Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

Заявниця 29.06.2023 року звернулася до суду із заявою в якій просить встановити факт смерті батька заявниці, [PERSON] , [INFO] , уродженця села Розсохувате, Охтирського району, Сумської області, який помер [INFO] в місті Москва, росія. Свої вимоги мотивує тим, що свідоцтво про смерть батька видане на території росії, та не має юридичної сили, в зв`язку із чим вона позбавлена можливості прийняти спадщину після батька. Заявник та її представник у судовому засіданні повністю підтримали подану заяву з підстав викладених у ній. Представник заінтересованої особи вказала на безпідставність вимоги, оскільки смерть особи вже була зареєстрована в росії. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідка, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). 18 серпня 2010 року заявниця вступила до шлюбу з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка Великодна (а.с. 6). [PERSON] рідна мати заявниці, яка зареєстрована і проживає в будинку [ADDRESS] . Цей будинок батьки заявниці побудували в період шлюбу. 11 січня 2000 року батьки розлучилися, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 11.01.2000 р. (а.с. 8-10). Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 травня 2002 року, справа № 2-279 2002 р., здійснено реальний розподіл спільного майна подружжя, поділено між батьками житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Суд визнав за [PERSON] право власності на 52/100 частини даного домоволодіння, за [PERSON] право власності на 48/100 частини домоволодіння, виділивши кожному певні приміщення будинку та надвірні будівлі і споруди. Батько заявниці виїзджав на заробітки на росію до м. Москва. Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого тверським відділом РАГС управління РАГС Москви, [PERSON] , громадянин України, який народився [INFO] в Сумській області, Україна, помер [INFO] в місті Москва, росія, про що 11.03.2008 року складено запис акта про смерть № 1615 (а.с. 12). Проте, смерть [PERSON] офіційно не зареєстрована державними органами України, ніяких відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті [PERSON] немає. Допитана як свідок колишня дружина [PERSON] пояснила, що вони дійсно розлучились із [PERSON] та у судовому порядку розділили будинок. Їй відомо, що колишній чоловік працював та проживав у м. Москва разом із співмешканкою. Після його смерті до неї зателефонувала та жінка та повідомила про смерть колишнього чоловіка. За життя колишній чоловік працював разом із кумом, який є місцевим. Останній і привіз їй копію свідоцтва про смерть [PERSON] . Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану, орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно п. 14 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зі змінами, у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника. Відповідно п. 1 Розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.ч. 4, 7 глави 1 розділу ІІ вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Підтвердженням смерті [PERSON] , який помер [INFO] на території російської федерації, є те що 11.03.2008 року складений запис акта про смерть № 1615, виданий в рф, про що складено свідоцтво про смерть. Таким чином, факт смерті вже зареєстрований іноземним органом реєстрації. Згідно роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Ключове значення, яке має встановлення факту смерті або народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Відповідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» у редакції від 23.12.2022, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, ст. 13 даної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів. 23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997. Так, дія Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997 зупинена з 27.12.2022. Проте, свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 11.03.2008 року, видано в рф до повномасштабного вторгнення і раніше цілком користувалося силою офіційних документів на території України. Однак у заявниці відсутній його оригінал та вона позбавлена можливості його отримати на території держави агресора. Вважаю, що заявником обґрунтовано підставу звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті, яка настала, на території іноземної держави. Заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть батька в Охтирському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції через те, що факт його смерті відбувся саме на території рф. Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявниці юридичне значення, так як дозволяє їй у подальшому реалізувати своє право на прийняття спадщини. П. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачає можливість встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Таким чином, зібрані в справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту смерті особи в певний час, що передбачено ст. 315 ЦПК України, оскільки реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті [PERSON] неможлива, то суд вважає за необхідне встановити такий факт, задовольнивши вимоги заявниці, які є доведеними та обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved