Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 23.03.2024\~року через канцелярію Турківського районного суду Львівської області представник заявника адвокат Буняк\~Д.М. подав заяву [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису, в якій заявник просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці спільного проживання [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] строком на шість місяців; заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися ближче, як 50 метрів до місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] строком на шість місяців. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2024\~року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц\~Р.І. передана дана справа. Предметом заяви є видача обмежувального припису. Заінтересованою особою поданої заяви є: [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020\~року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020\~року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3.1\~розділу ХІІ\~Прикінцеві та\~перехідні положення\~Закону України\~Про судоустрій\~і статус\~суддів встановлено,\~що до\~набрання чинності\~законом України\~щодо зміни\~системи місцевих\~судів на\~території України\~у зв`язку\~з утворенням\~(ліквідацією)\~районів відповідні\~місцеві суди\~продовжують здійснювати\~свої повноваження\~у межах\~територіальної юрисдикції,\~визначеної до\~набрання чинності\~Постановою Верховної\~Ради України\~"Про\~утворення та\~ліквідацію районів"\~від 17\~липня 2020\~року\~№807-IX,\~але не\~довше ніж\~один рік\~з дня\~припинення чи\~скасування воєнного\~стану на\~території України,\~введеного Указом\~Президента України\~від 24\~лютого 2022\~року\~№64/2022\~"Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні",\~затвердженого Законом\~України "Про\~затвердження Указу\~Президента України\~"Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні"\~від 24\~лютого 2022\~року\~№2102-IX,\~який був\~подовжений відповідно\~до:\~Указу Президента\~від 14.03.2022\~№133/2022,\~затвердженого Законом\~України від\~15.03.2022\~№2119-IX,\~ з\~05:30\~26.03.2022\~строком на\~30\~діб;\~Указу Президента\~від 18.04.2022\~№259/2022,\~затвердженого Законом\~України від\~21.04.2022\~№2212-IX,\~ з\~05:30\~25.04.2022\~строком на\~30\~діб;\~Указу Президента\~від 17.05.2022\~№341/2022,\~затвердженого Законом\~України від\~22.05.2022\~№2263-IX,\~ з\~05:30\~25.05.2022\~строком на\~90\~діб;\~Указу Президента\~від 12.08.2022\~№573/2022,\~затвердженого Законом\~України від\~15.08.2022\~№2500-ІХ,\~ з\~05:30\~23.08.2022\~строком на\~90\~діб;\~Указу Президента\~від 07.11.2022\~№758/2022,\~затвердженого Законом\~України від\~16.11.2022\~№2738-ІХ,\~ з\~05:30\~21.11.2022\~строком на\~90\~діб;\~Указу Президента\~від 06.02.2023\~№58/2023,\~затвердженого Законом\~України від\~07.02.2023\~№2915-ІХ,\~ з\~05:30\~19.02.2023\~строком на\~90\~діб;\~Указу Президента\~від 01.05.2023\~№254/2023,\~затвердженого Законом\~України від\~02.05.2023\~№3057-ІХ,\~ з\~05:30\~20.05.2023\~строком на\~90\~діб,\~Указу Президента\~від 26.07.2023\~№451/2023,\~затвердженого Законом\~України від\~27.07.2023\~№3275-ІХ,\~ з\~05:30\~18.08.2023\~строком на\~90\~діб,\~Указу Президента\~від 06.11.2023\~№734/2023,\~затвердженого Законом\~України від\~08.11.2023\~№3429-ІХ,\~ з\~05:30\~16.11.2023\~строком на\~90\~діб (до\~14.02.2024),\~Указу Президента\~від 05.02.2024\~№49/2024,\~затвердженого Законом\~України від\~06.02.2024\~№ 3564-IX, з 05:30 14.02.2024 строком на 90 діб (до 13.05.2024). Справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки відповідно до ст.350-1\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступає місце проживання заявника. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ. Позиція особи, яка звернулася із заявою в суд. Заявниця свої позивні вимоги обґрунтовує тим, що 05.09.2015 року вона та [PERSON] уклали шлюб та стали спільно проживати. За час спільного проживання в шлюбі у них народились троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також позивач має сина [PERSON] , [INFO] від першого чоловіка, який передчасно помер. Вказує, що нормальне життя з [PERSON] у них не склалося, так як чоловік став зловживати спиртними напоями. Перебуваючи в стані сп`яніння поводиться неадекватно, агресивно, влаштовує сварки та бійки і вона вимушена була з ним розлучитись. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 29.04.2022 року шлюб між ними розірвано. Також судовим наказом від 10.02.2022\~року Турківським районним судом Львівської області з [PERSON] стягнуто аліменти в її користь на утримання трьох дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28.01.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Але незважаючи на те, що шлюб між ними розірваний, вона вимушена з дітьми проживати в одному житловому будинку з кривдником, так як піти з дітьми не має куди, а [PERSON] , користуючись їхнім безпорадним становищем знущається над нею та дітьми. Зазначає, що [PERSON] ніде не працює, постійно перебуває в стані сп`яніння. Виявляє неповагу до неї та дітей. Вчиняє щодо них фізичне та психічне насильство, постійні погрози застосування фізичного насильства. Аліменти на утримання дітей не платить. За час спільного проживання з [PERSON] він постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона декілька разів викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. Постійні побиття з боку кривдника стали підставою розриву їхніх відносин, втім він все рівно не залишає її у спокої. Проживаючи в одному житловому приміщенні кривдник виявляє неповагу до неї та дітей. Вчиняє до них фізичне та психічне насильство, постійні погрози застосування фізичного насильства та вчиняє фізичне насильство. На її заяви до поліції відносно [PERSON] про вчинення домашнього насильства відділенням поліції №2 Самбірського районного відділу поліції винесено термінові заборонні