Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, який був розірваний 24.12.2019 за рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області по справі №236/5048/19. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання стосунків з відповідачем, син проживає з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не дбає про нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, ніяким чином не піклується про нього, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я. Відповідач взагалі не забезпечує дитину ні харчуванням, ні медичним доглядом, лікуванням. Батько не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина, не створює умов для отримання дитиною нових знань та навиків. Покладених на нього законом батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування своїми обов`язками, Просила: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з моменту подачі позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на свою користь судовий збір. 04.08.2023 судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви, відкрито провадження у справі і призначено до розгляду у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. 13.11.2023 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. 18.03.2024 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Позивач підтримала заявлений позов. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . 24.12.2019 за рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області по справі №236/5048/19 шлюб, зареєстрований 03.10.2015 між [PERSON] та [PERSON] , був розірваний. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Згідно з медичною довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Голосіївського району м. Києва» від 07.07.2022 [PERSON] [INFO] , здоровий. [PERSON] , [INFO] , отримує первісну медичну допомогу у лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Голосіївського району м. Києва» [PERSON] згідно з укладеною [PERSON] декларацією. [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад дошкільної освіти №596 в м. Києві. 02.03.2023 позивач уклала договір найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . 19.12.2023 Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації склав висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» конкретизує, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. Аналізуючи обставини, встановлені під час розгляду справи, суд встановив, що відповідач не виконує своїх обов`язків щодо виховання дитини, батьком якої він є. З урахуванням приписів ч. 6 ст. 19 СК України суд погоджується і приймає висновок Органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина, оскільки цей висновок був зроблений в найкращих інтересах з урахуванням умов її проживання та виховання, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків. Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина відповідають інтересам дитини та знаходяться в тих вузьких межах, які залишаються з огляду на гарантії, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Суд вважає, що у вказаному випадку інтереси неповнолітньої дитини превалюють над потребами збереження сімейних зв`язків, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, зокрема, взагалі не піклується про її розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не займається її вихованням, не створює належних умов для її життя та здоров`я, долею дитини не цікавиться. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення аліментів суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1-2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд відзначає, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідач зобов`язаний утримувати свого сина, батьком якого він є, до досягнення ним повноліття, суд вважає можливим стягнути з нього аліменти на його утримання. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд вважає, що слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду з 11.07.2023 та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що вказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані суду, зважаючи на те, що відповідач є працездатною особою, відомості про наявність у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей немає. При цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини з урахуванням її віку і стану здоров`я та є достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав, оскільки зазначені позовні вимоги були задоволені.

Outcome: approved