Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

20.10.2023 [PERSON] , від імені якої дії адвокат Вітер В.М. звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, за змістом якого просить суд: -визнати недійсним укладений між [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника [NUMBER] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , номер запису в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: 200230000000002319 договір оренди № 1 від 03.01.2022 .року на гараж № [NUMBER] , загальною площею 294,4 кв. м., який розташований по [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим в . мером 3210500000:09:027:0056 та земельну ділянку площею 0,03 га, кадастровий номер 3210500000:09:027:0056, яка знаходиться в м. Бориспіль, Київської області; - стягнути з відповідачів понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу (а.с.1-6). Свій позов [PERSON] обґрунтовує наступним. [PERSON] та відповідач [PERSON] з 04 жовтня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2022 року (справа № 359/4450/22, провадження № 2/359/2072/2022). Від шлюбу сторони мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також зазначено, що у період шлюбу було набуто нерухоме майно, яке рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.03.2023 року у цивільній справі № 359/8103/22 (провадження № 2/359/633/2023) було взнано об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та поділено між колишнім подружжям, у тому числі і гараж № [NUMBER] , загальною площею 294,4 кв.м., який розташований по [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 3210500000:09:027:0056, а також саму земельну ділянку площею 0,03 га, кадастровий номер 3210500000:09:027:0056. У порядку поділу спільного майна подружжя було поділено та визнано за колишнім подружжям право власності по 1/2 частини кожного з вищезазначених об`єктів нерухомого майна. Зазначає, що у вересні 2023 року, отримавши відзив відповідача [PERSON] у цивільній справі № 356/6719/23 (провадження № 2/359/2169/2023) за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням, яке перебуває у спільній частковій власності, позивачу стало відомо що [PERSON] , не будучи зареєстрованим власником майна, не маючи дозволу позивача та без її відома уклав оспорюваний договір оренди № 1 з ФОП [PERSON] на гараж № [NUMBER] , загальною площею 294,4 кв.м., який розташований по [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 3210500000:09:027:0056 та земельну ділянку площею 0,03 га, кадастровий номер 3210500000:09:027:0056. Звертає увагу, що на час укладення договору подружжя разом не проживали, відповідачі її згоди на укладення договору оренди не отримували. Вважає такі дії відповідача [PERSON] здійснені з метою створення штучних перешкод позивачу у вільному користуванні та розпорядженні власністю. 16.01.2024 через систему «Електронний суд» представником відповідача ФОП [PERSON] адвокатом Гумен С.М. подано клопотання про поновлення строку на подання відзиву та відзив (а.с.71-73, 74-76),за змістом якого відповідач проти задоволення позову заперечує, вважає його безпідставним. Так, заперечуючи проти позову, представник відповідача вказує, що до моменту укладення спірного договору оренди [PERSON] на підтвердження повноважень надав копію договору купівлі-продажу майна від 31.01.2020 року, в якому зазначено що майно придбано [PERSON] за згодою чоловіка [PERSON] який надавав для огляду свідоцтво про шлюб від 2008 року. Отже, з наданих документів вбачається, що майно, яке стало предметом договору оренди, придбано під час шлюбу подружжям [PERSON] , а тому є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] на підставі статті 60 Сімейного кодексу України. Також зазначає, що на момент укладення спірного договору оренди, між подружжям Матус не існувало будь-яких спорів про розірвання шлюбу чи щодо користування майном. З цих підстав відповідач ФОП [PERSON] правомірно дійшов висновку, що [PERSON] , як співвласник нерухомого майна, має всі повноваження на укладення правочинів щодо вказаного майна. Зазначає, що з моменту укладення спірного договору оренди та до теперішнього часу позивач жодного разу не висувала відповідачу претензій щодо підстав його перебування у приміщенні або ж умов користування. Відповідач ФОП [PERSON] ввесь час використання приміщення здійснює компенсування [PERSON] витрат на утримання. Крім того, у листопаді 2023 року [PERSON] повідомив про ухвалене судове рішення Бориспільського міськрайонного суду від 26.10.2023 року у справі 359/6719/23, після чого ФОП [PERSON] звернувся до позивача з листом, в якому просив надати реквізити рахунку для орендної плати, а який позивач ніяк не відреагувала. Звертає увагу, що вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлені обставини укладення спірного договору оренди з дотриманням вимог законодавства, а тому, ця обставина не підлягає доказуванню в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України. Звертає увагу, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 зазначила, про те, що при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. При цьому наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину. З аналізу зазначених норм Закону в їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя а згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. 19.02.2024 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] (а.с.87-90) та заява про поновлення строку на подання відзиву (а.с.92). За змістом поданого відзиву відповідач позов не визнає та просить відмовити позивачу у його задоволенні. Заперечуючи проти позову, зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, доводи та обставини на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на законі. Відповідач також зазначає, що за час перебування у шлюбі 31.01.2020 року подружжям було придбано гараж №36- Б, загальною площею 294,4 кв.м., який розташований по [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 3210500000:09:027:0056 та зазначену земельну ділянку, та, оскільки дане майно придбано під час шлюбу, то з моменту його придбання таке майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Як вказує відповідач [PERSON] , 03 січня 2022 року, діючи від імені подружжя уклав з відповідачем [PERSON] . Договір оренди майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя, і позивач була обізнана про передачу майна в оренду, оскільки на момент укладення Договору оренди вони перебували у шлюбі та спільно проживали однією сім`єю. Також вказує, що позивач не заперечувала проти передачі в оренду зазначеного майна. Звертає увагу, що з моменту припинення шлюбних відносин позивач не висловлювала заперечень, і таким чином, не цікавилась тим, хто та на яких підставах використовує належне їй майно, здійснює його утримання, сплачує комунальні платежі. Також зазначає, що саме відповідач [PERSON] здійснює утримання спільного майна, оплату комунальних послуг, за рахунок отриманих від відповідача [PERSON] як орендаря коштів на їх компенсацію. Також зазначає, що позивачем у 2022 та 2023 роках було ініційовано судові процеси про поділ даного майна, як спільного майна подружжя, та про встановлення порядку користування майном, що підтверджує її зацікавленість в даному майні, при цьому намагається довести, що два роки вона не знала та не встановлювала, хто користується майном та на яких підставах. Вказує, що позивач була обізнана про використання їх спільного майна іншими особами на умовах оренди та не заперечувала проти цього, тобто фактично своїми діями надала згоду на укладення та виконання Договору оренди. Відповідач вважає, що Договір оренди від 03.01.2022 року було укладено відповідачами з дотриманням норм чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання такого договору недійсним. Ухвалою судді від 27 жовтня 2023 року було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання (а.с.34). Ухвалою суду від 22 січня 2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до судового розгляду (а.с.104,105). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] повстю підтримав позовні вимоги та просили суд задовольнити позов. редставник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволенні позову заперечував з наведених у відзиві підстав. Представник відповідача ФОП [PERSON] [PERSON] позов не визнав, посилаючись на доводи, викладені у відзиві, а також зазначив, що після укладення договору оренди ФОП [PERSON] поніс витрати на ремонт та переобладнання орендованого приміщення, вартість таких поліпшень становить 6711437 гривень, про що відомо позивачу, яка долучила відповідний Акт приймання-передачі поліпшень від 21.07.2022 до позовної заяви. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 04 жовтня 2008року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей : доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , - що було встановлено та підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від11 жовтня 2022 року (справа №359/4450/22, провадження №359/2072/2022), яке набрало законної сили 11.11.2022 (а.с.9-10). Крім того, заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 року (справа №359/8103/22, провадження №2/359/633/2023), яке набрало законної сили 09.05.2023 (а.с.11-14), було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнано об`єктами права спільної часткової власності подружжя [PERSON] та [PERSON] зазначене в рішенні майно, у тому числі: гараж [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 3210500000:09:027:0056, а також земельну ділянку площею 0,03 га, кадастровий номер 3210500000:09:027:0056, яка знаходиться в м.Бориспіль Київської області. В порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на частину (за кожним) на визначене у рішенні майно, у тому числі вищевказаний гараж та земельну ділянку. За змістом вказаного рішення, зокрема, встановлено, що вищевказане майно було придбано під час шлюбу, а саме, що 31 січня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Гадуп`яком С.М., зареєстрованого в реєстрі за №153, [PERSON] придбала гараж № [NUMBER] , який розташовується по [ADDRESS] , та, що в той самий день на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Гадуп`яком С.М., зареєстрованого в реєстрі за №154, [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,03 га з кадастровим номером 3210500000:09:027:0056, яка розташовується в Київській області, м. Бориспіль. Ця обставина також підтверджується долученою до позовної заяви копією Договору купівлі-продажу гаража від 31 січня 2020 року, реєстровий №153 (а.с.21-22). Крім того, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням (а.с.83-84) було задоволено як первісний так і зустрічний позов та встановлено наступний порядок користування нежитловим приміщенням\~гаражем № [NUMBER] , площею 294,4 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , а саме: - виділено [PERSON] у користування другий поверх нежитлового приміщення-гаражу, який складається з приміщень: коридор площею 25,4 кв.м. (літера 4 в технічному паспорті), технічне приміщення площею 11,5 кв.м. (літера 5 в технічному паспорті), технічне приміщення площею 16,7 кв.м. (літера 6 в технічному паспорті), технічне приміщення площею 17,6 кв.м. (літера 7 в технічному паспорті), кладова площею 23,5 кв.м. (літера 8 в технічному паспорті), кладова площею 13,8 кв.м. (літера 9 в технічному паспорті), кладова площею 13,8 кв.м. (літера 10 в технічному паспорті), кладова площею 15,8 кв.м. (літера 11 в технічному паспорті), а разом 138,1 кв.м.; - виділено [PERSON] користування перший поверх нежитлового приміщення-гаражу, який складається з приміщень: гараж площею 131,3 кв.м. (літера 2 в технічному паспорті), кладова площею 11,5 кв.м. (літера 3 в технічному паспорті), а разом 142,8 кв.м.; - залишено у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] сходову клітину площею 13,5 кв.м. (літера 1 в технічному паспорті). Рішення суду набрало законної сили 07.12.2023. Відповідні відомості містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень та сторонами не оспорюються. За змістом вказаного рішення суду встановлено, а також підтверджується дослідженими у ході розгляду цієї справи письмовими доказами (Копія Договору оренди №1 від 03 січня 2022 року, укладеного в простій письмовій формі, та Акту приймання-передачі від 03 січня 2022 року), що 03 січня 2022 року [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали договір оренди №1, за умовами якого [PERSON] передав в строкове платне користування ФОП [PERSON] гараж № [NUMBER] , загальною площею 294,4 кв.м., який розташований по [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 3210500000:09:027:0056, а також земельну ділянку площею 0,03 га, кадастровий номер 3210500000:09:027:0056, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , - для здійснення господарської діяльності, а саме: технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, розміщення станції технічного обслуговування, розміщення паливно-мастильних матеріалів, запасних частин автотранспортних засобів, гуми та інше, другий поверх гаража\~розміщення офісів, салонів краси, оздоровчих центрів, навчально-освітніх закладів, пунктів громадського харчування тощо (а.с.483-84,17-18,19). Як зазначено в рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2023 року (справа №359/6719/23, провадження №2/359/2169/2023) ФОП [PERSON] здійснив ремонт (поліпшення) гаражу загальною вартістю 6364437 гривень. Вказані поліпшення на підставі акту приймання-передачі поліпшень (ремонту) від 21 липня 2022 року були прийняті [PERSON] та згідно п.10.09 та п.10.10 договору оренди №1 від 03 січня 2022 року початкова вартість поліпшень підлягає щорічній амортизації в розмірі 10% в рік. У випадку припинення дії договору оренди незалежно від закінчення терміну дії договору та підстав припинення договору, [PERSON] зобов`язався компенсувати ФОП [PERSON] неамортизовану вартість поліпшень (а.с.83-85). У цьому зв`язку суд звертає увагу, що копію Акту приймання-передачі поліпшень (ремонту) від 21 липня 2022 року на зазначену суму 6364437,00 грн. було долучено до матеріалів цієї справи (а.с.20). Разом із з цим, інших доказів фактичного здійснення таких поліпшень сторонами суду надано не було, та обставини дійсності таких поліпшень та їх реальна вартість судом не встановлювалися, оскільки зустрічних позовних вимог щодо відшкодування вартості поліпшень відповідачем ФОП [PERSON] заявлено не було. Також суд враховує, що в силу п.4.1 Договору оренди строк оренди приміщення, що орендується, починається з дня підписання Акта приймання-передачі приміщення та діє до 31 грудня 2024 року. Крім того, п.10.2 Договору оренди сторонами визначено, що строк цього Договору починає свій перебіг з 03 січня 2022 року та закінчується 31 грудня 2024 року. При цьому п.10.6 Договору оренди відповідачі визначили, що після закінчення дії договору, якщо жодна із сторін не повідомила про припинення договору оренди та відбулася передача майна за Актом приймання-передачі орендованого майна, вважається, що Договір продовжений на той самий строк на тих самих умовах. В силу вимог ч.4 т.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, та обставина, що передане в оренду нерухоме майно на момент укладення відповідачами оспорюваного Договору оренди була спільною сумісною власністю подружжя Матус, а на цей час є спільною частковою власністю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] встановлено рішеннями суду, які набрали законної сили, повністю визнана відповідачами та ними не оспорюється. Разом із з цим встановлено, що договір оренди нерухомого майна, у тому числі земельної ділянки (Договір оренди №1 від 03.01.2022), який був укладений відповідачами у простій письмовій формі, укладений без відома та згоди позивача. Доказів протилежного відповідачами надано не було. Відповідно до положень ч. ч.1 -2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Крім того, суд враховує, що в силу вимог ч.3 цієї статті для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог ч.1 ст.67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Крім того, до спірних правовідносин також є застосовними положення цивільного законодавства, які регулюють порядок укладення договору оренди нерухомого майна, загальні положення про правочини та правові наслідки недодержання сторонами при вчинення правочину вимог закону. Так,\~згідно із\~ч.1\~ст.759\~ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Частиною другою цієї статті визначено, що законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Так, в силу вимог ч.1 та 3 ст.760 ЦК України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. За змістом ч.1, ч.2 ст. 761 ЦК України закріплено положення, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Згідно із ч.1 та ч.2 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Так, згідно з вимогами ч.1 ст.793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. В силу вимог ч.2 цієї статті (в редакції, чинній на дату укладення договору оренди) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років. Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.794 ЦК України, яка передбачає, що право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону, крім випадку, передбаченого\~частиною другою\~статті 793 цього Кодексу, якщо договір, укладений за результатами електронного аукціону, предметом якого є майно державної або комунальної власності. Відповідно до змісту ч.1, ч.2 ст.795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. За змістом ч.1 ст.796 ЦК України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. Крім того, суд звертає увагу, що в силу вимог ч.1 ст.797 ЦК України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою. Водночас, відповідно до розділу 5 Договору оренди №1 від 03.01.2022, а саме п.5.1 Договору оренди відповідачі визначили лише плату за користування приміщенням, місячна плата за користування яким становить 2000 гривень. Плата за користування земельною ділянкою договором оренди не визначена. В силу вимог ст.15 Закону України «Про оренду землі» (Закон № 161-XIV) орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі. Крім того, відповідно до ч.5 ст.6 Закону № 161-XIV право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону № 161-XIV об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. В силу ч.1 ст.19 Закону № 161-XIV право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Отже за результатами розгляду цивільної справи встановлено, що укладення договору оренди гаражу (цінне майно) та земельної ділянки (особливий об`єкт оренди), що перебували у спільній сумісній власності подружжя Матус укладені без згоди позивача, яка мала бути викладена у письмовій формі та підлягала нотаріальному посвідченню, оскільки договір оренди земельної ділянки підлягав державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу положень ч. 1- ч. 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має\~бути спрямований\~на реальне\~настання правових\~наслідків,\~що обумовлені\~ним. Згідно із чт.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд звертає увагу, що в силу вимог ч.1 ст.214 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Відповідно до ч.3 цієї статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За змістом ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З урахуванням викладеного, оскільки на момент укладення спірного правочину, передане в оренду нерухоме майно перебувало у спільній сумісні власності подружжя і належна відповідачу частка не була виділена в натурі (також не було встановлено порядок користування таким майном) укладення договору оренди цінного нерухомого майна, до складу якого увійшла земельна ділянка, було можливо лише за наявності письмової, нотаріально посвідченої згоди позивачки. Крім того, такий договір підлягав державній реєстрації, зважаючи на те, що разом із гаражем в оренду була передана земельна ділянка. Отже відповідачі уклали оспорюваний договір оренди з порушенням вимог чинного законодавства та прав позивача [PERSON] , а тому такий договір відповідно до вищенаведених положень ст.ст.203,215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. У цьому зв`язку суд враховує, що відповідач ФОП [PERSON] , укладаючи оспорюваний договір оренди щодо цінного нерухомого майна, до складу якого увійшла земельна ділянка, був обізнаний, що таке майно, зареєстроване на праві власності за позивачкою [PERSON] , є спільною власністю подружжя [PERSON] та що письмова, нотаріально посвідчена згода позивачки на його укладення відсутня. Належних і допустимих доказів, які б спростовували вищенаведені висновки суду, відповідачами надано не було. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору 1073,60 грн. (а.с.26) підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках, по 536,80 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved