Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

29.01.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] його батьком та внести відповідні зміни до актового запису про його народження. В обґрунтування позову зазначає, що у свідоцтві про його народження відомості про батька зазначено за заявою матері. [PERSON] та [PERSON] , перебував у стосунках з лютого 1998 року до березня 1999 року. У другій декаді липня 1998 року мати позивача завагітніла і сповістила про це відповідача але вони спільно вирішили не укладати шлюб. Від народження позивача відповідач спілкувалися з матір`ю позивача [PERSON] але проживали окремо. Біологічним батьком позивача є відповідач але на момент реєстрації народження дитини мати позивача через особисті непорозуміння зареєструвала дитину на своє ім`я. у віці шести років позивачу було повідомлено про те, що його батьком є відповідач з яким він почав спілкуватися постійно: ходити на спільні прогулянки та в гості до батька, який надавав йому моральну підтримку, перебували спільно в гостях. Позивач свої дні народження святкував у відповідача, відвідував під час шкільних канікул, різних свят. Для встановлення свого походження позивач просить суд визнати відповідача своїм батьком та внести зміни до актового запису про його народження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2024 року відкрито загальне провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. В підготовчому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, та просили його задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач в підготовчому провадженні позовні вимоги визнав, та зазначив, що дійсно є біологічним батьком дитини але так склалися життєві обставини, що на час народження позивача так і в подальшому не відбулися дії щодо внесення відомостей в документи про народження сина його як батька дитини. Просив позовні вимоги задовольнити. Третя особа - [PERSON] , проти позову не заперечувала і суду пояснила, що дійсно позивач є її сином і сином відповідача [PERSON] , з яким у них були відносини без реєстрації шлюбу. На той час [PERSON] був одружений та мав сім`ю. В подальшому батько дитини розпочав спілкуватися з дитиною і продовжує це робити до теперішнього часу. Просила задовольнити позовні вимоги. Представник Фастівського відділу ДРАЦС у Фастівському районі надали лист в якому просять справу слухати у їх відсутність, проти позовних вимог не заперечують. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області від 22.07.1999 року, батьками [PERSON] записано [PERSON] та [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений в тому числі і самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до прав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів постанова Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved