Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.07.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р51.12886.005514126. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 07072023, у відповідності до якого АТ «Ідея Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників. Так, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги, зокрема, до відповідачки в сумі 89\~363, 06 гривень, з яких: 43\~881, 78 гривень сума заборгованості за основним боргом; 19\~402, 58 гривень сума заборгованості за відсотками; 26\~078, 70 гривень сума заборгованості за комісіями. Всупереч умовам кредитного договору відповідачка не виконала свого зобов`язання, заборгованість не погасила. З моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалось. Таким чином заборгованість відповідачки за кредитним договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019 становить 89\~363, 06 гривень. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019 в сумі 89\~363, 06 гривень. Також, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 11.01.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи та офіційного веб-сайту Укрпошти (трекінг відправлення 0600243330820) вбачається, що поштове відправлення із ухвалою суду від 11.01.2024 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, відповідачка отримала особисто 18.01.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 39) Тому, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою суду від 11.01.2024, від адвоката відповідачки надійшов відзив із запереченнями щодо задоволення позовних вимог. Так, адвокат відповідачки зазначив, що [PERSON] є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі з липня 2011 року по теперішній час. Відповідачка повідомила АТ «Ідея Банк» про свій статус військовослужбовця, у зв`язку із чим банк на підставі Закону України «Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» прийняв рішення про призупинення нарахування відсотків та штрафних санкцій по кредитному договору № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019 до закінчення особливого періоду. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 № 168, яка діяла станом на день укладення кредитного договору, банки не мали права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку, або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. Відповідачка має встановлені законом пільги стосовно нарахування процентів, комісій та пені за кредитним договором. Крім того, відповідачка не була повідомлена про відступлення права грошової вимоги на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Адвокат відповідачки просив відмовити суд в задоволенні позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що вищевказаний відзив було доставлено до електронного кабінету позивача. (а.с. 46) 31.01.2024 на адресу суду від адвоката відповідачки разом із відзивом надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 06.02.2024 адвокату відповідачки було відмовлено у задоволенні його клопотання і проведенні розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Даним судом рішенням було звернуто увагу учасників справи, зокрема на те, що сторони не позбавлені права надати суду заяви по суті справи, у яких письмово викласти свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, і докази, які вважають за необхідне, у строки визначені ухвалою суду від 11.01.2024 та процесуальним законодавством України; все, що сторона по справі бажає висловити в засіданні, може бути нею викладено в заяві по суті; крім того, учасники справи не позбавлені можливості безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, в тому числі доводами іншої сторони, і реагувати на ці аргументи у відповідності до вимог ЦПК України. У строк, визначений судом ухвалою суду від 11.01.2024, від позивача відповідь на відзив не надійшла. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою та адвокатом відповідачки разом із відзивом, чи клопотання, крім клопотання адвоката відповідачки про проведення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23.07.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р51.12886.005514126, за умовами якого банк зобов`язався надати [PERSON] споживчий кредит в сумі 49\~120, 00 гривень строком на 36 місяців, а позичальник, в свою чергу, зобов`язалась повернути кредит до 23.07.2022 та сплатити проценти за користування ним і комісію. (а.с. 4) Відповідачка підписуючи вищевказаний договір погодилась, що договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Тарифи та Паспорт споживчого кредитування є невід`ємними складовими цього кредитного договору, умови якого вона зобов`язується виконувати. Також відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб і Тарифами, в тому числі з паперовими версіями розміщеними у відділенні банку або кредитного посередника, які їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; з інформацією, необхідною для отримання споживчого кредиту, з наявними та можливими видами кредитування у банку, для прийняття усвідомленого рішення, а також самостійно обрала страхову компанію з переліку трьох запропонованих банком (п. 3 кредитного договору). Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони узгодили графік платежів, реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту. (а.с. 5) 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 07072023, у відповідності до якого АТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019. (а.с. 11-13) Згідно із п. 5.1. вищевказаного договору факторингу, права вимоги вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», в день підписання відповідного Реєстру боржників, за умови сплати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 100 % суми фінансування. 07.07.2023 АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було підписано вищевказаний Реєстр боржників. (а.с. 13) 11.07.2023 на виконання умов договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було сплачено АТ «Ідея Банк» 100 % суми фінансування. (а.с. 14) Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Судом встановлено, що кредитним договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019 не передбачено обов`язковість отримання згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні. Закон також не встановлено заборону заміни кредитора без згоди боржника у даних зобов`язаннях. Доказів того, що вищевказаний договір факторингу визнаний недійсним, суду не надано. Таким чином,\~після підписання Реєстру боржників та сплати 100 % суми фінансування за вищевказаним договором факторингу, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу\~ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стало новим кредитором відповідачки за кредитним договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019. Позивач вважає, що відповідачкою порушено умови кредитного договору № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. \~ \~ \~ \~Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Суд дійшов висновку, що при укладенні кредитного договору № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019, його сторонами було погоджено усі істотні умови цього договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредиту за кредитним договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту), також заборгованість за відсотками та комісією. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019 лише констатує суму заборгованості, визначену первісним кредитором, і вказує на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договору факторингу позивачем. При цьому судом враховано, що вказана у розрахунку інформація викладена зацікавленою особою. (а.с. 10) Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). При цьому, позивачем не було повідомлено суд про неможливість подання доказів у встановлений законом строк, тобто разом із позовом, у відповідності до ч. 4 ст. 83 і п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Саме на\~суд покладено\~обов`язок під\~час ухваленні\~рішення вирішити,\~зокрема:\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; чи\~є інші\~фактичні дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; які\~правовідносини сторін\~випливають із\~встановлених обставин; яка\~правова норма\~підлягає застосуванню\~до цих\~правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача. З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунку заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається із ордерів-розпоряджень № 1 і № 2 від 14.08.2019, АТ «Ідея Банк» на виконання п. 1.7 кредитного договору № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019 здійснило переказ коштів в сумі 49\~120, 00 гривень на рахунок відповідачки, з яких 8\~118, 33 гривень в рахунок сплати страхового внеску. (а.с. 9) Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Відповідачкою та/або її адвокатам факт отримання кредиту за кредитним договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019 в сумі 49\~120, 00 гривень не оспорювався і не спростовувався. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про підтвердження факту отримання відповідачкою грошових коштів в сумі 49\~120,\~00\~гривень за кредитним договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019. Також позивач просив суд стягнути із відповідачки заборгованість за відсотками, розмір якої згідно із розрахунком становить 19\~402, 58 гривень. (а.с. 10) В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами кредитного договору № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019, і порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, судом прийнято до уваги, що відповідачка є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі з липня місяця 2011 року по теперішній час, що підтверджується довідкою в/ч [NUMBER] від 23.01.2024. (а.с. 45зв.) У відповідності до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинні на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Дія вищевказаного Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (ст. 3 Закону). Згідно із абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період в Україні розпочався з 18.03.2014, коли було затверджено і оприлюднено\~Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». 14.08.2019 відповідачка звернулась до АТ «Ідея Банк» з приводу виконання зобов`язань за кредитним договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019. Так, 10.09.2019 АТ «Ідея Банк» на вищевказане звернення повідомило відповідачку, що за кредитним договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019, зокрема, було призупинено нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій з 23.07.2019 до закінчення особливого періоду; оплату необхідно здійснювати лише тіла кредиту згідно графіку щомісячних платежів. (а.с. 44) У відповідності до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, на момент укладення договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 між позивачем та АТ «Ідея Банк», тобто на момент переходу права первісного кредитора у зобов`язанні за кредитним договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019, зобов`язання щодо сплати відповідачкою за даним договором відсотків за користування кредитними коштами та сплати штрафних санкцій і пені за невиконання зобов`язань було відсутнє. У відповідності\~до положень\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~1081\~ЦК України\~клієнт відповідає\~перед фактором\~за дійсність\~грошової вимоги,\~право якої\~відступається,\~якщо інше\~не встановлено\~договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Отже, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за відсотками по кредитному договору № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019 в сумі 19\~402, 58 гривень, задоволенню не підлягають. Водночас, положення Закону України «Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачають можливість невиконання зобов`язань щодо повернення тіла кредиту, тобто фактично отриманої суми кредитних коштів. Як встановлено судом, відповідачка отримала кредит в сумі 49\~120, 00 гривень. Доказів того, що відповідачка здійснювала погашення кредиту за договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019, матеріали справи не містять. Однак, позивачем заявлено до стягнення з відповідачки заборгованість за тілом кредиту в сумі 43\~881, 78 гривень. Оскільки розрахунок заборгованості належного обґрунтування не містить, суд, визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки, враховує принцип диспозитивності цивільного судочинства. Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019 в сумі 43\~881, 78 гривень. Крім того, позивач просив стягнути на його користь із відповідачки заборгованість за комісією в розмірі 26\~078, 70 гривень. Пунктом 1.5 кредитного договору № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019 визначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Інші послуги банку». Згідно із\~ч.\~2\~ст.\~8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»,\~в редакції\~чинній на\~час виникнення\~спірних правовідносин,\~для цілей\~обчислення реальної\~річної процентної\~ставки визначаються\~загальні витрати\~за споживчим\~кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі\~п. 4 ч. 1 ст. 1\~та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~\~постановою визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Отже, оскільки кредитний договір № Р51.12886.005514126 було укладено між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою 23.07.2019, посилання її адвоката в обґрунтування своїх заперечень на вимоги позивача на постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», є безпідставними і необґрунтованими. Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит\~банк, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,\~- щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до\~Правил про споживчий кредит\~загальними витрати за споживчим кредитом вважаються витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Виходячи з положень п. 1.5 кредитного договору № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019 і додатку № 1 до цього договору, розмір комісії за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості за період з 23.08.2019 до 23.07.2022 становить 44\~082, 36 гривень. Розрахунок заборгованості за кредитним договором, як вже встановлено судом, лише констатує суму заборгованості, зокрема по комісії в розмірі 26\~078, 70 гривень, визначену первісним кредитором, і вказує на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договору факторингу позивачем. Водночас, доказів того, що відповідачка здійснювала щомісячно сплату вищевказаної комісії, матеріали справи не містять. Відповідачкою та/або її адвокатом розмір заборгованості по комісії не спростовано належними й допустимими доказами. Тому, оскільки розрахунок заборгованості належного обґрунтування не містить, суд, визначаючи розмір заборгованості по комісії, що підлягає стягненню з відповідачки, враховує принцип диспозитивності цивільного судочинства. Положення Закону України «Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачають зупинення нарахувань комісій, передбачених умовами кредитного договору, протягом особливого періоду. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комісією за договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019 в сумі 26\~078, 70 гривень. Відповідачкою не надано доказів врегулювання простроченої заборгованості, проведення реструктуризації на її вимогу у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, а відповідачем разом із відзивом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 11.01.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві та у відзиві, а також докази, надані разом із ними. Суд, дослідивши письмові пояснення викладені позивачем у позові та адвокатом відповідачки у відзиві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за кредитним договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019 в сумі 69\~960, 48 гривень, з яких: 43\~881, 78 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту); 26\~078, 70 гривень сума заборгованості за комісією. В задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками за кредитним договором № Р51.12886.005514126 від 23.07.2019 в сумі 19\~402, 58 гривень, слід відмовити, оскільки такі вимоги, враховуючи вищевикладене, є необґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2\~684, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 12.12.2023. (а.с. 26) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2\~101, 57 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (78, 30 %). Решту судового збору в сумі 582, 43 гривень слід залишити за позивачем. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial