Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

[PERSON] 26 жовтня 2023 року звернулася до суду з позовом до відповідача тергромади в особі Дніпровської міськради, третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2023 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 4 ч. 3 ст. 175, абз. 1 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 08 листопада 2023 року було подано уточнену позовну заяву. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року заяву [PERSON] про витребування доказів було задоволено частково. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року [PERSON] у задоволенні заяви про виклик та допит свідків було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023 року заяву [PERSON] про допит свідків було повернуто заявникові. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року заяву [PERSON] про допит свідків було задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2024 року підготовче провадження по справі було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Позивач у позові, відповіді на відзив та ході розгляду справи, а її представник у ході розгляду справи, посилалися на те, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] . На підставі свідоцтва про право власності [PERSON] належало домоволодіння [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яку фактично прийняли його дружина, [PERSON] , і їх син, [PERSON] [INFO] померла [PERSON] [INFO] помер [PERSON] . Її батько, [PERSON] , і батько померлого [PERSON] - [PERSON] , були рідними братами, тобто, померлий [INFO] [PERSON] - її двоюрідний брат. 19 червня 2012 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Спадкоємців у померлого, окрім неї, немає. Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 12 травня 2023 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю відомостей про коло спадкоємців та реєстрації права власності на домоволодіння за спадкодавцем. Просили суд встановити факт, що [PERSON] є сином [PERSON] і [PERSON] ; встановити факт, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ; встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном; встановити факт, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном; визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач територіальна громада в особі Дніпровської міської ради у своєму відзиві на позовну заяву, а її представник у ході судового розгляду, проти задоволення позовних вимог заперечували, зазначивши, що умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомого майна, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. До складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстроване в органах державної реєстрації нерухомого майна. Померлий [PERSON] за своє життя не здійснив реєстрації права власності на домоволодіння після смерті свого батька, [PERSON] , тому його право на спірний об`єкт нерухомого майна не може перейти до позивача, як спадкоємця. Позивачем не зазначені обставини, які б перешкоджали [PERSON] здійснити реєстрацію права власності на домоволодіння після смерті батька, [PERSON] . Відповідно до інформації КП «ДМБТІ» право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , матеріали справи не містять відомостей про дату його смерті, кола спадкоємців, наявність або відсутність заповіту, в залежності від чого слід застосувати відповідне законодавство. У разі, якщо спадщина відкрилася і не була прийнята ніким зі спадкоємців, до 01 липня 2003 року, застосуванню підлягають норми ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР, якщо після 01 липня 2003 року - ст. 1277 ЦК України, тобто спадщина після смерті [PERSON] перейшла у власність держави. Позивачем надано копії документів, що підтверджують її особу, технічну документацію на домоволодіння та документи, підтверджуючі смерть [PERSON] , які не є належними доказами, вони не підтверджують факт кровного споріднення, спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків з померлим. Факт звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не є належним доказом наявності у неї права на спадкування, оскільки спадкова справа відкривається нотаріусом без будь-яких умов. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, про час і дату судового засідання повідомлена належним чином, письмових пояснень на позов не надала, у своїй заяві до суду справу просила розглядати за відсутності її представника та ухвалити рішення згідно з чинним законодавством. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). 19 лютого 1963 року [PERSON] склав заповіт, яким належне йому домоволодіння [ADDRESS] заповів своєму синові, [PERSON] ; домоволодіння [ADDRESS] - своєму синові, [PERSON] (а.с. 18-19). 07 жовтня 1938 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 80), від якого у них [INFO] народився син, [PERSON] /рос./ (а.с. 16). На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] від 12 лютого 1964 року, виданого Ленінським районним відділом комунального господарства на підставі рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих від 03 вересня 1963 року зареєстровано за [PERSON] , яке у встановленому порядку 18 лютого 1964 року зареєстровано за реєстраційним № 136 в реєстровій книзі № 167 КП «ДМБТІ» (а.с. 83). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 23). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 83 оберт-84). [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с. 16), яка 14 липня 1995 року зареєструвала шлюб із [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 15). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 14). 19 червня 2012 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] (а.с. 72 оберт). Згідно з відомостями Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-5183 від 04 травня 2023 року, картотека з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: [ADDRESS] , у розпорядження Департаменту станом на 04 травня 2023 року не передавалася (а.с. 82). Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 12 травня 2023 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю відомостей про коло спадкоємців та реєстрація права власності на домоволодіння здійснена за іншою особою (а.с. 81 оберт). Згідно з витягом зі спадкового реєстру № 76171890 від 12 березня 2024 року та № 76172000 від 12 березня 2024 року із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкові справи не заводилися. Також у судовому засіданні було допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] судові повідомила, що вона проживає у сусідньому будинку. До 1991 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали утрьох. Після смерті [PERSON] у будинку залишилися проживати його дружина, [PERSON] , і син, [PERSON] . Після смерті [PERSON] її син, [PERSON] , залишився проживати у будинку сам. Про наявність спадкоємців свідкові не відомо. Свідок [PERSON] зазначила, що проживає у будинку по сусідству. До 1991 року у будинку проживала родина [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] у 1991 році [PERSON] та [PERSON] проживали у будинку. У 1995 році померла [PERSON] і в будинку проживав [PERSON] до своєї смерті. Свідок [PERSON] повідомив, що у буд. [ADDRESS] проживали [PERSON] з дружиною і сином ( [PERSON] і [PERSON] ). Після смерті [PERSON] його дружина і син продовжили проживати до їх смерті у 1995 році та 2012 році відповідно. З приводу позовних вимог [PERSON] в частині встановлення факту, що [PERSON] є сином [PERSON] і [PERSON] , і, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] суд зазначає наступне. У пункті 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 273 ЦПК України (п. 1 ч. 1 ст. 315 чинного ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Аналіз положень ст. 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Позивач у своїх вимогах просить встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як сина і матері. Разом з тим, ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки у свідоцтві про народження [PERSON] (а.с. 16) та свідоцтві про смерть [PERSON] і актовому записі про смерть [PERSON] (а.с. 14, 83 оберт-84) усі дані матері і сина збігаються. Що стосується фактів щодо родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] , то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки зі смертю ці особи втратили свою правосуб`єктність та дієздатність. Разом з тим, зі свідоцтва про шлюб, який укладений між [PERSON] і [PERSON] , вбачається, що всі інші дані цих осіб збігаються, а тому дійсно можна зробити висновок, що [PERSON] , померлий [INFO] , і [PERSON] , померла [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі. Так само із доказів, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] , померлий [INFO] , і [PERSON] , померлий [INFO] , між собою є батьком і сином, оскільки усі інші дані, крім однієї літери у їх прізвищах, збігаються. З приводу заявлених позовних вимог в частині встановлення факту, що [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном; встановити факт, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном; визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] , при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Частиною 1 статті 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , фактично спадщину після його смерті у вигляді домоволодіння [ADDRESS] прийняли його дружина, [PERSON] , та син, [PERSON] у рівних частках по частині кожен, які на момент його смерті постійно проживали з ним, тобто фактично вступили в управління і володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , питання про спадщину було врегульовано нормами ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 548, 549 якого було визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв та визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Тобто, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадщину на частину домоволодіння фактично прийняв їх син, [PERSON] , та вступив у володіння житловим будинком, проживав у ньому. Разом з тим, ні після смерті [PERSON] , ні після смерті [PERSON] , спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, право власності на спірне домоволодіння не переоформлювалося, тому позивач була змушена звернутися до суду з цим позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. ст. 5, 15, 16 ЦК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності наступних умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з Листом ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, за результатами узагальнення судової практики щодо розгляду спорів щодо прийняття спадщини, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в частині відсутності відомостей про час смерті [PERSON] , оскільки матеріали цивільної справи містять копію свідоцтва про його смерть. За фактом смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , 24 травня 1995 року Ленінським ВДРАЦС Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області складений актовий запис № 1263, що також підтверджується матеріалами цивільної справи. Так само не заслуговує на увагу заперечення відповідача, що [PERSON] не провів реєстрацію своїх прав на спадкове майно, а тому його права не можуть бути успадковані позивачем, з огляду на наступне. [PERSON] помер [INFO] , після його смерті спадкоємцями першої черги в рівних частинах були дружина, [PERSON] , і син, [PERSON] , які в силу положень ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, які були чинні на час відкриття спадщини, фактично прийняли спадщину. Аналогічно зазначеним підставам після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину фактично прийняв її син, [PERSON] , що підтверджується матеріалами цивільної справи, та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, позовні вимоги про встановлення фактів про прийняття спадщини задоволенню не підлягають, оскільки особа в момент настання смерті втрачає свою правосуб`єктність та дієздатність. Таким чином, суд приходить до висновку, що отримати спадщину на спірне майно, окрім, як в судовому порядку позивач не має можливості. Доказами підтверджено, що право власності у встановленому законом порядку і зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , померлим [INFO] , фактично спадщину на який після нього у рівних частках по частині прийняли його син, [PERSON] та дружина, [PERSON] . Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ніхто зі спадкоємців не звертався. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , фактично успадковану нею частину спірного житлового будинку успадкував [PERSON] , який із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, але фактично прийняв спадщину у вигляді належної йому частини житлового будинку, що підтверджується матеріалами справи. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 7 027 грн. 40 коп. (а.с. 32). Враховуючи, що відповідач по справі територіальна громада в особі Дніпровської міської ради є бюджетною організацією, яка не передбачає відшкодування позивачам витрат зі сплати судового збору, суд вважає понесені позивачем судові витрати у справі віднести за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: partial