Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] просить визначити місце проживання малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають в [ADDRESS] , разом з нею в [ADDRESS] та зобов`язати відповідача передати дітей на проживання з нею, а також стягнути з останнього на її користь понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що вона та [PERSON] з 2014 по 2022 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного сумісного проживання у них народилися два сини: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON], [INFO] . За ними вона як мати постійно здійснювала догляд, піклувалася про них, займалася вихованням та матеріально утримувала їх. Вони з [PERSON] спочатку проживали в Республіці Польща, а після приїзду в грудні 2016 року періодично проживали то в квартирі [ADDRESS] , то в їхньому спільному житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . З середини 2020 року [PERSON] різко змінив своє ставлення до неї, почав затівати безпричинні сварки, звинувачуючи її в надуманих проступках, обзивати непристойними словами, а коли вона намагалася виправдатися перед ним - неодноразово наносив побої. Такі дії відбувалися в присутності дітей, до яких він ніколи не відносився з теплотою, постійно карав їх за будь-що і вони його дуже боялися. Вона намагалася прийняти всі заходи для збереження сім`ї, проте [PERSON] тероризував її, а для того, щоб приховати свою негативну поведінку щодо неї, періодично звертався в поліцію, звинувачуючи її в будь-чому. Вона почала боятися проживати з ним у їхньому будинку в с. Надїїв, тому перебралася до своїх батьків в с. Ілемня Калуського району Івано-Франківської області. Дітей із собою не взяла, бо [PERSON] та його мама категорично заперечили таку можливість. У зв`язку з цим вона зверталася у поліцію та в Службу в справах дітей, намагалася забрати синів, але позитивного результату не досягнула. В листопаді 2022 року вона поїхала на роботу в Республіку Польща, тому що не мала матеріальних засобів для життя. Проте під час проживання в батьків та будучи за кордоном, вона цікавилася і цікавиться життям дітей, по мірі можливості в телефонному режимі спілкується з ними. Також зазначила, що після закінчення дозволу на проживання в Республіці Польща, термін якого закінчується в серпні 2023 року вона повернеться в Україну, щоб проживати разом з синами, брати участь у їх вихованні, піклуватися про них. Їй відомо, що [PERSON] сам проживає в [ADDRESS] , а їхні малолітні сини проживають разом з бабусею [PERSON] у [ADDRESS] , яка фактично займається їхнім вихованням. Діти навчаються в Надіївському ліцеї Долинської міської ради Івано-Франківської області. Таким чином, [PERSON] фактично без її згоди визначив місце проживання їхніх малолітніх синів, а також заборонив їй спілкуватися з ними, чим істотно порушив її материнське право на спільне проживання зі своїми дітьми, піклування про них, право на їх виховання. Позбавивши дітей семирічного віку материнської ласки та турботи, батько калічить їхній психологічний та моральний розвиток. Враховуючи вищевказані обставини, вона змушена звернутися до суду за захистом свого права на спільне проживання з рідними дітьми. Вона має можливість забезпечити дітям нормальні умови проживання, оскільки їй належить на праві спільної часткової власності 2/3 частки домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] . Також вона може проживати з синами в її батьків у їхньому житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . [PERSON] просить визначити місце проживання малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з ним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він проживав без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Від даних стосунків у них народилися [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] [PERSON] з часу народження дітей як мама не приділяла їм належної уваги та турботи. В неї, як у жінки, був відсутій материнський інстинкт, вона часто залишала дітей без нагляду, забувала їх вчасно нагодувати. З часом він помітив, що відповідачка періодично почала вживати алкоголь, що надалі переросло у звичку. Він намагався якось змінити поведінку [PERSON] , звертався за консультацією до медиків та органу опіки та піклування. Лікарі зіслались на те, що у [PERSON] можлива післяпологова депресія, яка вважається мультифакторним захворюванням, у генезі якого велику роль відіграють гормональні зміни в жіночому організмі, тому радили максимальну підтримку з його боку та інших близьких людей. Його зусилля не принесли жодного результату. [PERSON] продовжувала систематично вживати алкоголь, залишаючи дітей без нагляду, коли він