приписи стосовно кривдника строком на 10 днів, а саме від 15.08.2023\~року, 03.12.2023\~року, які кривдник проігнорував. Крім цього відносно [PERSON] відділенням поліції №2 Самбірського районного відділу поліції складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. Турківським районним судом Львівської області [PERSON] за ст. 173-2 КУпАП притягнутий до адміністративної відповідальності. Постановою від 22.06.2022\~року Турківським районним судом Львівської області [PERSON] визнаний винним у вчиненні домашнього насильства та засуджений до адміністративного стягнення у виді громадських робіт строком на 60 годин. Постановою від 24.08.2024 року Турківським районним судом Львівської області [PERSON] визнаний винним у вчиненні домашнього насильства та засуджений до адміністративного стягнення у виді громадських робіт строком на 60 годин, 30 годин. Однак вжиті заходи правоохоронними органами відносно [PERSON] щодо попередження та припинення вчинення з його сторони домашнього насильства не припиняються. Кривдник кожного дня приходить додому п`яний, вчиняє вдома сварки, все йому не подобається, кричить на дітей та на заявника, були випадки застосування насильства до неї та дітей. Зазначає, що кривдник глумиться над нею, вчиняє насильницькі дії сексуального характеру відносно неї у присутності дітей. Незважаючи на неодноразові зверхня в поліцію за допомогою, кривдник своїх дій не припиняє, а вона нічого вдіяти не може. Просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці спільного проживання [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] строком на шість місяців; заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися ближче, як 50 метрів до місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] строком на шість місяців. Позиція заінтересованих осіб. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не прибув, не висловив свою позицію і думку стосовно предмету заяви. Заяви (клопотання) учасників справи. 23.03.2024 року через канцелярію Турківського районного суду Львівської області представник заявника адвокат Буняк\~Д.М. подав заяву [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису 28.02.2023 року заявниця подала підтверджуючі докази виконання вимог ухвали суду. 29.03.2024 року через канцелярію Турківського районного суду Львівської області представник заявника адвокат Буняк\~Д.М. подав заяву про розгляд справи без його участі та участі заявника, заяву підтримують, просять задовольнити. Інших клопотань і заяв від заявника на адресу суду не надходило. Від заінтересованих осіб інших заяв і клопотань на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25.03.2024 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, призначено справу до розгляду в судовому засіданні, викликано учасників справи, розгляд справи вирішено проводити в порядку окремого провадження, призначено по справі судове засідання, в судове засідання викликано заявника, заінтересовану особу.\~ Судові засідання про справі призначалися на 27.03.2024\~року та 29.03.2024\~року. Заінтересована особа [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином і в передбачений законом порядок, що підтверджується телефонограмами. Враховуючи неявку заінтересованої сторони, яка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч.1\~ст.223 ЦПК України,\~якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд вважає, що немає порушення прав сторін, оскільки справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Окрім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява №18986/06; п.57) суд зазначив, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03.) Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у п.35 рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Подібна позиція цього суду викладена, також у рішеннях у справах "Олександр Шевченко проти України" (заява N 8371/02, п.27, та "Трух проти України" заява N 50966/99), де суд наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Судом при розгляді даної справи враховано позицію Верховного Суду відображену в п.34 постанови від 12.03.2019 року по справі №910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року). Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Стаття 4 ЦПК України\~визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно термінів, наведених в п.п.2,3,5,6,7,8,9,14,17 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства; домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Пунктом 5 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що сфера дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Відповідно до ст.4 зазначеного вище Закону основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, є 1) гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; 2) належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 4) визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; 5) повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 6) конфіденційність інформації про постраждалих осіб та осіб, які повідомили про вчинення домашнього насильства; 7) добровільність отримання допомоги постраждалими особами, крім дітей та недієздатних осіб; 8) врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку; 9) ефективна взаємодія суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, з громадськими об`єднаннями, неурядовими організаціями, засобами масової інформації та іншими заінтересованими особами. Частиною 1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. В свою чергу ч.ч.1-4 ст.26 цього Закону встановлено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Судом встановлено, що сторони 05.09.2015\~року уклали шлюб та стали спільно проживати. За час спільного проживання в шлюбі у них народились троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] , виданим 27.11.2015\~року Виконавчим комітетом Ластівківської сільської ради Турківського району Львівської області, серії [NUMBER] , виданим 31.10.2017\~року Виконавчим комітетом Ластівківської сільської ради Турківського району Львівської області, повторним свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим Турківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) м.\~Львів. Також позивач має сина [PERSON] , [INFO] від попереднього шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Виданим 19.12.2006\~року Ясеницькою сільською радою Турківського району Львівської області. Заявник, її та заінтересованої особи неповнолітні діти, а також сама заінтересована спільно проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується будинковою книгою для прописки громадян. Перевіряючи доводи та заперечення сторін, суд враховує, що терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА\~№305841 від 15.08.2023\~року [PERSON] зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої\~особи [PERSON] . Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА\~№196077 від 03.12.2023\~року [PERSON] зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої\~особи [PERSON] , заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої\~особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Відповідно до постанови Турківського районного суду Львівської області від 24.08.2023\~року, яка набрала законної сили 22.06.2022\~року, у справі №458/336/22, [PERSON] визнано винним у вчиненні 17.06.2022\~року адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Відповідно до постанови Турківського районного суду Львівської області від 24.08.2023\~року, яка набрала законної сили 05.09.2023\~року, у справі №458/802/23, [PERSON] визнано винним у вчиненні 15.08.2023\~року адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Судовим наказом від 10.02.2022 року Турківським районним судом Львівської області з [PERSON] стягнуто аліменти в її користь на утримання трьох дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28.01.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Турківського районного суду Львівської області від 29.04.2022\~року. яке набрало законної сили 31.05.2022\~року у справі №458/78/22 шлюб між заявником та заінтересованою особою розірвано. У справі №404/5203/19 Верховний Суд в постанові від 19.05.2020 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій, зазначив, що доводи заінтересованої особи відносно того, що він не набув статусу «кривдника», оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, попри наявні факти звернень до правоохоронних органів з заявами про вчинення насильства у сім`ї, зареєстрованих у Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР), не є обґрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що особа не притягалась до юридичної відповідальності, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Відповідно до преамбули Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань. Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05.09.2019 року у справі №756/3859/19. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. Строк дії\~обмежувального припису\~має бути\~пропорційним і\~достатнім та\~визначається судом\~із урахуванням\~оцінки ризиків.\~Тимчасові обмеження\~прав особи,\~що здійснює\~домашнє насильство,\~мають бути\~пропорційними меті\~застосування щодо\~неї обмежувального\~припису. Видача обмежувального\~припису є\~заходом впливу\~на кривдника,\~який може\~вживатися лише\~в інтересах\~постраждалих осіб\~та у\~разі настання\~певних факторів\~та ризиків. Видача обмежувального припису є необґрунтованим обмеженням одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Закон не передбачає такого виду обмежувального припису, як заборона особі входити до місця реєстрації (квартири), тому за умови доведеності вчинення насильства суд може застосувати інший захід шляхом заборони перебувати у місці спільного проживання. Видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства. Надані заявницею докази в своїй сукупності в достатній мірі підтверджують факт вчинення [PERSON] по відношенню до [PERSON] та її сина [PERSON] дій фізичного та психологічного характеру, що підпадають під ознаки домашнього насильства, визначені ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та набуття ними статусу особи (дитини), які постраждали від домашнього насильства в розумінні ст.1 вказаного Закону. Фактичні обставини справи свідчать про системний характер відповідних дій з боку кривдника по відношенню до заявниці та її сина [PERSON] , а також про наявність ризиків їх повторення в майбутньому. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви, видавши обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на шість місяців в частині заборони заінтересованої особи перебувати в місці спільного проживання заявника та її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , заборони заінтересованої особи наближатися ближче, як 50 метрів до місця проживання заявника та її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно із вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В частині встановлення відповідних обмежень відносно малолітніх дітей заявниці та заінтересованої особи малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , суд враховує, що заявницею не наведено обставин та відповідних доказів, які б свідчили про вчинення [PERSON] дій, що підпадають під ознаки домашнього насильства по відношенню до [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та, що останні в силу свого віку усвідомлювали події, що можливо відбувалось в його присутності, що в своїй сукупності свідчило б про набуття ними статусу дитини, яка постраждала від домашнього насильства, в розумінні ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В зв`язку з чим, в задоволенні заяви в цій частині слід відмовити. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п.29). Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Outcome: partial