Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" за допомогою системи "Електронний суд" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 33660 грн., та витрати по сплаті судового збору, та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 27.12.2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] , укладено кредитний договір № 5285454, у відповідності до умов якого [PERSON] отримала строковий кредит у сумі 12000 грн. на строк 14 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,425% в день, з можливістю пролонгації у порядку та на умовах, визначених договором, та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,90% в день. В подальшому відповідач здійснювала оплату на рахунок позивача в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом, в зв`язку з чим відбувалось пролонгація строку кредитування на 14 днів за ініціативою споживача, а саме 10.01.2022 року (до 24.01.2022 року), 22.01.2022 року (до 05.02.2022 року), 02.02.2022 року (до 16.02.2022 року), 12.02.2022 року (до 26.02.2022 року), 24.02.2022 року (до 10.03.2022 року). У порушення умов кредитного договору № 5285454 від 27.12.2021 року [PERSON] з 10.03.2022 року зобов`язання за кредитним договором № 5285454 від 27.12.2021 року належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 25.01.2024 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 33660 грн., а саме: 12000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 21660 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. В зв`язку з простроченням зобов`язання позивачем за період з 04.08.2022 по 16.01.2024 нараховано інфляційні втрати в розмірі 3837,24 грн. та 3% річних у розмірі 1466,28 грн. Між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" 29.05.2023 року укладено договір факторингу № 29-05/2023-Ф, відповідно до умов якого до ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 5285454 від 27.12.2021 року. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. У відповідності до приписів\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 27.12.2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5285454. Кредитний договір підписано електронним підписом, одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору сума кредиту складає 12000 грн. Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору строк кредиту складає 14 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження.; в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених а п. 4.3. Договору. Відповідно до п. 4.3.1. Кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль. З картки обліку договору встановлено, що [PERSON] сплачувала проценти за користування кредитом, в зв`язку з чим відбувалось пролонгація строку кредитування на 14 днів за ініціативою споживача, а саме 10.01.2022 року (до 24.01.2022 року), 22.01.2022 року (до 05.02.2022 року), 02.02.2022 року (до 16.02.2022 року), 12.02.2022 року (до 26.02.2022 року), 24.02.2022 року (до 10.03.2022 року), та станом на 28.05.2023 року за кредитним договором № 5285454 від 27.12.2021 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 33660 грн., а саме: 12000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 21660 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Крім того, за період з 04.08.2022 по 16.01.2024, позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 3837,24 грн., та 3% річних у розмірі 1466,28 грн. З копії договору факторингу № 29-05/2023-Ф від 29.05.2023 року встановлено, що ТОВ "Авентус Україна" відступило право вимоги за кредитним договором № 5285454 від 27.12.2021 року. на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна". Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ "ФК "Фінтраст України" до суду за захистом своїх прав. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] 27.12.2021 року укладено кредитний договір № 5285454, ТОВ "Авентус Україна" умови кредитного договору виконало належним чином, надавши відповідачеві кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 12000 грн. [PERSON] сплачувала відсотки за користування кредитом, в зв`язку з чим відбувалось пролонгація строку кредитування на 14 днів за ініціативою споживача, а саме 10.01.2022 року (до 24.01.2022 року), 22.01.2022 року (до 05.02.2022 року), 02.02.2022 року (до 16.02.2022 року), 12.02.2022 року (до 26.02.2022 року), 24.02.2022 року (до 10.03.2022 року). Таким чином, з урахування автопролонгації, строк кредиту спливає 09.06.2022 року. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання в повному обсязі не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 09.06.2022 року (дату закінчення строку кредитного договору) склалась заборгованість у розмірі 20892 грн., а саме: 12000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8892 грн. - заборгованість за процентами. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, до теперішнього часу заборгованість у розмірі 20892 грн. не сплатила, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" заборгованості за кредитним договором у розмірі 20892 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення відсотків за період після закінчення строку дії договору суд зазначає, що оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за кредитним договором за період з 09.06.2022 року задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% від простроченої суми за період з 04.08.2022 року по 16.01.2024 року та інфляційних втрат, нарахованих за період серпень 2022 року червень 2023 року, суд зазначає наступне. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35). Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Таким чином, підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат після 24 лютого 2022 року немає. Таким чином, позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" сплачено 2422,40 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується квитанцією від 16.01.2024 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, частка позовних вимог складає 53,46%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1295,02 грн. (2422,20грн.*53,46/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: 1. Договір № 10/07-2023 про надання правової допомоги від 10.07.2023 року, укладений між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ "ФК "Фінтраст Україна"; 2. Звіт про надання правової допомоги від 17.01.2024 року, відповідно до якого, адвокат Столітній М.М. надав ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" наступні послуги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості, складення позовної заяви, подання до Комінтернівського районного суду м. Харкова позовної заяви, вартість послуги 10000 грн. 3. Копію рахунку на оплату по замовленню № 400/17/01 від 17.01.2024 клієнту ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" на суму 10000 грн. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, частка позовних вимог складає 53,46%, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5346 грн. (10000грн.*53,46/100).

Outcome: partial