Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , залишити її проживати разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; припинити право [PERSON] на отримання аліментів, стягнутих на її користь з [PERSON] рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20.06.2012 року у цивільній справі №1718/1969/12 на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду і досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11.12.2012 року між сторонами було розірвано. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Після шлюбу дитина проживала з відповідачкою. 18.12.2017 року позивачу зателефонувала відповідачка та сказала забрати дитину проживати до себе, після чого дитина постійно проживає з ним, відвідує школу за його місцем проживання. В жовтні 2023 року він отримав постанову державного виконавця про звернення стягнення на його заробітну плату. Зі змісту постанови він дізнався, що відкрито виконавче провадження згідно виконавчого листа №1718/1969/12 виданого 24.07.2012 року Сарненським районним судом Рівненської області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Виданого на виконання рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20.06.2012 року. Зазначає, що оскільки з 18.12.2017 року дитина проживає з ним, перебуває повністю на його утриманні, відповідачка проживає окремо, коштів на утримання дитини не надає, він має право на стягнення аліментів та припинення права відповідача на отримання аліментів. Вказує, що добровільно досягнути з відповідачем згоди не можливо, тому звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання була належним чином повідомлена у відповідності до ст. ст. 128-130 ЦПК України, про причини неявки від відповідача повідомлення не надійшло. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України у відсутності відповідача, яка не з`явилася в судове засідання. Треті особи подали заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 12.01.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції у Рівненській області. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11.12.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20.06.2012 року було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, згідно якого постановою державного виконавця від 27.09.2023 року було звернено стягнення на заробітну плату боржника. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Люхчанського старостинського округу Сарненської міської ради від 24.10.2023 року про зареєстрованих у житловому будинку осіб, встановлено, що позивач зареєстрований в [ADDRESS] , разом з ним зареєстровані: [PERSON] (батько), [PERSON] (мати), [PERSON] (брат), [PERSON] (сестра), [PERSON] (племінник). Згідно довідки виданої опорним закладом «Люхчанський ліцей» Сарненської міської ради від 18.10.2023 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] навчається у 8 класі опорного закладу «Люхчанський ліцей» Сарненської міської ради. Згідно характеристики опорного закладу «Люхчанський ліцей» Сарненської міської ради, встановлено, що [PERSON] навчається в навчальному закладі з другого класу. Батько приділяє належну увагу вихованню дочки, підтримує зв`язок з класним керівником у телефонному режимі, цікавиться її успіхами у навчанні та поведінкою. Мати не цікавиться навчальною діяльністю дитини та не підтримує зв`язок з класним керівником. Згідно повідомлення про надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю встановлено, що таку допомогу отримує позивач. Відповідно до довідки виданої службою у справах дітей Сарненської міської ради від 27.10.2023 року, встановлено, що в [PERSON] на утриманні перебуває дитина - [PERSON] , [INFO] , яку він самостійно виховує. [PERSON] , яка є матір`ю дитини, дійсно не бере участі у її вихованні та утриманні. Позивач працює в КП Сарненської міської ради «Екосервіс» на посаді машиніста екскаватора виробничого відділу по утриманню вулично-шляхової мережі, що підтверджується довідкою виданою 20.10.2023 року КП Сарненської міської ради «Екосервіс». Рішенням виконавчого комітету Сарненської міської ради від 21.02.2024 року №118 було затверджено висновок про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України Про охорону дитинства ). Згідно зі статтею 12 Закону України Про охорону дитинства на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Питання про визначення місця проживання [PERSON] розглядалось на засіданні виконавчого комітету Сарненської міської ради та було надано висновок про доцільність визначення проживання дитини з батьком. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , слід визначити з позивачем, що в повній мірі відповідає інтересам дитини, та спрямоване на забезпечення її належного догляду, розвитку і виховання. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, виходячи із змісту наведеної норми - отримувачем аліментів має бути той із батьків, з ким проживає неповнолітня дитина. На даний час підставою позову, вказано ті обставини, що дочка з 18.12.2017 року дочка проживає з батьком та матеріально забезпечуються саме ним. Враховуючи наведене, суд вважає встановленим факт проживання [PERSON] , 2010 року з позивачем, який і здійснює її матеріальне утримання. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із статтею 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін, серед яких є припинення правовідношення або його анулювання. Оскільки судом встановлено факт утримання позивачем неповнолітньої дитини, яка фактично проживає з ним позовні вимоги останнього щодо припинення права відповідача на утримання аліментів є обґрунтованою та підлягає до задоволення. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення по справі: матеріальне становище дитини та платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, що змусило позивача звернутися до суду з вищевказаним позовом. Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), суд приходить до висновку про можливість стягнення аліментів розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач, є працездатною, отже спроможна сплачувати аліменти на утримання дочки, щомісячно, у вказаному розмірі, оскільки належне утримання дитини являється обов`язком не тільки батька, але й матері. При цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини. На підставі частини 1 статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 02.11.2023 року. За ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved