Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

23 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики в розмірі 55 000 000,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2023 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою Центрального\~районного суду\~м.Миколаєва\~від 12.09.2023\~року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити загальне позовне провадження у справі . 26.09.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву про стягнення боргу за договором позики від 06.04.2015 року від [PERSON] , в якому він визнає борг перед [PERSON] в розмірі 55 0000 000 в повному обсязі. 05.10.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від 21.09.2023 року від [PERSON] , в якому просив суд задовольнити позовні вимоги та стягнути зі [PERSON] суму боргу за договором позики №06/04/2015 від 06.04.2015 року. Ухвалою Центрального районного суду від 13.11.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті. 06 лютого 2024 року до канцелярії суду надійшла заява від [PERSON] про визнання позовних вимог, розгляд справи просить проводити без його участі та за участі його представника. В судовому засіданні представник позивача адвокат Шульга Д.Л підтримав позов, просив про його задоволення. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Мотельчук Ю.І, підтвердила визнання в повному обсязі позовних вимог відповідачем, також суду пояснила, що уповноважена згідно умов Договору про надання правової допомоги на визнання позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, а саме зі змісту договору позики № 06/04/2015 від 06 квітня 2015 року, позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] у власність 55 000 000 грн. у позику, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму грошових коштів у розмірі 55 000 000 грн у визначений цим Договором строк. Згідно п.2. Договір не передбачає нарахування процентів або надання будь-яких компенсацій як сплати за використання позики. Згідно п.3. Позика надається у розмірі 55 000 000 грн., шляхом передачі готівкою Позичальникові. Згідно п.5. Строк повернення позики позичальником - до 06 квітня 2022 року. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення,яке мало місце під час дії цього Договору. В квітні 2022 року позивач направлялв на адресу відповідача двічі письмові вимоги про сплату заборгованості . Проте позиачльником кошти позики повернуті не були, надана відповідь про відсутність коштів для повернення отриманої позики. Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а договір відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Оригінал договору позики перебуває у позивача та наданий до матеріалів справи. Згідно п.12 Договору сторони своїми підписами підтвердили факт передачі готівкових коштів. Згідно п. 13 Договру, цей договір вважається припиненим з моменту повного повернення позичальником позикодавцю грошової суми, що підтверджується письмовою розпискою або будь-яким іншим документом , що свідчить про повернення коштів. Як вбачається із матеріалів справи та заяви про визнання позову, свій обов`язок щодо повернення запозичених у [PERSON] грошових коштів відповідач [PERSON] не виконав та не повернув 55 000 000 грн. Відповідного документу згідно п. 13 Договору позики на підтвердження повернення коштів суду не надано. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] \~до [PERSON] \~ про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню. Як встановлено матеріалами справи, позивачем [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 13 420 грн., що підтверджує квитанція про сплату судового збору, які згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на його корсить за рахунок відповідача.

Outcome: approved