перебував на роботі. Дітей часто до його повернення доглядали сусіди. Зрештою [PERSON] почала йти з дому на кілька днів, бувало і тижнів, залишаючи дітей на нього або на його маму. Під впливом алкоголю вона вела себе агресивно по відношенню до нього, намагалась застосовувати фізичну силу, влаштовувала скандали та сварки, що відбувалось в присутності дітей, у зв`язку з чим він звертався до правоохоронних органів. Через таку поведінку матері він змушений був звільнитись з роботи та самостійно займатись доглядом та вихованням синів. З 2018 року [PERSON] з ними не проживає, діти перебувають виключно на його утриманні та вихованні. З 2020 року діти відвідували ЗДО "Зірочка". Оскільки діти проживали ним, а мати не цікавилась їхнім життям, вихованням, тому батьківській договір на відвідування дошкільного закладу укладав він. Дітей відводив у заклад і забирав теж він, цікавився їхнім розвитком, навчанням, забезпечував всім необхідним. На даний час вони з дітьми проживають разом з його батьками по [ADDRESS] . [PERSON] з ними не проживає, участі у вихованні дітей не приймає. Він піклується про своїх синів, утримує їх, забезпечує усім необхідним, дбає про їх благополуччя. Натомість [PERSON] зловживає спиртними напоями, її антисоціальна поведінка негативно впливає на психологічний стан та розвиток синів. Враховуючи вказане, вважає, що проживання дітей з матір`ю, яка зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, буде завдавати їм великого психологічного шоку. Також звернув увагу, що його позов не є підставою для ухилення від мобілізації під час воєнного стану з його боку, оскільки він є особою, яка не підлягає призову під час мобілізації, так як здійснює постійний сторонній догляд за особою, яка його потребує. Представник [PERSON] подав відзив на позов [PERSON] , в якому серед тих обставин, що відображені в позовні заяві його довірительки вказав, що останній у своєму позові замовчує про те, що вони з [PERSON] створили сім`ю в 2014 році під час перебування на роботі в Республіці Польща. Від спільного проживання в них [INFO] народилися два сини: [PERSON] та [PERSON]. Оскільки мати займалася доглядом за дітьми, а заробітків батька не вистачало на матеріальне забезпечення сім`ї, вона разом із малолітніми синами в грудні 2016 року переїхала на проживання до своїх батьків у с. Ілемня Калуського (тоді Рожнятівського) району Івано-Франківської області. Після приїзду батька в Україну, поки діти відвідували дитячий садок, вони проживали в квартирі [ADDRESS] , та в їхньому спільному житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . Також зазначив, що [PERSON] у позовній заяві вказує і на інші обставини, які не відповідають дійсності. Так, він зазначає, що [PERSON] від народження дітей не приділяла їм належної уваги та турботи, з часом періодично почала вживати алкоголь, що стало звичкою та призвело до припинення з 2018 року сімейних стосунків та проживання з дітьми. Такі його твердження спростовуються долученим до позовної заяви листом-відповіддю № 622 від 24.01.2023 ВП № 1 (м. Долина) Калуського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області, яким підтверджується їхнє спільне проживання в [ADDRESS] та в [ADDRESS] в період з 29.06.2020 по 05.06.2022. Даний доказ також свідчить про те, що позивач-відповідач звертався до поліції як усно, так і писав офіційні заяви, хоча саме він створював конфліктні ситуації, наносив побої [PERSON] , що підтверджується долученими [PERSON] до позовної заяви фотографіями. Крім того на підтвердження підставності своїх позовних вимог [PERSON] долучає акти обстеження, які датовані 13.02, 16.02, 04.03.2020, 25.01, 02.07, 02.08.2023, проте такі були складені в період часу, коли [PERSON] після чергового побиття вимушена була проживати в своїх батьків та коли вона перебувала за кордоном у Республіці Польща. Щодо долучених позивачем-відповідачем до позовної заяви копій довідок та характеристик, в яких зазначено, що він займається вихованням дітей [PERSON] і [PERSON] , а мати [PERSON] їх вихованням не займається, то такі свідчать про обставини станом на січень місяць 2023 року, знову ж таки коли остання перебувала за кордоном. Вони складені невідомою особою без їх засвідчення у встановленому законом порядку, тому такі не можуть судом братися до уваги при вирішенні спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком. В судовому засіданні представник позивачки-відповідачки - адвокат Мельник Б.