Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

В квітні 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Никитюк О.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу. Вимоги позову мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2001 року до 12 червня 2019 року. Позивач є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] [ADDRESS] з 18 травня 2016 року. 24 березня 2017 року під час несення служби в зоні проведення антитерористичної операції у позивача трапився крововилив у мозок - інсульт. 20 вересня 2017 року позивачу встановлено першу «А» групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Через захворювання позивачу була призначена одноразова грошова допомога у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становила 640 000 грн., яку він вважає своєю особистою приватною власністю і не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Для отримання цих коштів позивач 26 жовтня 2017 року на ім`я відповідача видав нотаріально посвідчену довіреність, на підставі якої нею отримано належну позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 640\~000 грн. Ураховуючи наведене, а також те, що вказані кошти на лікування чи реабілітацію позивача відповідачем не витрачались, представник позивач вважає, що спірні кошти підлягають поверненню позивачу за процедурою поділу спільного майна, оскільки вони є його особистою приватною власністю. З підстав наведених вище, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 28 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позивач заперечує позовні вимоги, пославшись на те, що спірні кошти були витрачені у шлюбі за погодженням сторін (а.с. 42-47). У встановлений судом строк надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача просить відхилити відзив, як необґрунтований (а.с. 84-88). У встановлений судом строк від представника відповідача [PERSON] адвоката Синявської К.Ю. надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 98-101). Ухвалою суду від 22 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Від представника позивача [PERSON] адвоката Никитюка О.І. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовільнити. Окрім того, представником позивача вимоги позову підтримано в судовому засіданні під час розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась. Від представника відповідача адвоката Синявської К.Ю. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача. Вимоги позову не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві та запереченнях. Окрім того, відповідачем та її представником вимоги позову не визнавались в судовому засіданні під час розгляду справи по суті. В ході розгляду справи за клопотаннями сторін судом було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що доводиться матір`ю позивача. Також суду повідомила, що після отримання відповідачем спірних коштів, остання розпорядилася ними на свій розсуд, позивачу вони не надавалися, на його лікування чи реабілітацію не витрачалися, але він в силу свого захворювання потребував постійного догляду. Весною 2018 року відповідач перевезла позивача до свідка у Могилів-Подільський район Вінницької області, де здійснювала за ним догляд. Свідок зазначає, що возила позивача в м. Київ, згодом вона з сином були 8 місяців в Клевані Рівненської області на реабілітації. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що знає сторін з 2014 року, так як вони являються сусідами по дачі в с. Славне, Вінницького району. Коли трапився інсульт у позивача, відповідач звернулася про допомогу до свідка, а саме надання їй коштів, на що свідок надала їй 10\~000 грн.. Свідок неодноразово забирала дитину сторін до себе додому для догляду, коли позивач та відповідач їздили на лікування. Коли відповідач доглядала за позивачем, останній навіть почав ходити, неодноразово гостював у свідка. Свідок також повідомила, що в будинку, де проживали сторони здійснювались поліпшення умов проживання, з`єднано кухню з кімнатою, перероблено грубу, окрім того було придбано авто, оскільки старе було у непридатному стані. Такі поліпшення відбувались після хвороби позивача. Суд, вислухавши думку сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 21 квітня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2019 року (справа №127/9137/19) (а.с. 9). 24 березня 2017 року у [PERSON] під час перебування в зоні проведення антитерористичної операції стався інсульт. Відповідно до посвідчення серія [NUMBER] [PERSON] є інвалідом І групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни. Згідно з пенсійним посвідченням № [NUMBER] , [PERSON] встановлено І групу інвалідності внаслідок війни, терміном дії довічно. Нотаріально посвідченою довіреністю серії НМА № 126698 від 26 жовтня 2017 року [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх підприємствах установах організаціях, незалежно від форм власності, галузевої належності підпорядкування, в тому числі отримувати, набувати належне йому майно, грошові кошти, соціальні допомоги, цінні папери, включаючи грошові суми, страхові відшкодування, пенсійні та соціальні виплати, користуватися та розпоряджатися належними йому рахунками, коштами та цінними паперами без права відчуження. Строк дії довіреності до 26 жовтня 2020 року. Відповідно до листа № 50/08/32-3120 від 20 грудня 2019 року військової частини [NUMBER] [PERSON] було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу по видатковому касовому ордеру від 13 грудня 2017 року № 312, яка отримана дружиною [PERSON] , на підставі довіреності від 26 жовтня 2017 року серії НМА № 126698, у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 640 000 грн. Відповідач [PERSON] не заперечувала отримання цих грошових коштів. Згідно з довідкою № 40/31-720 від 10 квітня 2017 року, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в військово-медичному клінічному центрі Північного регіону м. Харків з 24 березня 2017 року до 05 квітня 2017 року в нейрохірургічному відділенні. Для подальшого лікування переведений до госпіталю МВС м. Київ. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 05 квітня 2017 року до 29 травня 2017 року та з 29 травня 2017 року до 29 червня 2017 року, що підтверджується довідками № 135, № 104 про тимчасову непрацездатність. Відповідно до епікризу [PERSON] перебував на лікуванні в неврологічному відділенні цероброваскуляторної патології № [NUMBER] ВОПНЛ ім. акад. [PERSON] з 11 червня 2018 року до 27 червня 2018 року. В результаті проведеного лікування загальний стан хворого значно покращився. Хворий з поліпшенням виписаний додому. Працездатність стійко втрачена. Вказані вище обставини встановлені судом під час розгляду справи № 127/921/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 640 000 грн. (а.с. 13-18). Обґрунтовуючи свої\~позовні вимоги\~позивач,\~посилаючись на\~положення ст.\~57\~СК України\~зазначає,\~що отримані\~відповідачем грошові\~кошти в\~розмірі 640\~000\~грн.\~на підставі нотаріально посвідченої довіреності, є одноразовою грошовою допомогою, не є об`єктом права спільної сумісної власності і належать лише позивачу на праві особистої приватної власності. Отримавши ці кошти, відповідач їх не повернула позивачу. Так, за правилами ч. 5 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. Суд не може погодитися з доводами позивача про те, що отримані відповідачем спірні кошти у вигляді одноразової грошової допомоги у розмірі 640\~000 грн. є страховою сумою та, відповідно, його особистою приватною власністю, а тому вони підлягають стягненню з відповідача на його користь, з огляду на наступне. Згідно з ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі № 14-351цс18 одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відноситься до соціальних виплат. Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що одноразова грошова допомога у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Таким чином, посилання позивача на те, що вказані кошти є страховою виплатою у зв`язку із встановленням йому інвалідності, а тому є його особистою власністю, не ґрунтуються на чинному законодавстві України, оскільки вищезазначений закон не визначає правову природу одноразової грошової допомоги у разі інвалідності як страхової суми або іншого виду майна, яке згідно зі статтею 57 СК України є особистою приватною власністю одного з подружжя. Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду від 23 вересня 2019 року (справа № 585/2285/18). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Позивач є особою з інвалідністю І групи і має право на пільги, щодо сплати судового збору. Враховуючи наведене, судовий збір під час розгляду даної справи необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed