Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду із заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 16228,50 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] до 17.09.2018. У вказаному шлюбі в них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу із відповідачем донька залишилася проживати із нею, перебуває на її утриманні. Від добровільного утримання доньки відповідач ухиляється. Згідно довідки про стан здоров`я дитини, [PERSON] знаходиться на «Д» обліку дитячого лікаря-окуліста з діагнозом: Міопія середнього ступеня обох очей. Потребує постійної корекції зору, регулярного обстеження, вітамінотерапії для очей. У зв`язку із чим вона змушена постійно дотримуватись рекомендацій лікаря, що відповідно потребує коштів. Крім того, у 2023 році у [PERSON] з`явилася необхідність у лікуванні проблемних зубів, у зв`язку із чим вони звернулися до стоматологічної клініки «White Medikal», де було проведено лікування, вартістю 25050 грн. Позивачка посилається на те, що всі витрати по лікуванню доньки вона понесла самостійно. Відповідач відмовився добровільно матеріально допомогти дитині. Позивачці відомо, що відповідач аліменти нікому не платить, пристарілих батьків на утриманні не має, наразі перебуває за межами України, а тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти та нести додаткові витрати на утримання доньки. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, зазначив, що [INFO] у сторін по справі в шлюбі народилася донька - [PERSON] . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з матір`ю. Відповідач перераховував кошти на утримання доньки, але їх не вистачає по повноцінне її утримання та лікування. Донька сторін перебуває на «Д» обліку у лікаря окуліста, потребує постійного лікування та нагляду, на що позивачка витрачає кошти один раз в три місяці в розмірі 6387 грн. Крім того, у 2023 році на лікування проблемних зубів [PERSON] в стоматологічній клініці «White Medikal», де було витрачено 25050 грн. У зв`язку із наведеним та з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, а також стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 15718,50 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Його представниця [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги частково, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Повідомила, що відповідач, не маючи доходів, згідний сплачувати аліменти щомісячно в розмірі 1700 грн. Щодо додаткових витрат на лікування дитини, не зважаючи на недоведеність їх розміру, згідний сплатити 7000 грн, відповідно до своїх матеріальних можливостей. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 2013 року по 2018 рік перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Згідно копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.06.2018 [PERSON] є батьком останньої (а.с.7). Після розірвання шлюбу (згідно з рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17.09.2018 (а.с.6) донька проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.12.2018 вбачається, що [PERSON] одружився із [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.8). Згідно довідки з місця проживання №50 від 09.01.2024 вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] , її сім`я складається: чоловік- [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , донька- [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленості між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Доказів укладення добровільної угоди про сплату аліментів сторонами суду не надано. Проте, із долучених до відзиву відповідача копій платіжних інструкцій та банківських квитанцій, досліджених в судовому засіданні, вбачається, що упродовж 2020-2023 років [PERSON] здійснював перерахунок коштів на платіжну картку позивачки [PERSON] в рахунок сплати аліментів на утримання дитини, що в загальному розмірі становить 39342,5 грн ( а.с. 56-91). Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»). В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Приписами ч.3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення ( ч.1 ст.182 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів ( ч.2 ст.182 СК України). Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Крім того, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.\~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.\~ Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є працездатною особою молодого віку. Однак, на підтвердження доводів, щодо недостатності заробітку (доходу) для сплати аліментів в розмірі, якому просила позивачка, відповідач не скористався своїм процесуальним правом і не надав відомостей про стан здоров`я, доказів про розмір доходів, наявність чи відсутність у нього роботи, чи інших джерел доходів, а також відомостей про наявність у нього на утриманні інших осіб. Таким чином відповідачем не доведено неможливість сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) щомісячно, та що менший розмір буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. При цьому, суд звертає особливу увагу, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Таким чином, при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача суд виходить із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. З урахуванням наведеного, оскільки домовленість між сторонами про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, з урахуванням вимог діючого законодавства, при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує той факт, що малолітня дитина перебуває на утриманні матері, а також те, що відповідачем не представлено суду доказів, які б свідчили про існування в платника аліментів обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру стягуваних аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку, що в силу статей 181, 182, 183 СК України, за вибором позивачки, з відповідача, який є батьком малолітньої дитини, слід стягувати на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] аліменти щомісячно в розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу). За таких обставин, позовна вимога про стягнення аліментів з відповідача підлягає задоволенню. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою дитини. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2017 року (справа № 6-1489цс17). Крім вищезазначеного судом встановлено, що донька сторін [PERSON] знаходиться на «Д» обліку дитячого лікаря-окуліста з діагнозом: Міопія середнього ступеня обох очей. Потребує постійної корекції зору, регулярного обстеження, вітамінотерапії для очей. Зазначене вбачається з Довідки про стан здоров`я дитини №3754 від 09.01.2024 (а.с.10). Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині, що стосуються додаткових витрат на дитину, позивачка зазначала, що\~дотримується рекомендацій сімейного лікаря і регулярно займається лікуванням доньки.\~Витрати на лікування дитини, підтверджувала видатковими накладними із спеціалізованого магазину оптики на суму 6417 грн. Крім цього в квітні 2023 року в стоматологічній клініці було проведено лікування проблемних зубів [PERSON] вартістю 25020 грн. Згідно поданих документів (видаткових накладних, прибуткових касових ордерів на оплату послуг і товарів, а також акту виконаних робіт) загальна сума понесених витрат становить 31437 грн. При цьому позивачка просила стягнути з відповідача половину додаткових витрат в розмірі 15718,50 грн (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог). Заперечуючи зазначені позовні вимоги в цій частині представниця відповідача зазначила, що додані до позовної заяви документи є сумнівними для зарахування їх в якості належних доказів, посилаючись на та ту обставину, що долучені документи не відповідають вимогам ст.1, 2, 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Однак не зважаючи на ці обставини, відповідач погодився сплатити додаткові витрати на дитину у розмірі 7000 грн, виходячи із своїх фінансових можливостей. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам позивачки про розмір додаткових витрат, суд не бере до уваги видаткові накладні та прибуткові касові ордери видані ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , оскільки вони, всупереч до ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підписані однаковим підписом ручкою червоного кольору, що унеможливлює ідентифікувати фактичних надавачів послуг та посадових осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій (а.с.12-23). Крім цього в Акті виконаних робіт №27072 від 13.04.2023 ( а.с. 11), видаткових накладних, прибуткових касових ордерах та квитанціях до них замовником послуг або покупцем зазначено малолітню [PERSON] , яка не має права виступати в даних правочинах в якості замовника послуг чи покупця, оскільки не досягла віку цивільної дієздатності згідно ст. 30 ЦК України. Доказів, що від її імені в даних правочинах виступала її мати до матеріалів справи не додано. Також суду не надано доказів (бухгалтерських документів), підтверджуючих фактичну сплату лікарю [PERSON] коштів в розмірі 25050 грн за здійснені послуги з лікування зубів [PERSON] згідно акту виконаних робіт№27072 від 13.04.2023. Таким чином встановлені недоліки зазначених документів унеможливлюють визнання їх допустимими та достовірними доказами понесених позивачкою додаткових витрат на дитину в розмірі, зазначеному в позовній заяві. Разом з цим, враховуючи часткове визнання відповідачем позову в цій частині на суму 7000 грн, суд у відповідності до приписів ч.4 ст. 206 ЦПК України, вважає, що таке визнання не суперечить закону та не порушує права інших осіб, а отже надає підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 7000 грн додаткових витрат на доньку [PERSON] . За таких обставин позовна вимога про стягнення додаткових витрат на дитину підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, а позов задоволено частково, то суд вважає, що з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1750,2 грн ( 1211,2 грн за позовну вимогу про стягнення аліментів, 539 грн ( 44,5%) - за позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину).

Outcome: partial