М. позов своєї довірительки підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити, у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Додатково вказав, що сторони спільно проживали як в Україні, так і в Республіці Польща. За кордоном у них народилися сини. З часом вони повернулися проживати в Україну. [PERSON] почав погано ставились до [PERSON] , тому вона переїхала до своїх батьків. З початком війни, не маючи засобів для існування, вона вимушена була знову виїхати в Республіку Польща як біженка. Діти залишились із батьком та його матір`ю (бабусею). Проте вона не перестала цікавитись своїми дітьми через своїх батьків. Після вирішення даного спору [PERSON] має намір повернутися в Україну та брати участь у вихованні дітей. При цьому вона не заперечувала б проти визначення місця проживання дітей з батьком на час навчання, однак на час канікул хоче, щоб діти проживали з нею. Якщо рішення буде прийняте на її користь, вона приїде із-за кордону та з дітьми буде проживати в с. Ілемня. В даний час його довірителька перебуває у Польщі, однак отримує там дохід, якого вистачає на проживання тільки їй. Через знайомих з с. Надіїв знає, що у дітей все добре, батько їх забезпечує всім необхідним, тому вона не передає їм нічого, та і не має можливості для цього. Вказав, що позовні вимоги [PERSON] безпідставні та грунтуються на неправдивих фактах. Саме він викликав поліцію під час їхніх сімейних конфліктів, щоб висвітлити [PERSON] у негативному світлі. Відривати дітей від мами є неприпустимим, оскільки вони в силу віку потребують материнської любові та піклування. Його довірителька вважає, що [PERSON] та його мама дітей утримують незаконно, безпідставно не дають можливість матері з ними спілкуватись. При розгляді справи про позбавлення батьківських прав апеляційний суд також звернув увагу на те, що [PERSON] з об`єктивних підстав не може брати участь у вихованні дітей, а саме через неприязні відносини з [PERSON] та його батьками. Відповідач-позивач [PERSON] у судовому засіданні свій позов підтримав, просив його задовольнити, у задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовити. Вказав, що будь-яких перешкод у спілкуванні з дітьми [PERSON] не чинить, вона має змогу телефонувати як до нього, такі і до дітей, проте сама цього не робить. Просить залишити дітей проживати з ним, оскільки він дбає про них та забезпечує всім необхідним. Натомість мати дітей, виїхавши в Польщу, взагалі перестала з ними спілкуватись: не дзвонить, не приїжджає, не вітає їх на свята, не передає подарунків, не цікавиться, ні як вони живуть, ні як навчаються в школі. Фото, які вона долучила, де вона побита, не має жодного відношення до нього, так як зроблене на час його відсутності. А її поведінка і спосіб життя були причиною такого її вигляду. Представниця відповідача - позивача - адвокатка Кобилинець Т.В. у судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя. Додатково зазначила, що від народження дітей їхня мама не виконувала своїх материнських обов`язків. Ще перші три місяці вона годувала їх, однак потім стала забувати про них, а коли їм виповнилося 5 місяців почала зловживати спиртним. Вони змушені були повернулися в Україну, де її довіритель звернувся до своїх батьків за допомогою у вихованні дітей. Батьків ж позивачки-відповідачки просив вплинули на поведінку їхньої дочки. Він неодноразово був свідком того, як [PERSON] перебувала вдома у стані сп`яніння, а діти були недоглянуті чи перебували у сусідів. Спочатку він намагався якось змінити ситуацію, звертався до лікарів, психологів, у Службу у справах дітей, у поліцію, однак це не дало ніякого результату. Її довіритель влаштував дітей у садок у м. Долина. Там він і працевлаштувався, оскільки повинен був заробляти кошти на їх утримання. Вони спочатку проживали з [PERSON] у м. Долина. Проте через зловживання останньою алкогольними напоями, він змушений був переїхати з дітьми до своїх батьків у с. Надіїв, які допомагають йому в догляді за синами. У с. Надіїв діти почали відвідувати школу. Позивачка-відповідачка також переїхала проживати до своїх батьків у с. Ілемня. Вона перестала цікавитися дітьми, а згодом як біженка виїхала за кордон. При цьому, коли вона виїжджала, про дітей не подбала, навіть не пробувала їх взяти із собою, щоб уберегти їх від стресів, які зазнають всі діти по цілій Україні у зв`язку з постійними сигналами тривоги. З часу виїзду мама не поцікавилася ні їхнім випускним у садочку, ні початком шкільного життя. Вона не телефонує до них, хоча будь-яких перешкод їй у цьому не чиниться. Жодної матеріальної допомоги не надає. Натомість батько створив для дітей всі належні умови для проживання як за місцем їх реєстрації у м. Долина, так і за місцем їх фактичного проживання у с. Надіїв. Підстав для передачі їх на проживання до матері на даний час не має. Вона перебуває за кордоном. [PERSON] не заперечує щодо спілкування матері з дітьми, не чинив і не чинить їй у цьому перешкоди, як і не заперечує, щоб діти проводили час з мамою. Проте мама жодного разу до них не приїжджала. [PERSON] не забирав дітей у [PERSON] , навпаки вона залишила їх. Щодо долучених до первісної позовної заяви [PERSON] світлин, то такі не є свідченням протиправності дій щодо неї з боку [PERSON] . Навпаки вони вказують на те, що зафіксовані на них тілесні ушкодження могли утворитися в особи, яка зловживає спиртними напоями, від падіння. Якби дійсно мав місце факт побиття, то [PERSON] звернулася б у поліцію, однак такого звернення не зафіксовано. Щодо розгляду справи про позбавлення батьківських прав, то суд апеляційної інстанції не виправдовував дії [PERSON] , а тільки вказав на те, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою та дав можливість їй змінити своє ставлення до дітей. Однак поведінка мами не змінилась. На підтвердження цього ними при розгляді даної справи надано нові докази. Вона і надалі не цікавиться їхнім здоров`ям, не бере участі у вихованні, не телефонує до них. З лютого 2022 року, тобто з часу коли тривають судові процеси, вона жодного разу не приїхала до дітей та не надала підтверджень, що вона не може приїхати до них. Посилання ж представника на те, що його довірителька приїде в Україну і створить для проживання дітей з нею усі необхідні умови, коли буде прийняте рішення суду на її користь, не впливає на її можливість приїхати до дітей і в разі відмови в задоволенні її вимог, оскільки за необхідності вона зможе звернутися до суду з позовом про зміну місця проживання синів. Представниця органу опіки та піклування [PERSON] у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх синів сторін разом з батьком, який долучений до матеріалів справи. При цьому зазначила, що до такого висновку орган опіки та піклування дійшов після проведення перевірки умов проживання малолітніх дітей, які на даний час проживають у [ADDRESS] , де з ними живе і [PERSON] . Вони спілкувались з дітьми, були свідками їх теплих відносин з батьком. На засідання комісії викликали маму дітей, однак вона повідомила, що не може з`явитись, оскільки проживає в Польщі. Натомість батько на засідання комісії з`явився, висловив бажання, щоб діти проживали з ним, та повідомив, що їхня мама з ними не проживає вже близько двох років. Діти чули цю розмову про маму, однак будь-яких заперечень з цього приводу не висловлювали. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 15 травня 2023 року на адресу суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей. Ухвалою суду від 17.05.2023 вказану позовну заяву залишено без руху на надано строк на усунення її недоліків. 31 травня 2023 року представник [PERSON] подав уточнену позовну заяву своєї довірительки до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей. Ухвалою суду від 01.06.2023 відкрито провадження у даній справі та постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження, зобов`язано орган опіки та піклування Долинської міської ради надати висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 27 липня 2023 року представник [PERSON] подав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без їх участі, в якій заявлений ними позов підтримав. Ухвалою суду від 28.07.2023 строк проведення підготовчого провадження продовжено. 24 серпня 2023 року представник [PERSON] скерував на електронну адресу суду заяву про проведення підготовчого судового засідання з його участю. 25 серпня 2023 року [PERSON] подав до суду клопотання про об`єднання цивільних справ № 343/1138/23 за позовом [PERSON] до нього про визначення місця проживання малолітніх дітей та справи № 343/1960/23 за його позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей в одне провадження. Клопотання про об`єднання просив вирішувати за їх відустності. Провадження у справі № 343/1960/23 відкрито ухвалою суду від 14.08.2023, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Зобов`язано орган опіки та піклування Долинської міської ради надати висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] 25 серпня 2023 року представниця органу опіки та піклування скерувала на електронну адресу суду клопотання про проведення судового засідання без її участі, в якому повідомила, що питання про надання висновку перебуває у процесі опрацювання. Ухвалою суду від 25.08.2023 вищевказані цивільні справи об`єднані в одне провадження. 08 вересня 2023 року представник [PERSON] подав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без їх участі, а також відзив на позов [PERSON] 15 вересня 2023 року від органу опіки та піклування поступив висновок про визначення місця проживання дітей сторін, який протокольною ухвалою суду цього ж дня долучено до матеріалів справи. 13 жовтня 2023 року протокольними ухвалами суду долучені попередньо заявлені докази, а також клопотання про виклик свідків. Ухвалою суду від 13.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Задоволено клопотання про виклик свідків. 07 грудня 2023 року представниця органу опіки та піклування подала клопотання, в якому просила провести судове засідання без її участі та взяти до уваги наданий висновок органом опіки та піклування. В судовому засіданні 10.01.2024 продовжено дослідження письмових доказів, допитано свідків. 06 лютого 2024 року представник [PERSON] подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, а 05 березня 2024 року - заяву про стягнення витрат по справі. В судовому засіданні 05.03.2024 заслухано думку малолітніх дітей сторін. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: як встановлено під час розгляду справи, з 2014 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У Республіці Польща у них народилися сини: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, де батьками записані сторони по справі (а.с. 8, 9, 67, 68). Згодом вони переїхали проживати в Україну, де проживали то в м. Долина, то в будинку, що в [ADDRESS] , який на підставі договору дарування житлового будинку від 04.03.2015 належить відповідно по 1/3 та 2/3 [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Право власності [PERSON] на вказану частку нерухомості зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, на що вказує відповідний витяг № 34468053 від 04.03.2015 (а.с. 12). За вказаною адресою [PERSON] і зареєстрована (а.с. 91). З 2020 року діти сторін у м. Долина почали відвідували садок "Зірочка", про що [PERSON] уклав батьківський договір від 28.01.2020 (а.с. 81). Відповідно до характеристик вихователя ЗДО "Зірочка" Маркової Л.С. від 14.02.2020 та від 06.03.2020, діти [PERSON] та [PERSON] прибули в садок 28 січня 2020 року. Привели їх в садок тато [PERSON] та мама [PERSON] . Діти проходили в садок чотири дні і захворіли. Після хвороби діти прийшли в садок 11 лютого. Привів їх тато, який тільки ними і цікавився. Маму вона бачила тільки один раз, коли діти поступали в садок. Мама за весь час їй не дзвонила і не цікавилася дітьми (а.с. 79, 80). З часом відносини між сторонами погіршились, вони почали проживати окремо, діти залишились з батьком. Згідно із відповіддю начальника відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано Франківській області №522 від 24.01.2023, [PERSON] протягом 2020 - 2022 років неодноразово звертався до поліції із заявами, в ході розгляду яких уповноваженими особами поліції приймались рішення про складення відносно [PERSON] адміністративних матеріалів, в тому числі за ст. 184, ст. 173-2 КУпАП, та виносились стосовно останньої термінові заборонні приписи (а.с. 13-14, 84-85). Натомість на підтвердження вчинення щодо [PERSON] протиправний дій з боку [PERSON] долучені фотосвітлини (а.с. 18), проте такі не є належним доказом вчинення щодо останньої протиправних дій, як і вчинення таких саме [PERSON] . Згідно із актами обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 13 лютого 2020 року, від 16 лютого 2020 року та актом обстеження від 04 березня 2020 року, сини [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] з 25.12.2019 в с. Надіїв з мамою не проживають, а проживають з батьком у м. Долина. Зі слів [PERSON] , він самостійно виховує двох дітей. Його цивільна дружина участі у вихованні дітей не бере, аліменти не платить. Згідно з витягом з НП, [PERSON] зловживає спиртними напоями, не займається вихованням дітей (а.с. 73, 74, 76). Як вказав представник [PERSON] , його довірителька у листопаді 2022 року виїхала з України та перебуває в Республіці Полища, де отримала статус біженки, на підтвердження чого надав копію її закордонного паспорта та відомості про присвоєння песеля (а.с. 133-134, 135, 136). Згідно із актами обстеження від 02 липня 2023, від 02 серпня 2023 року, зі слів [PERSON] , [PERSON] із синами проживає в [ADDRESS] . [PERSON] з ними не проживає, участі в утриманні дітей не приймає (а.с. 71, 72). Як вбачається із акта обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 05.05.2023 за адресою [ADDRESS] , [PERSON] не зареєстрована за вказаною адресою, але проживає за цією адресою з батьками, коли перебуває на Україні. На даний час знаходиться за кордоном (а.с. 10). За міцем фактичного проживання у с. Надіїв, малолітні діти сторін почали навчатися у Надіївському ліцеї Долинської міської ради Івано Франківської області. З характеристики № 12 від 25.01.2023 та довідки № 10 від 25 січня 2023 року, виданих директором Надіївського ліцею Долинської міської ради Івано Франківської області, встановлено, що [PERSON] займається вихованням дітей [PERSON] та [PERSON] . Він завжди цікавиться шкільним життям дітей, відвідує батьківські збори, відкриті заняття, спілкується із педагогами та реагує на рекомендації останніх. Батько приводить і забирає дітей зі школи. Слідкує, щоб у дітей завжди було все необхідне для освітнього процесу та життя. Мама [PERSON] вихованням дітей не займається, контакту із школою не підтримує. Мати жодного разу у школі не була та з педагогами не контактувала. Зі слів самого батька [PERSON] та слів односельчан, мати вже три роки зовсім не цікавиться життям дітей (а.с. 70, 78). Як зазначено представницею [PERSON] , у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] свої материнських обов`язків щодо своїх малолітніх дітей, відсутністю з її боку участі в їх утриманні та вихованні, що підтверджується в тому числі і висновком органу опіки та піклування Долинської міської ради, який затверджений рішенням № 672 від 08.05.2023, в якому орган опіки та піклування Долинської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей (а.с. 86-87), перший звернувся до суду з позовом про позбавлення останньої батьківських прав. Як вбачається з постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 30.11.2023, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено. Покладено на орган опіки на піклування контроль за виконанням [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх синів (а.с. 171-174). Проте, як вказала представниця [PERSON] , з часу розгляду справи про позбавлення батьківських прав [PERSON] свого відношення до виконання своїх материнських обов`язкі не змінила, вона продовжує проживати у Республіці Польща, дітьми не цікавитьсяч, їх не навідує, а тільки вимагає визначити їх місце проживання з нею. Згідно із актами обстеження від 01.12.2023, [PERSON] із синами проживає в [ADDRESS] . Зі слів сусідів, [PERSON] вихованням дітей не займається біля двох років та в даний момент перебуває за кордоном (а.с. 156, 157). Cвідок [PERSON] , яка є знайомою сторін, суду показала, що працює почергово у магазинах " Росток " та "Копійочка", куди завжди приходили як [PERSON] , так і [PERSON] . При цьому, коли перший приходив з дітьми у магазини, він ніколи не був п`яним, завжди купував їм іграшки. Натомість [PERSON] постійно приходила у " Росток " без дітей і за випивкою. Щоб вона щось купувала дітям (на Миколая, Новий рік та інші свята) ніколи не бачила. На даний час [PERSON] перебуває за кордоном. [PERSON] та [PERSON] навчаються у першому класі, проживають з батьком, до якого дуже прихильні. Зараз вона бачить їх рідше. Свідок [PERSON] показав, що він є другом [PERSON] . Вони близько 3-4 років разом працюють на роботі. Спочатку [PERSON] з дітьми та [PERSON] проживали в м. Долина, де діти відвідували дитячий садок. Однак через деякий час остання почала зловживати спиртними напоями, пропадати з дому. Тому фактично [PERSON] самостійно займався вихованням дітей, водив їх у садок. Якщо він спізнювався з роботи, дітей забирав його батько (дідусь хлопців). Інколи і він ( [PERSON] ) міг забрати дітей. [PERSON] ніколи не бачив у тверезому стані. Натомість був очевидцем того, коли остання прийшла по дітей у садок у такому стані, що вихователь відмовилась їх з нею відпускати додому та змушена була телефонувати до [PERSON] . Тоді він приїхав з ним. Коли вони приїхали з дітьми додому, побачили [PERSON] у неадекватному стані. За таких обставин [PERSON] змушений був з дітьми переїхати проживати в с. Надіїв, де проживали його батьки, які допомогли йому в догляді та вихованні дітей. Там вони проживають і на даний час. Він часто буває у них у гостях. Для дітей там створені всі необхідні умови. [PERSON] працює, отримує стабільну заробітну плату, якої, на його думку, вистачає на утримання дітей. Натомість [PERSON] не цікавиться ними вже близько трьох років. У висновках психолога № 7 та № 6 від 26.10.2023 ФОП [PERSON] проведено обстеження емоційного стану дітей [PERSON] та [PERSON] та встановлення сімейних відносин в стосунках: "діти-мама", "діти-тато", під час чого встановлено, що хлопчики в достатній кількості відчувають турботу батька. Атмосфера в сім`ї, де проживають діти, спокійна, комфортна та безпечна. Згідно з протоколом психологічної діагностики та дослідження сімейно-дитячих відносин в системі "дитина-тато", "дитина-мама" в режимі двох групових сесій (60 хвилин) одноразово, присутні міцні взаємини між [PERSON] і татом, він чітко відчуває, що в будь-яких ситуаціях може розраховувати на його підтримку і допомогу, що позитивно сприяє фізичному, емоційному і соціальному розвитку дитини; між хлопчиком і мамою присутній емоціний зв`язок, через здатність піклуватися та бути корисним. Такий же зв`язок встановлений і між [PERSON] та відповідно батьком, матір`ю. Виявлено демократичний стиль виховання з боку тата, що сприяє позитивному розвитку у соціальних навичках (а.с. 152, 153). [PERSON] з 26.02.2020 надає соціальні послуги особі з інвалідністю ІІІ групи, за що отримує компенсацію, про що свідчить довідка про отримання (неотримання) допомоги № 242 від 19.09.2022 (а.с. 69). З 04.12.2023 працює у фізичної особи - підприємця та займає посаду комірника (а.с. 167). До позовної заяви [PERSON] долучено CD-R (а.с. 23). Як вказав представник [PERSON] , на відеозаписі зафіксована суперечка між батьками його довірительки, яких не пускали до їхніх внуків, та мамою [PERSON] . Хто саме і на який прилад проводив зйомку йому не відомо. Даний доказ долучено на підтвердження того, що [PERSON] та його родичі чинять [PERSON] перешкоди у спілкуванні із синами. При цьому суд звертає увагу на те, що на відеозаписі сама [PERSON] не фігурує, будь-яких перешкод [PERSON] саме їй у спілкуванні з її дітьми не чиниться. [PERSON] також долучила до матеріалів свого позову заяву, в якій вона звертається до органу опіки та піклування з проханням надати висновок про доцільність визначення місця проживання її синів з нею (а.с. 15-17), однак, як повідомила суду представниця органу опіки та піклування, [PERSON] на їхні виклики на засідання комісії жодного разу не з`явилась. На виконання своїх повноважень та вимог суду орган опіки та піклування надав висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради № 755 від 30.08.2023, згідно з яким орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити місцем проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с. 119-121). Зі змісту висновку вбачається, що [PERSON] проживав без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Від даних стосунків у них у Республіці Польща народилося двоє синів. Діти навчаються у Надіївському ліцеї. Діти проживають з батьком у [ADDRESS] у приватному будинку його батьків. На засіданні комісії було заслухано батька дітей [PERSON] , який повідомив, що саме він піклується про синів, утримує їх, забезпечує усім необхідним. Мати дітей на засідання комісії не з`явилася. В судовому засіданні було заслухано думку малолітнього [PERSON] , який вказав: " Я народився трошки швидше за [PERSON] . Ми бавилися із [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] бавився з татом. Бавились у футбол, дурачились. Я люблю писати і малювати. Дорогу, де жила мама, знає [PERSON] , я не знаю. В мене у школі є любов [PERSON] . Ми з татом ходимо для неї збирати квіти". В судовому засіданні також було заслухано і думку малолітнього [PERSON] , який зазначив: "Ми живемо з татом і бабусею. Ходимо до школи самі. Істи готує бабуся. Уроки вчимо з татом і бабусею. Любимо робити уроки". Також діти вказали, що: "Живемо ми в Надієві. Колись жили і в Долині. Подобається жити як в селі, так і в Долині. Завжди жили з татом і бабусею. Хотіли б, щоб з ними ще жили тьотя [PERSON] (татова сестра) і [PERSON] з [PERSON] (її діти). Але вони у Польщі і не можуть приїхати. Вони нам дзвонять. Більше ніхто не дзвонить. Але тато, коли ми йдемо до школи, надсилає голосові повідомлення. У нас є "кнопочний" телефон і такий великий. Ми вміємо ним користуватись: закачувати все, дивитись мультики. Тато нас навчив ним користуватись. Мама до нас не дзвонить. Хочемо жити із бабусею та татом. Не хочемо їхати жити до мами. Вона в Польщі. Ми не хочемо поїхати до мами, вона нас била. Тут у нас друзі, гарна школа, добра вчителька". Спір між сторонами виник з приводу визначення місця проживання малолітніх дітей. Оцінка суду: вислухавши представника позивачки-відповідачки, відповідача-позивача та його представницю, заслухавши думку малолітніх дітей, покази свідків, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, враховуючи позицію органу опіки та піклування, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до такого висновку. Згідно із ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Стеттею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При цьому, принцип ст. 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити безальтернативно й категорично таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі статті 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Для гармонійного морального та психічного розвитку дітей необхідні стабільні умови проживання, відчуття захищеності, підтримка найближчих для них людей, якими вони вважають обох батьків. У постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17 зазначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Також у постанові від 13 червня 2022 року у справі № 766/17903/19 Верховний Суд зазначив, що під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Як встановлено у судовому засіданні та підтвердили сторони, малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають на даний час з батьком [PERSON] у [ADDRESS] . Їхня мама [PERSON] у листопаді 2022 року виїхала за кордон, де перебуває у Республіці Польща. [PERSON] працює та отримує стабільний дохід, тому може матеріально утримувати та забезпечувати всім необхідним своїх синів. Згідно з висновком про визначення місця проживання дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей разом з батьком [PERSON] . Вказаний висновок є достатньо обгрунтованим, обставини, викладені у ньому, підтверджені належними доказами, знайшли своє підтвердження і у судовому засіданні та не суперечать інтересам дітей, тому суд враховує його при вирішені спору у частині визначення місця проживання малолітніх дітей. Під час розгляду справи була заслухана думка малолітніх дітей, і зводилася вона до того, що вони виявили своє бажання проживати з батьком, розповіли про їхні взаємовідносини, які є теплими та довірчими, спільні інтереси та вказали, чому їм краще проживати разом з татом, як і вказали на причини, через які не хотіли б проживати з мамою. При цьому під час розгляду даної справи, прохаючи передати малолітніх дітей на проживання з нею у [ADDRESS] , [PERSON] продовжує проживати і на даний час за кордоном. Твердження ж її представника про те, що його довірителька приїде відразу після того як буде прийняте рішення на користь його довірительки також не має належного підгрунтя, оскільки такий неодноразово стверджував, що вона повернеться то після проходження лікування, то після того як матиме кошти для можливості забезпечити дітей усім необхідним, то по закінченні дозволу на проживання в Республіці Польща, проте з часу розгляду даної справи травня 2023 року таки жодного разу не приїхала до дітей, як і не надала доказів неможливості брати безпосередню участь у їх житті. Більше того, сам представник [PERSON] вказав, що його довірителька не заперечує проти залишення на проживанні її малолітніх синів з татом під час навчання, однак вона хоче, щоб вони проживали з нею в час поза навчанням, хоча реальної можливості такого не обгрунтувала, під час канікулярного періоду до дітей не навідувалася. Натомість [PERSON] на даний час створені всі належні умови для проживання з ним. За місцем їхнього фактичного проживання вони відвідують навчальний заклад, мають друзів та додатквоий догляд з боку родичів тата. Будь-яких доказів на підтвердження наявності перешкод у спілкуванні з дітьми [PERSON] не надано. Виходячи із обставин справи, враховуючи, що батьки під час розгляду справи не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дітей, зважаючи в першу чергу на інтереси дітей, їх психоемоційний стан, беручи до уваги прив`язаність дітей до батька, про що свідчить висновок органу опіки та піклування та пояснення самих дітей, те, що малолітні сини постійно проживають з батьком, який створив їм усі необхідні умови для виховання та розвитку, прижилися у своєму середовищі, відвідують шкільний заклад, мають сталі сімейні зв`язки, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з батьком буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку. При цьому, суд зазначає, що мама дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок спілкуватися з синами, піклуватися про їх здоров`я, стан їх розвитку, незалежно від того з ким вони будуть проживати. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і за позовом одного із них. При цьому по приїзді в Україну [PERSON] не буде позбавлена можливсті реалізувати модель спільної фізичної опіки над дітьми (почергово проживати з кожним із батьків за відповідним графіком). Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх синів з нею та зобов`язання [PERSON] передати дітей на проживання з нею слід відмовити, а позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . V. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, тому підстав для стягнення на її користь понесених нею судових витрат немає. Натомість, оскільки позов [PERSON] задоволенно і він не наполягав на стягненні з [PERSON] понесених ним судових витрат, такі слід залишити за ним і з позивачки-відповідачки не стягувати. На підставі викладеного, ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, ст. 19, 141, 161 СК України, ч. 4 ст. 29 ЦК України, ст. 8, 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866,

Outcome: approved