Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Дніпровська міськрада 05 червня 2023 року звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвої А.А., третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, визнання спадщини відумерлою та передання її у власність територіальної громади міста. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2023 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п.п. 2, 5 ч. 3 ст. 175, абз. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких представником позивача 23 червня 2023 року було подано уточнену позовну заяву. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 28 червня 2023 року заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову було задоволено частково та заборонено вчиняти реєстраційні дії щодо спірного об`єкта нерухомого майна. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2023 року клопотання Дніпровської міської ради про витребування доказів було задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач у позові та його представник у ході судового засідання, посилалися на те, що на підставі розпорядження органу приватизації [PERSON] у складі родини: чоловіка [PERSON] і дочки [PERSON] було передано квартиру [ADDRESS] . На підставі розпорядження № Дніпропетровського міського голови № 415-р «Про присвоєння адрес житловим будинкам по [ADDRESS] » від 08 серпня 2014 року житловому будинку [ADDRESS] . З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачеві стало відомо, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А.А. 17 серпня 2022 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та на 1/3 частину вказаної квартири [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ім`я відповідача [PERSON] було видано після ухвалення судом рішення про визначення [PERSON] додаткового строку на прийняття спадщини. При цьому, судовим рішенням лише визначено додатковий строк відповідачеві [PERSON] на прийняття спадщини, але факт її родинних відносин з померлим спадкодавцем не встановлено. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] відповідачеві [PERSON] було видано нотаріусом після встановлення рішенням суду факту проживання однією сім`єю відповідача [PERSON] і спадкодавця. Тобто, нотаріусом при оформленні свідоцтв про право на спадщину не встановлені зазначені обставини та безпідставно видані свідоцтва. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року, яким встановлений факт проживання [PERSON] з [PERSON] , скасовано, заяву [PERSON] залишено без розгляду. Таким чином, наявні підстави для визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними. Оскільки у відповідачів відсутні підстави для спадкування за законом, спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, квартира [ADDRESS] , 2/3 частини якої належали [PERSON] , яка померла [INFO] , інша 1/3 частина належала [PERSON] , яка померла [INFO] , має бути визнана відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади. Просили суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] від 17 серпня 2022 року, видане на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Арсеньєвою А.А., недійсним; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] від 29 вересня 2021 року, видане приватним нотаріусом Арсеньєвою А.А. на ім`я [PERSON] , недійсним; визнати відумерлою спадщину, яка складається із квартири [ADDRESS] , яка залишилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , та передати її у власність територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради; стягнути з відповідачів судові витрати. У своїй заяві до суду від 01 квітня 2024 року представник позивача просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві, а її представник у ході судового розгляду, посилалися на те, що позивач у позовній заяві вказує, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року [PERSON] визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , але не встановлено факт проживання зі спадкодавцем або факт родинних відносин між ними, тому свідоцтво про право на спадщину за законом приватним нотаріусом Арсеньєвою А.А. видано відповідачеві безпідставно. У разі незгоди Дніпровської міської ради з рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року, яким визначено [PERSON] додатковий строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивач не позбавлений можливості звернутися з апеляційною скаргою. Проте, позивачем, в порушення права власності відповідача [PERSON] , заявлено позовні вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину квартири [ADDRESS] недійсним. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Відповідач [PERSON] , яка мала право на спадщину за законом, звернулася із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, оскільки судове рішення, яким визначено додатковий строк для прийняття спадщини, не оскаржено, воно набрало законної сили, факти, встановлені при його розгляді, є преюдиціальними. Також зазначили, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року, яким встановлено факт проживання однією родиною [PERSON] і [PERSON] не менше як 5 років на момент відкриття спадщини, скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року, заяву [PERSON] залишено без розгляду, проте заявник (відповідач [PERSON] ) не позбавлений можливості звернутися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою. Позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою мають розглядатися в порядку окремого провадження та заявлені Дніпровською міською радою передчасно. Позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У своїй заяві представник відповідача справу просив розглядати без фіксації судового засідання технічними засобами, проти задоволення позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки судові не повідомив, будь-яких клопотань чи заяв до суду не подав. Відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєва А.А. у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомила. Третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, рішення ухвалити відповідно до норм чинного законодавства. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 травня 1995 року квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 35, 229), право власності на яку зареєстровано в МБТІ (т. 1 а.с. 34, 35 оберт). Згідно з розпорядженням Дніпропетровського міського голови № 415-р від 08 серпня 2014 року житловому буд. [ADDRESS] (т. 1 а.с. 30). [PERSON] є рідним братом [PERSON] (т. 2 а.с. 12, 13), яка після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (т. 2 а.с. 14). Батьками [PERSON] є [PERSON] і [PERSON] (т. 2 а.с. 8). [INFO] [PERSON] померла (т. 2 а.с. 10). 05 липня 1986 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (т. 1 а.с. 174 оберт). [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 172). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. 10 грудня 2011 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 171 оберт) після смерті свого чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] (т. 1 а.с. 172), та їй були видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 січня 2012 року, 31 жовтня 2012 року та 28 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 182 оберт, 189 оберт, 201). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2012 року [PERSON] визначено додатковий строк у 2 місяця для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] (т. 1 а.с. 191 оберт-192). [INFO] [PERSON] померла (т. 2 а.с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. 23 грудня 2020 року відповідач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (т. 2 а.с. 3). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвої А.А. від 23 грудня 2020 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 87). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року визначено [PERSON] додатковий строк в 1 місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (т. 2 а.с. 21). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 вересня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А.А. і зареєстрованого в реєстрі за № 2230, відповідачеві [PERSON] належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] (т. 2 а.с. 52). [INFO] померла [PERSON] (т. 1 а.с. 158). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. 04 грудня 2020 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач [PERSON] (т. 1 а.с. 157). Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А.А. 17 серпня 2022 року відповідачеві [PERSON] було видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 1066, про право на спадщину за законом на вклади в банківській установі (т. 1 а.с. 214), свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1067, на гараж в ГК «Метро» (т. 1 а.с. 227), а також свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1068, на підставі якого право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] належить відповідачеві [PERSON] (т. 1 а.с. 234). Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року (т. 1 а.с. 22-23, 206-207), яким встановлено факт проживання відповідача [PERSON] зі спадкодавцем не менше 5 років, скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року (т. 1 а.с. 24-26), заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду. Згідно з ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~положень ст.\~1258\~ЦК України\~спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1263 ЦК України визначено, що у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Статтею 1301 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , судом встановлено, що відповідач [PERSON] і батько померлої спадкодавці [PERSON] є рідними братом і сестрою, що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження [PERSON] і [PERSON] , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Тобто, вона доводиться померлій [PERSON] тіткою, та відповідно, за відсутності інших спадкоємців [PERSON] , померлої [INFO] , за законом або заповітом, має право на спадкування за законом як спадкоємець третьої черги. Посилання Дніпровської міської ради в позовній заяві, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року, яким визначено відповідачеві [PERSON] додатковий строк в 1 місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не є підставою для отримання спадщини, оскільки судовим рішенням не встановлений факт родинних відносин між спадкоємцем і померлою спадкодавицею, не заслуговує на увагу, оскільки нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряється наявність родинних стосунків між спадкодавцем і спадкоємцем. І це віднесено законом до компетенції нотаріуса. Відповідно до ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 68\~ЗУ «Про\~нотаріат» визначено, що нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Тобто, предметом розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини було саме визначення такого строку, оскільки постановою нотаріуса від 23 грудня 2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі пропуску встановленого шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що спадкоємець і померлий спадкодавець проживали і були зареєстровані за різними адресами; питання про встановлення родинних відносин між ними не було предметом спору, оскільки вказаний факт був підтверджений в нотаріальній справі відповідними документами (т. 2 а.с. 8, 12-14). Таким чином, оскільки рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року, яким відповідачеві [PERSON] визначений додатковий строк в 1 місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , набрало законної сили, факт родинних відносин підтверджується відповідними свідоцтвами про народження відповідача, її брата батька померлої спадкодавці, спадкоємці попередньої черги відсутні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Дніпровської міської ради в цій частині є необґрунтованими. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 вересня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсентьєвою А.А. і зареєстрованого в реєстрі за № 2230, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , Дніпровській міській раді слід відмовити. З приводу заявлених позовних вимог Дніпровської міської ради до [PERSON] в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 серпня 2022 року, посвідчене приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А.А., суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Відповідно до приписів ст.\~1301\~ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. З постанов Верховного Суду 28 грудня 2020 року у справі № 662/826/19, провадження № 61-20147св19, та від 21 грудня 2020 року у справі № 318/1268/18, провадження № 61-3783св19, а також від 08 квітня 2020 у справі № 368/1817/15, провадження № 61-26593св18 вбачається, що свідоцтво про право на спадщину це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Фактично свідоцтво не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження наявності права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва, є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує в його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 916/780/18. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) у\~статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, зазначено відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування: утримання, спорідненість, заповіт. Підставою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стало рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року, яким було встановлено факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] , з 10 жовтня 2014 року по день смерті, [INFO] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року про встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] , яка померла [INFO] , скасовано, заяву залишено без розгляду. Згідно з ч. 3 п. 27 Постанови пленума\~Верховного суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. За таких обставин, враховуючи, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 серпня 2022 року, посвідчене приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А.А. і зареєстроване в реєстрі за № 1068, відповідно до якого відповідачеві [PERSON] як спадкоємцеві [PERSON] , яка померла [INFO] , належить 2/3 частин квартири [ADDRESS] , видане нотаріусом на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року, скасованого постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року, тобто, правова підстава (документ), у зв`язку з якою було видано свідоцтво скасовано, тому зазначене свідоцтво підлягає визнанню недійсним, а позовні вимоги Дніпровської міської ради в цій частині задоволенню. При розгляді справи судом встановлено, що окрім свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частин квартири [ADDRESS] , [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину на гараж та на банківський вклад, при цьому враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, питання про недійсність зазначених свідоцтв судом не вирішується, оскільки не є предметом спору. З приводу заявлених позовних вимог про визнання відумерлою спадщини, яка складається із квартири [ADDRESS] , яка залишилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , та передачі її у власність територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно зі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. Відповідно до ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів відсутності спадкоємців за законом або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття, а тому і не доведено перед судом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, які підлягають захисту. Позовні вимоги в частині визнання спадщини у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] , відумерлою та передачу її у власність територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради задоволенню не підлягають, оскільки після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , наявний спадкоємець третьої черги за законом відповідач [PERSON] , якій визначений додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року, яке не оскаржувалося відповідачем, Дніпровською міською радою, набрало законної сили, тобто, обов`язкове до виконання, тому за таких обставин відсутні правові підстави для визнання спадщини у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлої [INFO] , відумерлою. У задоволенні позовних вимог в цій частині Дніпровській міській раді слід відмовити. З приводу визнання спадщини у вигляді 2/3 частин квартири [ADDRESS] , які залишилися після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , відумерлою та передачу її у власність територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради задоволенню не підлягають з огляду на таке. Підставою скасування судового рішення суду першої інстанції зазначено, що справа мала би розглядатися в порядку позовного провадження, а не окремого, оскільки метою звернення [PERSON] із заявою про встановлення факту постійного проживання є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , зокрема з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилося після її смерті. Таким чином, зі змісту заяви [PERSON] вбачається спір про право, оскільки встановлення факту спрямоване на отримання спадкового майна у власність, а тому спір підлягає розгляду в загальному порядку. Тобто, відповідач [PERSON] не позбавлений права звернутися з позовною заявою про встановлення факту проживання з [PERSON] , яка померла [INFO] , у порядку позовного провадження, адже, хоча рішення суду від 24 червня 2022 року було скасовано судом апеляційної інстанції, заяву залишено без розгляду, що передбачає право заявника на вирішення питання та захисту прав в судовому порядку. Разом з цим суд зауважує, що спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] , які залишилися після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не може бути визнана судом відумерлою, оскільки після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадщину прийняла його дружина, [PERSON] , як спадкоємиця першою черги, про що свідчать спадкова справа, копія якої наявна в матеріалах справи (т. 1 а.с. 171-202). Таким чином, задоволення позовних вимог в частині визнання спадщини у вигляді 2/3 частин квартири [ADDRESS] , які залишилися після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відумерлою та передача її у власність територіальної громади буде передчасною, оскільки остаточно питання про відсутність спадкоємців на частину квартири, належну [PERSON] , яка померла [INFO] , не вирішено. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. \~ \~ \~ \~Позивачем Дніпровською міською радою при поданні позову було сплачено судовий збір у загальному розмірі 6\~710 грн. (т. 1 а.с. 1, 39), який з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача у розмірі 3\~355 грн. (5 368 грн. + 1\~342 грн. : 2 = 3\~355 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial