Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

06.03.2024 заявниця звернулася до суду із заявою, поданою в порядку окремого провадження, просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, місце народження с. Барвінівка, яка померла [INFO] в с. Маківка Мелітопольського району Запорізької області, у віці 88 років, причина смерті хронічна серцево-судинна недостатність та хронічна ішемічна хвороба серця з гіпертонічною хворобою. Згідно з заявою, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] від ішемічної хвороби серцево-судинної недостатності та хронічної ішемічної хвороби серця з гіпертонічною хворобою у с. Маківка Мелітопольського району Запорізької області, що наразі є тимчасово окупованою територією України, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження та ведуться бойові дії. Заявниця є рідною онукою померлої. Зазначає, що немає можливості звернутися до органів реєстрації актів цивільного стану із заявою про реєстрацію смерті бабусі, оскільки не має документів про смерть встановленої форми, виданих закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Зауважує, що встановлення факту смерті необхідне з метою забезпечення реалізації її прав як фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою факту смерті її бабусі. На підставі наведеного, з посиланням на ст. 293-294, 315-319, 430-431 ЦПК України, заявниця просить задовольнити заяву. Ухвалою судді від 08.03.2024 у зв`язку із невиконання вимог ст.175, 177 ЦПК України з підстав, врегульованих ч.1,2 ст.185 ЦПК України, заяву залишено без руху для виправлення недоліків із наданням строку для їх усунення в п`ять днів з дня вручення ухвали, шляхом подання\~заяви про\~встановлення факту\~смерті на\~тимчасово окупованій\~території із\~наданням належних\~доказів на\~виконання вимог\~ухвали. 14.03.2024 від заявниці на адресу суду надійшла заява з відповідними доказами, вимоги ухвали виконано. Ухвалою судді від 15.03.2024 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання в порядку окремого провадження, за участі заявниці та заінтересованої особи, постановлено в порядку витребування доказів зобов`язати Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати інформацію щодо наявності актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Барвінівка Новомиколаївського району Запорізької області, громадянки України, яка настала [INFO] . Заявниця у судовому засіданні присутня не була, за змістом заяви просить провести розгляд справи за її відсутності. Засобами електронного\~листування від\~заінтересованої особи\~-\~Шевченківського відділ\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~місті Запоріжжі\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса)\~надійшла заява\~на виконання\~ухвали судді\~від 15.03.2024\~про прийняття\~заяви до\~розгляду та\~відкриття провадження\~в частині\~витребування доказів.\~Так,\~Шевченківський відділ\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~місті Запоріжжі\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса)\~повідомив,\~що за\~результатами перевірки\~у Державному\~реєстрі актів\~цивільного стану\~громадян актового\~запису про\~смерть громадянки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , не виявлено. Заяв по суті справи після відкриття провадження від сторін не надходило, відомостей на виконання ч.2 ст.294 ЦПК України до початку судового засідання суду не надано. Враховуючи невідкладність розгляду, суд вважає за можливе розглядати справу у призначений час за відсутності заявниці та представника заінтересованої особи, що не протирічить ч.1 ст.223 ЦПК України. Внаслідок неявки в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши заяву, дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню у зв`язку із таким. Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як врегульовано п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Ч.1 ст.315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як передбачено ч.2 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Востаннє відповідно\~до Закону\~України «Про\~затвердження Указу\~Президента України\~«Про продовження\~строку дії\~воєнного стану\~в Україні»\~строк дії\~воєнного стану\~в Україні\~продовжено з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004, вся територія Мелітопольського району до складу якого входить м. Мелітополь з 25.02.2021 відноситься до території тимчасово окуповані Російською Федерацією території України. Ст.3\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України»\~встановлено,\~що для\~цілей цього\~Закону тимчасово\~окупованою територією\~визначається: 1)\~сухопутна територія\~Автономної Республіки\~Крим та\~міста Севастополя,\~внутрішні води\~України цих\~територій; 2)\~внутрішні морські\~води і\~територіальне море\~України навколо\~Кримського півострова,\~територія виключної\~(морської)\~економічної зони\~України вздовж\~узбережжя Кримського\~півострова та\~прилеглого до\~узбережжя континентального\~шельфу України,\~на які\~поширюється юрисдикція\~органів державної\~влади України\~відповідно до\~норм міжнародного\~права,\~Конституції та\~законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Відповідно до ст. 9 зазначеного Закону державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Барвінівка Новомиколаївського району Запорізької області (дані паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Приазовським РВ УМВС України в Запорізькій області 25.02.1997), є бабою заявниці [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Маківка Приазовського району Запорізької області (дані паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Приазовським РВ УМВС України в Запорізькій області 24.04.2014). Зазначені обставини підтверджені наданими доказами, а саме копією свідоцтва про народження (серія [NUMBER] від 14.09.1995) [PERSON] , [INFO] , де у графі «Батько» вказаний [PERSON] ; копією свідоцтва про народження (серія [NUMBER] від 24.04.1971) [PERSON] , [INFO] , де у графі «Мати» вказана [PERSON] . Зміна прізвища заявниці [PERSON] після реєстрації шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.03.2014. Згідно з засвідченою копією довідки про смерть №С-00093 від 01.03.2024, [PERSON] , [INFO] , адреса проживання: Запорізька область, Новомиколаївський район, с. Барвінкове, померла [INFO] годині в с. Маківка, Приазовський район, Запорізька область, причина смерті - хронічна серцево-судинна недостатність та хронічна ішемічна хвороба серця з гіпертонічною хворобою. Крім того, заявницею додано до заяви копію свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , виданого так званим Територіальним відділом РАЦС Приазовського району управління РАЦС Запорізької області, відповідно до якого вказана особа померла [INFO] у с. Маківка Приазовського району Запорізької області №І-ОЕ502465). Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів\~України № 713-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», шляхом об`єднання територій та населених пунктів Нововасилівської селищної, Бесідівської, Воскресенської, Ганнівської, Маківської, Новоспаської, Розівської та Федорівської сільських рад Приазовського району Запорізької області утворено Нововасилівську селищну територіальну громаду. За змістом постанови Верховної ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 07.09.2023 утворено Мелітопольський район (з адміністративним центром у місті Мелітополь) у складі територій якого, серед іншого, увійшла - Нововасилівська селищна територіальна громада. Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 01.07.2010, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 18.10.2000 №52/5, підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. В судовому засіданні встановлено, що надані заявницею докази, видані медичною установою, яка знаходиться на тимчасово окупованій території, де органи державної влади під час окупації не здійснюють свої повноваження. Оцінюючи вказані документи, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Також, Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі «намібійські винятки» в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд виходить з того, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування) тощо. На підставі наданих заявницею документів провести державну реєстрацію смерті особи та видати відповідне свідоцтво про смерть в позасудовому порядку не є можливим, оскільки вони видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені заявницею, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, тому наявні підстави для задоволення заяви та встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, місце народження с. Барвінівка Новомиколаївського району Запорізької області, яка настала [INFO] в с. Маківка Мелітопольського району Запорізької області, Україна. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Як передбачено ч.5 ст.317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved