Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

9 лютого 2024 року представник позивача, адвокат Савченко В. В., звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [PERSON] , мати заявника, померла [INFO] , яка однак 17 травня 2011 року склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла [PERSON] , [INFO] . Отже, позивач є єдиним спадкоємцем усього майна, належного його матері. При цьому він для отримання спадщини не зміг вчасно звернутись із заявою до нотаріальної контори, оскільки після смерті матері мав психологічну травму. Крім цього проживаючи в Ізраїлі з 1990 року у місті Бат Ям, він не зміг дочекатись до себе мати, яка почала оформлювати документи на переїзд, однак хвороба її зупинила. Також вказував, що в грудні 2021 року йому проведено оперативне втручання, при якому видаляється дуга одного або декількох хребців, шляхом її розтину, так забезпечується доступ до спинного мозку. Додавав, що він хворіє на цукровий діабет, який ускладнив лікування та його одужання після операції, що перешкоджає його вільному пересуванню. 10 липня 2022 року після чергового обстеження він отримав всі лікарняні висновки про те, що він є непрацездатним, після чого продовживши лікування вдома з обов`язковим відвідуванням лікарів. Вже на той момент пройшло шість місяців для подання заяви про отримання спадщини після смерті матері. Таким чином тривала хвороба позивача та необхідність дотримання медичних обмежень унеможливило своєчасне подання ним заяви про вступ у спадщину. Також зауважував, що оформлення спадщини стало неможливим через військові дії на території України, оскільки 24 лютого 2022 року почалась війна через агресію Росії, внаслідок чого було введено воєнний стан. Окрім того, на час військового стану для оформлення спадкових прав строки продовжувались, тому він вважав, що матиме можливість подати заяву на прийняття спадщини. На теперішній час він надав довіреність двоюрідній сестрі для вчинення всіх необхідних нотаріальних дій, проте передати документи в України було складно, що йому вдалось лише наприкінці 2022 року. Лише 9 лютого 2023 року його повірена особа змогла звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак їй було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку прийняття спадщини та не підтвердження факту спільного проживання із спадкодавцем. Однак вважав, що причини пропуску строку на подачу ним заяви на прийняття спадщини є поважними. На підставі викладеного просив суд визначити [PERSON] додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Не погоджуючись із позовом, представник відповідача, [PERSON] , подав відзив, де вказував, що останнім днем визначеного законом строку для прийняття спадщини було 20 травня 2022 року, однак із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори позивач звернувся лише 9 лютого 2023 року, тобто із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Додавав, що надані позивачем докази неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я та лікуванням є недостатніми, оскільки охоплюють неповний період строку, відведеного на прийняття ним спадщини. Так позивач перебував на лікуванні з 26.12.2021 р. по 18.01.2022 р., тобто до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, тому непрацездатність заявника не може бути визнана поважною причиною. Також позивачем не доведено, що перебуваючи на лікарняному, він не мав змоги пересуватись та не міг надіслати заяву поштою до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Так він міг подати консулу заяву про прийняття спадщини. На підставі викладеного просив суд відмовити у задоволенні позову. Ані позивач, ані його представник до суду не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Натомість, від представника позивача, адвоката Савченко В. В., надійшла заява з проханням розглянути справу в її відсутність та відсутність позивача, яка просила суд при цьому задовольнити заявлені позовні вимоги [PERSON] . Представник відповідача, [PERSON] , у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за його відсутності відповідно до вимог чинного законодавства, не підтримуючи при цьому вимоги [PERSON] . Представники третьої особи в судове засідання не з`явились, надавши заяву з проханням вирішити справу за відсутності представника 2-ї криворізької державної нотаріальної контори. За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд зазначає, що підстави, визначені ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи у даному випадку відсутні, внаслідок чого суд розглянув справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали\~справи та\~оцінивши їх\~у сукупності,\~суд дійшов\~висновку про\~необхідність задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного вмотивування. Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином Ізраїлю, що підтверджується нотаріально посвідченим перекладом паспорту держави Ізраїль № 21510702 від 23.04.2014 року, реєстр нотаріусу № 26 від 3 січня 2023 року. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 16 грудня 1958 року (серія [NUMBER] ), вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , матір`ю якого вказана [PERSON] . Належність на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 8 червня 1993 року кв. [ADDRESS] підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 8 червня 1993 року. Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 23 листопада 2021 року Покровським відділом ДРАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 2448, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 84 років. На момент смерті [INFO] [PERSON] вона була зареєстрована одна у кв. [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з Реєстру Криворізької міської територіальної громади від 9 лютого 2023 року. Однак, на підставі заповіту від 17 травня 2011 року, посвідченого нотаріально, реєстр нотаріусу № 1595, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно [PERSON] . Оглядом копій матеріалів спадкової справи № 84/2023, що відкрилась після смерті [PERSON] , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом до державного нотаріусу [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] , через свого представника, [PERSON] , звернувся лише 9 лютого 2023 року. Отже, постановою від 9 лютого 2023 року державний нотаріус відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій, оскільки спадкоємець не був зареєстрований за однією адресою із [PERSON] , а також пропустив строк звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] спадкодавця. При цьому судом було досліджено згідно із нотаріально посвідченим перекладом з апостилем медичних документів заявника, реєстр нотаріусу № 946 від 5 квітня 2023 року, з яких вбачається, що [PERSON] перебував в державі Ізраїль на лікуванні з 26 грудня 2021 року по 18 січня 2022 року внаслідок загальної реабілітації після проведеної ламіноектомії 19.12.2021 року через стеноз хребта , внаслідок чого пересувається на палицях, а також у подальшому продовжив курс реабілітації протягом наступних 6 тижнів, до 20 березня 2022 року, після чого заявник був визнаний непрацездатним. Також [PERSON] проходив потім лікування 10.07.2022 року та 19.лютого 2023 року, маючи при цьому діабет з інсуліновою залежністю. Суд вказує, що згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На підставі ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При цьому на підставі п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Суд на підставі встановлених обставин справи зазначає, що за змістом ст. 1272 ЦК поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. Таким чином, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17. Вирішуючи питання поважності причин пропуску 6-місячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При цьому принцип "пропорційності" тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип "пропорційності", натомість принцип "пропорційності" є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі № 681/203/17-ц. Суд зазначає, що з 24.02.2022 р. по теперішній час у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за №64/2022 відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні діє воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Крім того суд врахував, що [PERSON] є особою похилого віку та має незадовільний стан здоров`я, що було встановлено судом, що у свою чергу може свідчити про поважність причин неподання ним протягом 6 місяців після смерті його матері заяви про прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 10 вересня 2018 року по справі № 646/1079/17. Також суд вказує, що відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 p. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 було встановлено карантин на всій території України. Так, на території України з 12 березня 2020 року були введені обмеження громадян у праві їх вільного пересування та перебування у громадських місцях. Крім того за п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції до 9 травня 2022 року) було встановлено, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що [PERSON] спочатку був обмежений тривалий час через свою хворобу та лікування для реалізації спадкових прав після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] в Україні, а в подальшому через запровадження в Україні воєнного стану в момент, коли [PERSON] ще перебував на лікуванні, враховуючи також його непрацездатність та зважаючи на те, що заявник є громадянином Ізраїлю, де він постійно мешкає. Неведені обставини припали на період перебігу та закінчення строку для звернення [PERSON] до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері. Суд зауважує, що на законодавчому рівні не визначено конкретних причин, які свідчать про поважність пропуску спадкоємцем строку для прийняття спадщини, тому вирішуючи даний спір суд вважає, що встановлені обставини свідчать про наявність об`єктивних та істотних труднощів для заявника, яких він мав для реалізації свого права на отримання спадку після смерті своєї матері, [PERSON] . Таким чином на підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що заявник мав об`єктивні перешкоди для реалізації свого права на набуття спадку після смерті матері, тому суд дійшов переконання про наявність поважних причин пропуску заявником строків прийняття спадщини, внаслідок чого за ч. 3 ст. 1272 ЦК це є підставою для визначення йому додаткового строку у вигляді трьох місяців, який буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Отже, суд відкидає посилання представника відповідача на «Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, оскільки спадкоємець довів перед судом, що через не проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем, він не мав можливості вчасно подати заяву про прийняття спадщини внаслідок тяжкого захворювання та початку бойових дій на території України внаслідок збройної агресії Росії.

Outcome: approved