Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, третьої особи. 15.11.2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що через вживання [PERSON] наркотичних речовин спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2021. З їх спільною малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , відповідач не проживає та не спілкується, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, у вихованні участі не приймає, не надає матеріальної допомоги. Виходячи з викладеного позивач просив: - шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.06.2020 року Ужгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №279 розірвати; - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надала. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради при вирішення спору просив врахувати висновок №53/17/01-12 від 31.01.2024 року. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2023 справу передано на розгляд на судді Голяні О.В. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.11.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Пояснення в судовому засіданні Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представником позивача адвокатом Студеняк О. подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони захисту, позов підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. Оскільки відповідач, яка з 16.11.2023 утримується в ДП «Криворізька установа виконання покарань (№ 3), була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання шляхом вручення судових документів під розписку\~адміністрацією місця\~утримання (ч.7 ст. 130 ЦПКУкраїни), пояснень не надала, як і не виявила бажання прийняти участь у справі, в тому числі в режимі відеоконференції, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~статей 280-281 ЦПК. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Судом на підставі частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК) у зв`язку із неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 03.04.2019 року у сторін по справі народилася спільна дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.04.2019 року, виданого Ужгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Його батьками записані: батько [PERSON] ; мати [PERSON] . 27.06.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Ужгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено актовий запис №279, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Малолітній син [PERSON] , [INFO] , з 09.04.2019 року зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком, що стверджено довідкою про реєстрацію місця проживання особи та копією будинкової книги. Відповідно до наказу ТОВ «Джейбіл Сьоркіт Юкрейн Лімітед» №159-КТР від 12.04.2019 року, [PERSON] , оператору автоматичної лінії підготовки та паяння електрорадіоелементів на друкарських платах служби виробництва надано відпустку по догляду за дитиною з 15.04.2019 року по 03.04.2022 до сповнення дитині 3-х років. Підстава: заява [PERSON] , свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] від 09.04.2019 року. Відповідно до декларації №0001-665А-КХ00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] , [INFO] , вказано, що законним представником пацієнта являється батько [PERSON] . З заяви лікаря педіатра [PERSON] від 06.11.2023 року вбачається, що догляд за хворою дитиною [PERSON] , [INFO] , здійснює його батько [PERSON] . З довідки закладу дошкільної освіти № 36 загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області № 208 від 06.11.2023 вбачається, що з першого дня перебування дитини [PERSON] , [INFO] , в садочку (вересень 2021) ним опікується лише батько. З мамою дитини вихователі не знайомі. Із змісту висновку виконавчого комітету Ужгородської міської ради №53/17/01-12 від 31.01.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав випливає, що, враховуючи інтереси дитини [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет Ужгородської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Питання про стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , позивачем перед судом не ставилося. Оцінка Суду. Щодо вимоги про розірвання шлюбу. Згідно із частиною першою статті 110\~Сімейного кодексу\~України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. А частиною другою статті 112\~СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В свою чергу відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки з серпня 2021 і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Щодо позбавлення батьківських прав. Згідно з частиною третьою\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою\~статті 164 СК України\~передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі\~статтею 166 СК України\~позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених\~статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Також слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Суд констатує, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , впродовж тривалого проміжку часу, позаяк не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Дитиною опікується батько [PERSON] . Відповідачка бажання приймати участь в судовому засіданні, в тому числі в режимі відео конференції, не виявила, своєї позиції щодо позбавлення її батьківських прав не висловила. Також суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , 03.04.2019 року, незважаючи на те, що така вимога не була заявлена позивачем. Відповідно до ч. 3\~ст. 166 Сімейного кодексу України\~при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. З урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved