Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Зміст позовних вимог У серпні 2023 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1002030543501 від 27.11.2021 в сумі 140083,30 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] 27.11.2021 укладено кредитний договір № 1002030543501. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 20.06.2023 складає 140083,30 грн, з яких: 89820,36 грн заборгованість за кредитом, 11,69 грн заборгованість за процентами, 50251,25 грн заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак заборгованість у наданий строк погашена не була, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позиція сторони відповідача У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача комісії в сумі 50251,25 грн та зазначає, що відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, а тому положення пункту 5 кредитного договору (заяви), укладеного № 1002030543501 від 27.11.2021 між сторонами щодо обов`язку сплачувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, є нікчемними. Представник зауважує, що відповідач має намір погасити іншу частину заборгованості (окрім комісії в сумі 50251,25 грн), працевлаштувався на роботу та має відповідний дохід. Рух справи Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року у справі № 754/11945/23 позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» суму заборгованості за кредитним договором № 1002030543501 від 27.11.2021 в розмірі 140083,30 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн. 09 січня 2024 року [PERSON] надіслав до суду заяву про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року у справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2024 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року у справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено вказану заяву до розгляду у судовому засіданні на 05 лютого 2024 року. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року заяву Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року задоволено. Скасовано заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року у справі № 754/11945/23 за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні. 19 березня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У судове засідання 01 квітня 2024 року учаснки спрви не не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою учасників у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом 27.11.2021 [PERSON] звернувся до АТ «ПУМБ» із заявою № 1002030543501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якої відповідачу надається споживчий кредит в сумі 100000,00 грн строком на 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%, розміром процентної ставки 0,01 % річних (п. 3-6). До даного договору позивачем додано копію паспорту споживчого кредиту, копію витягу з публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, що діє з 01.11.2021. Факт видачі відповідачу кредитних коштів в сумі 100 000,00 грн підтверджується платіжною інструкцією № TR.54113821.30377.8810 від 27.11.2021. Згідно з розрахунком заборгованості відповідача перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором від 27.11.2021 станом на 20.06.2023 сума заборгованості складає 140083,30 грн, з яких: 89820,36 грн заборгованість за кредитом, 11,69 грн заборгованість за процентами, 50251,25 грн заборгованість за комісією. Щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентами Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного з відповідачем кредитного договору № 1002030543501 від 27.11.2021, позивачем надавалися відповідачу в кредит грошові кошти, а відповідач в свою чергу зобов`язався повернути кошти за сплатити визначені договором проценти. Оскільки відповідач допустив порушення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів, суд дійшов висновку про стягнення в примусовому порядку з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» за кредитним договором № 1002030543501 від 27.11.2021 суми заборгованості за кредитом в розмірі 89820,36 грн та заборгованості за процентами в розмірі 11,69 грн, що разом становить 89832,05 грн. Щодо стягнення комісії 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У пункті 5 заяви № 1002030543501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 27.11.2021 встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку, що положення пункту 5 заяви № 1002030543501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 27.11.2021 щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Вказаний висновок суду кореспондується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 752/4008/20. Враховуючи вищевикладене вимога позивача про стягнення з відповідача 50251,25 грн заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial