Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 18 грудня 1999 року у Трикратській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №17. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини не склалися та з вересня 2023 року припинені. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, внаслідок чого виникали сварки та непорозуміння. Спорів щодо місця проживання дитини та поділу спільного майна подружжя немає. У зв`язку з цим позивачка вважала неможливим збереження шлюбу та просила про його розірвання. Після розірвання шлюбу просила залишити шлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав повністю. Додатково в заяві зазначав, що на примирення він не згодний, спорів щодо місця проживання сина та поділу спільного майна подружжя немає. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації про взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому суд встановив, що 18 грудня 1999 року у Трикратській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №17 Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини між позивачкою та відповідачем не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім`ю та наполягали на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність у них спільного бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved