Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

В вересні 2019р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ТОВ «Кей-Колект», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Гармаш К.Б., державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Ю.В., треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Ю.В. індексний номер 47361390 від 14 червня 2019р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно за реєстраційним номером 167103280391 - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 50,2 кв.м.; 2) скасувати запис індексний номер 47361390 від 14 червня 2019р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно за реєстраційним номером 167103280391 - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 50,2 кв.м.; 3) визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Ю.В. індексний номер 47361656 від 14 червня 2019р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на нерухоме майно за реєстраційним номером 167103280391 - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 50,2 кв.м.; 4) скасувати запис індексний номер 47361656 від 14 червня 2019р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно за реєстраційним номером 167103280391 - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 50,2 кв.м.; 5) визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Гармаш К.Б. індексний номер: 48051216 від 01 серпня 2019р. про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект», на квартиру [ADDRESS] ., загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 50,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 167103280391; 6) скасувати запис індексний номер 48051216 від 01 серпня 2019р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 50,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 167103280391. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є добросовісним власником спірної квартири [ADDRESS] , яку придбав за договором купівлі - продажу від 12 червня 2015р., у третьої особи [PERSON] , та в якій фактично проживає, разом з членами своєї сім`ї. На час придбання спірної квартири, вона не була обтяжена. В серпні 2019р. позивач дізнався, після відвідування його за місцем проживання в спірній квартирі представниками ТОВ «Кей-Колект», що належна йому квартира перебуває у власності відповідача ТОВ «Кей-Колект», на підставі договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 69563, виданий 09 листопада 2007р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М., який забезпечував виконання кредитних зобов`язань третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] перед АКІБ «УкрСиббанк» за договорами про надання споживчих кредитів №№ 11249612000, 11249632000 від 09 листопада 2007р. На думку позивача, реєстрація права власності за відповідачем ТОВ «Кей-Колект» відбулася з порушенням діючого законодавства, зокрема в порушення положень: п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127; умов договору іпотеки № 69563 від 09 листопада 2007р. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого права власності. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче засідання. У встановлений судом строк, відповідачами відзиви на позов не подавалися, як і не було подано пояснення на позов від третіх осіб. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. [INFO] позивач [PERSON] помер. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2023р. було залучено до участі у справі, в якості правонаступника [PERSON] - його дружину [PERSON] , яка прийняла спадщину. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2024р. позов залишено без розгляду, в частині позовних вимог про скасування записів: індексний номер 47361390 від 14 червня 2019р.; індексний номер 47361656 від 14 червня 2019р.; індексний номер 48051216 від 01 серпня 2019р. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» проти позову заперечила, зазначивши, що обтяження на спірну квартиру було припинено, внаслідок рішення суду, яке має ознаки підробки, а тому відповідач, як правонаступник кредитора мав право звернути стягнення на спірну квартиру, як предмет іпотеки, просила суд залишити позов без задоволення. Решта учасників процесу в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомили. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутність решти відповідачів, третіх осіб. Суд, заслухавши пояснення: представника позивачки, представника відповідача ТОВ «Кей-Колект», розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 09 листопада 2007р. між АКІБ «УкрСиббанк», як кредитором та третіми особами: [PERSON] , [PERSON] , як боржниками були укладені договори про надання споживчих кредитів №№ 11249612000, 11249632000. В забезпечення виконання зобов`язань третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] за зазначеними вище кредитними договорами, між ними та АКІБ «УкрСиббанк» 09 листопада 2007р. було укладено договір іпотеки № 69563 (далі по тексту - договір іпотеки) (а.с. 180, 181 т.1), відповідно до п. 1.1. якого іпотекодавці (треті особи: [PERSON] , [PERSON] ) передають в іпотеку держателю (АКІБ «УкрСиббанк») наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 4.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: - у разі порушення іпотекодавцями будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором (п. 4.1.1 договору іпотеки); - у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки (п. 4.1.2 договору іпотеки); - в інших випадках відповідно до діючого законодавства (п. 4.1.3 договору іпотеки). Відповідно до п. 4.2. договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: - рішення суду (п. 4.2.1 договору іпотеки); - виконавчого напису нотаріуса (п. 4.2.2 договору іпотеки); - позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку» (п. 4.2.3 договору іпотеки); - з інших, передбачених законодавством України, підстав (п. 4.2.4 договору іпотеки). За змістом положень п. 4.5. договору іпотеки вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку». Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (п. 5.1 договору іпотеки). Положеннями п. 5.2. договору іпотеки визначено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 5.2.1 договору іпотеки); - отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі - продажу від імені іпотекодавців на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 5.2.2 договору іпотеки). 12 грудня 2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку 1 до цього договору (а.с. 182-184 т.1). В судовому засідання представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» не змогла пояснити суду, чому Додаток 1 до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (а.с. 202 т. 2) містить лише посилання на забезпечення вимог договору про надання споживчого кредиту № 11249612000, укладеного з [PERSON] 17 травня 2012р. між третіми особами: [PERSON] , [PERSON] , як продавцями та третьою особою [PERSON] , як покупцем було укладено договір купівлі - продажу квартири (а.с. 119 т. 2), відповідно до п. 1 якого продавці передають у власність покупцю, а покупець приймає у власність квартиру [ADDRESS] . Згідно з витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 193 т. 2), станом на 17 травня 2012р. відсутні обтяження (заборона, арешт) на квартиру [ADDRESS] . 12 червня 2015р. між третьою особою [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу (а.с. 20, 21 т.1), відповідно до якого третя особа, як продавець передала у власність первісного позивача, як покупця квартиру [ADDRESS] . Згідно з витягом за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 12 червня 2015р. відсутні обтяження (заборона, арешт) на квартиру [ADDRESS] (а.с. 29 т.1). В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» звертала увагу суду, що обтяження зі спірної квартири було знято на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 2-10972/09, проте згідно відповіді на запит відповідача з цього суду, в провадженні суду не перебувала цивільна справа за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 63 т.2). Судом встановлено, що 14 червня 2019р. відповідач ТОВ «Кей-Колект» звернувся з заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 47, 48, 61, 62 т. 2). За наслідками розгляду цих заяв рішеннями державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Ю.В. індексний номер 47361390; індексний номер 47361656 від 14 червня 2019р. здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно за реєстраційним номером 167103280391 - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 50,2 кв.м. В подальшому, 01 серпня 2019р. відповідач ТОВ «Кей-Колект» звернувся з заявою про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, і рішенням державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Гармаш К.Б. індексний номер: 48051216 від 01 серпня 2019р. здійснено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект», на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 167103280391 (а.с. 92 т. 2). Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача ТОВ «Кей-Колект» не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу, на підтвердження наявної суми заборгованості за договорами про надання споживчих кредитів №№ 11249612000, 11249632000 від 09 листопада 2007р., при цьому надіслана [PERSON] досудова вимога ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 82 т. 2) не мстить взагалі розрахунку суми заборгованості, і стосується лише одного договору про надання споживчого кредиту № 11249612000. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на дату проведення реєстраційної дії), перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015р. №1127 (в редакції, що діяла на дату виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Частинами 1 та 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, вказана норма однозначно вказує на необхідність укладення окремого договору про задоволення вимоги іпотекодержателя у позасудовому порядку лише у разі відсутності іпотечного застереження у договорі іпотеки. При цьому, законодавець фактично визначає іпотечне застереження окремим правочином за яким у сторін виникають певні права та обов`язки та який є підставою для вчинення дій щодо реєстрації права власності на заставне майно. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції, на час спірних правовідносин) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді Аналіз змісту ст. ст. 36 та 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що застереження в іпотечному договорі також вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», в редакції Закону України № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі по тексту - Закон № 800-VI), який набрав чинності 14 січня 2009р., договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Нова редакція ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», що викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх. Аналіз наведених норм Закону України «Про іпотеку», як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям останнього закону обмежив перелік іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом. Отже, законодавець визначив як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» не змогла пояснити суду, з урахуванням вищенаведених положень п. 5.2 договору іпотеки, чому відповідачем було обрано спосіб позасудового врегулювання, який не був визначений сторонами в договорі іпотеки, враховуючи положення п. 5.2.1, п. 5.2.2 договору іпотеки. Як, і не змогла пояснити суду представник відповідача ТОВ «Кей-Колект», чому вимоги про усунення порушень основного зобов`язання (договори про надання споживчих кредитів №№ 11249612000, 11249632000 від 09 листопада 2007р.) була надіслана виключно [PERSON] . Зі змісту ч. 1 ст. 388 ЦК України вбачається, що добросовісним набувачем є особа, яка набула майно за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати. Частиною 5 ст. 12 ЦК України визначено, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. У пунктах 28, 29 постанови від 20 листопада 2018р. по справі № 907/50/16 Велика Палата Верховного Суду зробила такий висновок: «За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна». Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідачів не було спростовано, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири. За відсутності в Державному реєстрі прав відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень вважається, що особа (добросовісний набувач) набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень, право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають. Належним способом захисту особи, яка вважає себе іпотекодержателем є звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. У постановах від 23 жовтня 2019р. у справі № 922/3537/17, від 01 квітня 2020р. у справі № 610/1030/18, від 15 червня 2021р. у справі № 922//2416/17 та від 02 листопада 2021р. у справі № 925/1351/19 Велика Палата Верховного Суду зробила такий висновок: «Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі прав. За відсутності в Державному реєстрі прав відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Відомості з Державного реєстру прав презюмується правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей». Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.22. постанови від 15 червня 2021р. у справі № 922/2416/17 зробила наступні висновки: «- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення; - виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення; - виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі; - запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя; - за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019р. у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню; - при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження». У пунктах 9.8. та 9.9. постанови від 15 червня 2021р. у справі № 922//2416/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла такого висновку: «У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. Як зазначено вище (див. розділ 7 постанови) при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки державний реєстратор не є належним відповідачем по справі, на відміну від ТОВ «Кей-Колект» (правові позиції наведені в постановах Верховного Суду від 05 липня 2023р. у справі № 910/15792/20; від 04 вересня 2018р. у справі № 823/2042/16; від 12 грудня 2018р. у справі № 570/3439/16-ц; від 04 лютого 2020р. у справі № 910/7781/19), а саме слід визнати протиправними та скасувати рішення: - державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Ю.В. індексний номер 47361390 від 14 червня 2019р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно за реєстраційним номером 167103280391 - спірну квартиру; - державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Ю.В. індексний номер 47361656 від 14 червня 2019р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно за реєстраційним номером 167103280391 - спірну квартиру; - рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Гармаш К.Б. індексний номер: 48051216 від 01 серпня 2019р. про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект», на спірну квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 167103280391. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006р. у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ТОВ «Кей-Колект» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 2305,2 грн.

Outcome: partial