в сумі 74 грн. Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати в розмірі 827 грн. з кожного. Враховуючи неявку до судового засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved