Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

В Долинський\~районний суд\~Івано-Франківської\~області 20.02.2024\~з Калуського\~ міськрайонного суду\~Івано-Франківської області поступила матеріли справи за позовом\~ [PERSON] до Акціонерного товариства "Сенс Банк", третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір Олег Вікторович, \~ про\~визнання\~ виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню. Позивачка \~ [PERSON] просить ухвалити рішення, яким: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича №25764 від 30.08.2021 , про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість в розмірі 17290,85 грн; \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь [PERSON] судові витрати, зокрема по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5000,00 грн. Свої \~вимоги\~мотивує тим,\~що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис № 25764 від 30.08.2021, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість в розмірі 17 290,85 грн. Приватний нотаріус, мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за кредитним договором № 500835952 від 21.07.2020 укладеним із АТ «Альфа-Банк». Банк був заснований у 1992 році та з 2001 року здійснював свою діяльність під назвою АТ «Альфа-Банк». У 2022 році було ухвалено рішення про відмову від бренду "Альфа-Банк", здійснено зміну юридичного найменування банку на АТ «Сенс Банк» та створено новий бренд Sense Bank. Стягнення заборгованості проводиться за період з 04.03.2021 по 17.06.2021. Сума заборгованості за кредитним договором складає 17 290,85 грн. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович згідно Єдиного реєстру нотаріусів не діє. Вважає, що виконавчий напис № 25764 від 30.08.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. є протиправним, тобто такий, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у МЮ України 22.02.2012 за №282/20595 (надалі - Порядок). Згідно зі ст. 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (надалі - Перелік). Ст. 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 КМ України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/2 0084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2017 було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені та не забезпечені іпотекою. Отже, починаючи з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням мов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 30.08.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо додання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищенаведене, слід зробити висновок, що спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі (а.с.2-9). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2024 цивільна справа № 345/628/24 про\~ визнання \~виконавчого напису\~нотаріуса таким,\~що не\~підлягає виконанню передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.88). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської\~ області від 20.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі № 345/628/24 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства "Сенс Банк", третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір Олег Вікторович, \~ про\~визнання\~ виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню, повідомленням сторін (а.с.89). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської\~ області від 20.02.2024 заяву [PERSON] про забезпечення позову, що подається одночасно з позовною заявою - задоволено. Зупинено стягнення з позивачки [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк»» на підставі виконавчого напису № 25764 від 30.08.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., яке здійснюється на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніром Олегом Вікторовичем у виконавчому провадженні ВП № 67085581, до набрання законної сили рішенням суду в справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства "Сенс Банк", третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір Олег Вікторович, \~ про\~визнання\~ виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню (а.с.94). Представник відповідача\~АТ "Сенс\~Банк"\~ адвокат\~Матвійчук М.З.\~20.03.2024\~подав заяву\~,\~про розгляд\~справи у\~відсутності особи,\~яка бере\~участь у\~справі,\~сформовану в\~системі «Електронний\~суд»,\~в якій\~ зазначив,\~що відповідач заперечує проти заявленої позовної заяви, вважає її необґрунтованою. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29.06.1999 передбачено, що для стягнення заборгованості з підстав що випливають з кредитних відносин за кредитними договорами за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка кредитора на письмовому повідомленні або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в кредитному договорі адресу. Однак, вимогу про усунення порушень протягом 30 денного терміну з дати їх направлення (отримання) перед Кредитором - боржником не виконано, а заборгованість за Договором не погашено, у зв`язку з чим було вчинено виконавчий напис із збігом тридцятиденного строку з моменту виникнення права вимоги . Оскільки у позичальника наявна заборгованість за кредитним договором, що не спростовано, то кредитор має право на такий спосіб позасудового захисту, як стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач не вчинив дій щодо погашення заборгованості, та лише односторонньо припинив виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно із ч. 2 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України 03.03.2004 №20/5, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. В обґрунтування безспірності вимог нотаріусу було надано перелік документів, що передбачено чинним законодавством України та підтверджують безспірність заборгованості за Договором, які знаходяться в нотаріальній справі. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом та стягувачем було дотримано усіх вимог законодавства, що ставляться до вказаної нотаріальної дії. Зважаючи на викладене, твердження позивача, що заборгованість не є безспірною помилкові, оскільки від дати надіслання вимоги про погашення заборгованості пройшло 30 днів, заборгованість погашена боржником не була, а тому вимоги заявника на вчинення виконавчого напису були безспірними, на основі чого і нотаріусом був вчинений виконавчий напис. В позовній заяві позивач не вказує в чому саме полягає спірність заборгованості, не надає власного контррозрахунку заборгованості, або будь-яких інших доказів на спростування суми боргу за кредитом або ж порушення процедури вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса. Що до строку вчинення виконавчого напису, то такий був вчинений для стягнення простроченої заборгованості, в межах 3-х річного строку, суми боргу які виникли більш як три роки до дати вчинення напису до розрахунку не включались. Оскільки вчиняючи виконавчий напис нотаріус діяв згідно наданих йому повноважень та в межах процедур визначених законами та підзаконними нормативно-правовими актами, то за відсутності відповідних доказів неправомірності дій нотаріуса, немає підстав вважати, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням законодавства. Оригінал кредитного договору та інші оригінали документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис згідно положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Закону України «Про виконавче провадження», знаходяться у приватного виконавця та приватного нотаріуса, адже виконавчий напис вчиняється на підставі оригіналів документів які пришиваються до такого виконавчого напису нотаріуса, а в подальшому подаються для примусового виконання приватному виконавцю. Саме позивач повинен довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимогу зокрема вжити заходів щодо збирання доказів, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та нотаріальною справою, згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, а відповідач не зобов`язаний спростовувати докази які позивачем не надано суду. Відповідач вважає, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс (аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду № 917/1307/18 від 23.10.2019 року). Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Отже, вважає, що позовні вимоги є повністю необґрунтованими та спростовуються наведеними запереченнями, а тому не підлягають до задоволення. Щодо витрат на правничу допомогу. Так в матеріалах справи наявний договір в якому позивач та адвокат погодили відповідну вартість правничої допомоги, порядок її нарахування, вартість конкретних послуг (погодинна або одноразова), тощо, однак такий договір не містить підпису клієнта, а посилання на підписання кваліфікованим цифровим підписом нічим не підтверджене, в матеріалах справи немає доказів того, що сторони погодили такий спосіб укладення договорів. Більше того, серед переліку послуг наявні позиції які є необґрунтованими, та не є необхідними у даній справі, зокрема Адвокатський запит про витребування документів ВП не був необхідним, оскільки згідно Закону України «Про виконавче провадження» боржник вправі самостійно ознайомлюватись з матеріалами виконавчого провадження та отримувати з них копії документів, та зобов`язаний своєчасно з`явитись на вимогу виконавця (ст. 19). Тобто в боржника був обов`язок з`явитись до виконавця. Так само з матеріалами справи боржник і адвокат мають право ознайомлюватись в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, однак адвокат включив до розрахунку витрат на правничу допомогу: і адвокатський запит і ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження в АСВП; Так само адвокатом при подачі позову було не вірно визначено підсудність та не залучено до справи приватного нотаріуса який вчинив оскаржуваний виконавчий напис, що свідчить про неповноту надання послуг, та неспівмірність наданих послуг заявлений їх вартості. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою (ст. 13 Закону). Згідно пп.14 п.1 ст. 226 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Таким чином на підтвердження факту розрахунку із самозайнятою особою яка здійснює незалежну професійну діяльність, сторона повинна надати суду договір про надання правової (правничої) допомоги який містить умови про вартість послуг, їх розмір і порядок розрахунків, та розрахунковий документ який відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зокрема документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Зокрема згідно п. 5 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні № 148 від 29.12.2017, суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Суб`єкти господарювання здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку. Однак в матеріалах справи відсутні будь - які докази того, що оплата за надані послуги була здійснена саме у вказаній справі, саме особі яка підписала позовну заяву, адже до матеріалів справи не долучено квитанцій, які в призначенні платежу містили б інформацію про номер справи у якій надаються відповідні послуги а, одержувачем би був виконавець таких послуг. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. Слід зазначити, що вартість послуг на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача є явно завищеною не тільки стосовно обсягу та якості наданих послуг, а і порівняно із складністю справи, та є явно не співмірною до суми боргу. Так само така сума винагороди адвоката є неспівмірною з сумою боргу в розмірі на стягнення якої було видано виконавчий напис нотаріуса, що свідчить про зловживання позивачем та представником своїми правами. Справа в даному випадку не є складною, сума боргу за виконавчим написом є незначною, значення справи для сторін не є значним оскільки у випадку задоволення позову борг залишатиметься непогашеним, а кредитор вправі буде звернутись до суду із позовом про стягнення такого боргу, тобто в даній справі спір між сторонами не буде вирішено остаточно, а тільки буде скасовано документ на підставі якого здійснюється примусове виконання обов`язку. Отже, згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України, наявні підстави для зменшення розміру судових витрат, якщо суд дійде висновку про їх стягнення. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що у випадку задоволення позову, суд вправі зменшити розмір витрат на правничу допомогу на 70 відсотків (а.с.102-105). Позивачка [PERSON] \~та її\~представник адвокат\~Калінін С.К.\~(\~ордер серії\~ВІ №1182885\~а.с.29) \~в судові\~засідання не\~з`явились,\~хоч про\~час та\~місце його\~проведення були\~належним чином\~повідомлені судом (а.с.90).\~Представник позивачки\~подав в\~Долинський районний\~суд \~заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, сформовану в системі «Електронний суд»,\~згідно якої\~просить розглядати вищевказану позовну заяву без участі сторони позивача. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи судом (а.с.98-99). \~ \~ \~ \~Представник відповідача АТ «Сенс Банк» - адвокат Матвійчук М.З. (довіреність №020201/23 а.с.107) в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку (а.с.90). В заяві про розгляд справи у відсутності особи, яка бере участь у справі, просить розгляд справи провести у відсутності представника АТ «Сенс Банк», відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У випадку задоволення позову, зменшити розмір витрат на правничу допомогу на 70%. (а.с.104 зв.ст.) Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір О.В. в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.101) . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд,\~ дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Згідно з \~ст. 15 ЦК України, \~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України, \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі \~ст.18 ЦК України, \~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановлених законом. Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені\~ст.ст.87-88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 за № 282/20595, (з наступними змінами) та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172\~(з наступними змінами). Відповідно до\~положень ст.88 Закону України «Про нотаріат»\~, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками\~\~наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за якими вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості за кредитом. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статтей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статтей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»,\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17,\~який враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 підтвердила вказаний правовий висновок Верховного Суду. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.01. 2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Судом встановлено, що [PERSON] , 21.07.2020 шляхом підписання Оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, уклала кредитний договір з АТ «Альфа Банк» (а.с.30-32). Банк з 2001 року здійснював свою діяльність під назвою АТ «АЛЬФА-БАНК». У 2022 році було ухвалено рішення про відмову від бренду Альфа-Банк, здійснено зміну юридичного найменування банку на АТ «СЕНС БАНК» та створено новий бренд Sense Bank. 30.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~\~Бригідою В.О., був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 25764, згідно якого запропоновано звернути стягнення з громадянки України , якою є [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором № 500835952 від 21.07.2020, укладеним з Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500835952 від 21.07.2020. Строк платежу за Кредитним договором № 500835952 від 21.07.2020 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 04.03.2021 по 17.06.2021. Сума заборгованості складає 16640,85 грн, в тому числі : прострочена заборгованість за сумою кредиту 1186,55 гривень; прострочена заборгованість за комісією та процентами 2085,23 гривень; строкова заборгованість за сумою кредиту 13369,07 гривень. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача АТ «Альфа-Банк» в розмірі 650,00 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника , яким є [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк», складає 17290,85 гривень ( а.с.16). У подальшому, 07.10.2021, на підставі заяви представника АТ «Альфа-Банк» про примусове виконання, приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніром О.В., відкрито виконавче провадження № 67085581 про примусове виконання виконавчого напису №25764 виданого 30.08.2021 приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. (а.с.27-28) . В обґрунтування позову [PERSON] , посилається на те, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, підстави виникнення зазначеної заборгованості. З матеріалів\~справи не\~вбачається,\~а представником\~відповідача не\~подано належних\~та допустимих\~доказів,\~що при\~вчиненні напису\~нотаріус отримав\~від відповідача\~первинні бухгалтерські\~документи щодо\~видачі кредиту\~,\~ здійснення\~його часткового\~погашення (квитанції,\~платіжні доручення,\~меморіальні ордери,\~розписки,\~чеки тощо)\~та рішення суду, яким задоволено позов АТ "Альфа-Банк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості в сумі 16640,85 грн, \~ тому у\~нотаріуса були\~відсутні підстави\~вважати,\~що розмір\~заборгованості перед АТ "Альфа-Банк» зазначений у написі є безспірним. Представником відповідача та третіми особами не подано до суду жодних доказів на спростування доводів позивачки. Тобто, з установлених судом обставин справи не вбачається, що звертаючись до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, відповідач, з метою підтвердження наявності заборгованості позивачки надав, з урахуванням положень Переліку документів, належні докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника та нотаріально посвідчений договір, на підставі якого така заборгованість нарахована. В матеріалах справи відсутні будь-які документи, що входять до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Наведені обставини вказують на те, що розмір заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивачка заперечила наявність заборгованості, що являється достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а як встановлено судом заборгованість не є безспірною. Позивачка вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки кредитний договір не був нотаріально посвідчений. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням\~ЗУ «Про нотаріат», а також Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у зв`язку з чим виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Судом в ході розгляду справи встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. П. 2 вказаного Переліку було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом формального подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Разом із тим постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 та Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 , відмовлено в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1.11.2017, якою було визнано незаконною та не чинною\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4\~ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22.02.2017 , а отже на момент вчинення 30 серпня 2021 року оспорюваного виконавчого напису п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, втратив законну силу внаслідок визнання судовим рішенням нечинною та незаконною постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662, нотаріус мав право вчиняти виконавчий напис лише про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Поряд з\~цим,\~наявна в\~матеріалах цивільної\~справи копія\~кредитного договору\~№500835952\~ від 21.07.2020 (а.с.30-36), на підставі якого було вчинено 30 серпня 2021 року оспорюваний виконавчий напис, безумовно свідчать про те, що такий договір нотаріально не посвідчувався. Останнє, в свою чергу, вказує на вчинення такого виконавчого напису за відсутності передбачених для цього законних підстав, що полягає\~у недотриманні умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника.\~Такий висновок суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 березня 2020 року по справі №757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року по справі №158/2157/17, від 21 жовтня 2020 року по справі №172/1652/18. Крім того, згідно з позицією, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 , вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного: Відповідно до положень ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оскільки законодавство не містить встановленого граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу, питання розподілу витрат пов`язане виключно із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями). Як передбачено ст.ст.15,60,62 ЦПК України\~та\~Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», правничу допомогу в суді може надавати адвокат, повноваження якого як представника посвідчується довіреністю або ордером. Згідно\~ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнта. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини справи. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану позивача. На підтвердження надання позивачці правничої допомоги до матеріалів справи долучено договір №б/н23 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 20.11.2023, укладений між\~адвокатським бюро «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна С.К. та позивачкою (а.с.20-23); ордер серії ВІ №1182885 (а.с.29); акт виконаних робіт (наданих послуг) від 28.01.2024, за яким позивачці були надані послуги на суму 5 000,00 грн; платіжна інструкція №1435889303 від 22.11.2023 відповідно до якої позивачка сплатила на користь адвокатським бюро «Калінін і Партнери» 5000,00грн, призначення платежу договір №б/н23 від 20.11.2023 (а.с.17). Представник відповідача АТ "Сенс Банк" подав до суду заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір гонорару, визначений позивачкою та адвокатським бюро є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19). Оцінюючи надані з боку адвоката правничі послуги, суд зазначає, що дана справа не є складною для професійного адвоката, така категорія справ є розповсюдженою, не потребувала значного часу та вивчення для складання позовної заяви, яка склала шість годин, та за що визначена сума в розмірі 2500 грн. До того ж, судом не може бути врахована сума в розмірі 1000 грн, як правова допомога, що склала 2 години за складання,оформлення подання до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області заяви про забезпечення позову від 28.11.2023, оскільки зазначені послуги, надані адвокатом, не відносяться до наданих послуг клієнту при розгляді справи у Долинському районному суді Івано-Франківської області. Окрім того, судом враховується і співмірність суми витрат на правничу допомогу відповідно до ціни позову, оскільки сума боргу, яка була стягнута приватним нотаріусом на підставі оспорюваного виконавчого напису складала 16\~640,85 грн, в свою чергу, витрати на правовому допомогу, які просив стягнути представник позивачки з відповідача на користь останньої склали 5000,00 грн. Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, категорії спору, обсягу фактично наданих позивачці послуг з правової допомоги та заперечень сторони відповідача, стягнення судових витрат (витрат на правову допомогу), понесених позивачкою у вказаній справі у розмірі 5 000,00 грн є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивачки, а тому не відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів. Враховуючи наявність підстав для зменшення розміру суми судових витрат суд приходить до висновку, що з АТ «Сенс Банк» на користь [PERSON] підлягає стягненню 2500,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, які він змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у\~статті 2 ЦПК України. Окрім цього, у відповідності до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору. За таких обставин, з відповідача АТ «Сенс Банк» на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 гривень , який справляється при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного ст.ст.\~50,\~\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.\~15,\~16,\~18, 1212 ЦК України,\~

Outcome: approved