Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

22.01.2024 до Дарницького районного суду м. Києва за підсудністю з Богунського районного суду м. Житомира надійшла позовна заява Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій представник позивача - [PERSON] (документ на підтвердження повноважень - копія довіреності № 3078/10 від 28.12.2022) просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті з 01.10.2021 по 01.11.2023 за адресою [ADDRESS] послуги з постачання теплової енергії у сумі 25 432,54 грн, а також та судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що КП «Житомиртеплокомуненерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення до будинку [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] у вказаному будинку, а отже є споживачем вказаних послуг. Однак з жовтня 2021 року по листопад 2023 року відповідач не вносив плату за отримані послуги з постачання теплової енергії, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 25 432,54 грн. Позивач просив стягнути з відповдіача зазначену суму боргу. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 12. 12.2023 справу за позовом КП «Житомиртеплокомуненерго» до [PERSON] направлено за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 06.02.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач належним чином за адресою реєстрації місця проживання повідомлявся про розгляд справи в суді, однак конверт повернуся до суду без вручення із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як убачається з матеріалів справи, виконавцями послуг з централізованого опалення по будинку [ADDRESS] є Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відповідач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , а отже є споживачем послуг позивача за вказаною адресою. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції Закону № 1875-VІ від 24.06.2004 р. передбачалось право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідав визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції Закону № 2189-VІІІ від 09.11.2017 р., споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 р. № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В порядку ст. 540 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний з кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Статтею 541 Цивільного кодексу України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема неподільності предмета зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Згідно положень ст. ст. 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Судом встановлено, що відповідач з 01.10.2021 по 01.11.2023 не оплачував за отримані послуги з постачання централізованого опалення, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 25 432,54 грн. При визначенні суми боргу, суд бере за основу долучений позивачем розрахунок заборгованості, який складений у повній відповідності з чинним законодавством та перевірений судом. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У спростування вищенаведеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано. За викладених обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Outcome: approved