Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

I. Стислий виклад позовної заяви 12 березня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 07 жовтня 1995 року. Від подружнього життя мають двох повнолітніх дітей. Разом з [PERSON] не проживають з березня 2022 року. Сім`я фактично розпалася внаслідок різних характерів. Посилаючись на те, що подальше спільне проживання з відповідачем не можливе, суперечить її інтересам, [PERSON] просить розірвати шлюб з [PERSON] . ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 13 березня 2024 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] . Справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 03 квітня 2024 року. Відповідачу запропоновано в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали надати відзив на позовну заяву (а. с. 10). ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 13). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнає (а. с. 14). У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 07 жовтня 1995 року у Білопільському відділі реєстрації актів громадянського стану уклали шлюб [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №128. Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно спільне прізвище [PERSON] (а. с. 5). За змістом позовної заяви, подружні стосунки між сторонами в справі припинені внаслідок різних характерів та поглядів на життя. З цих підстав позивач не бажає продовжувати сімейні відносини з відповідачем. V. Норми права, застосовані судом Згідно з статтею 51 Конституції України, частиною першою статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Стаття 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, також забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і у разі його розірвання. Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей (стаття 109 СК України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Частиною другою статті 114 СК України встановлено, що в разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до частини третьої статті 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. VІ. Висновки суду Враховуючи обставини, викладені позивачем в заяві до суду, та встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку, що намір [PERSON] розірвати шлюб з відповідачем є виваженим та свідомим. Причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими. Сторони в справі не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини, оскільки спільне життя у них не склалося, подружні стосунки припинені. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін. Після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, враховуючи, що позивач висловила своє бажання про залишення шлюбного прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище [PERSON] . VIІ. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується положеннями ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, якими передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 1 211 грн 20 коп. (а. с. 6). Відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, подавши суду відповідну письмову заяву (а. с. 14). З огляду на викладене, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 605 грн 60 коп. судового збору та така ж сума підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved