Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

14.02.2024 р. ТОВ «Коллект центр» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 501215960 від 12.12.2019 р. у розмірі 126 217,91 грн. В обґрунтування зяавлених вимог позивач вказує на те, що 12.12.2019 р. між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] шляхом підписання Оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501215960, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 41 669,89 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму у строк до 12.12.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 35% річних. Крім того, 15.08.2019 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] шляхом підписання Оферти на укладання угоди про надання кредиту №482888932, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 49 994,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму у строк до 16.08.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних. 17.05.2021 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за Договорами (угодами) №482888932 від 15.08.2019 та №501215960 від 12.12.2019, що укладені між ПАТ «АльфаБанк» та [PERSON] . Крім цього, 18.05.2021 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/2021, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за Договорами (угодами) №482888932 від 15.08.2019 та №501215960 від 12.12.2019, що укладені між ПАТ «АльфаБанк» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч. за кредитними ми договорами (угодами) №482888932 від 15.08.2019 та №501215960 від 12.12.2019, що укладені між ПАТ «АльфаБанк» та [PERSON] . У зв`язку з невиконанням зобов`язаньза кредитними договорами №482888932 від 15.08.2019 та №501215960 від 12.12.2019, у [PERSON] виникла заборгованіть перед TOB «Коллект Центр», загальний розмір якої, станом на 09.01.2024 року, становить 126 217,91грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 67 137,17 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 54 976,33 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн.; нараховані 3% річних - 679,95 грн.; інфляційні втрати - 3 224,46 грн. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.02.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач відзиву на позовну заяву не подала. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, з невідомих суду на те причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася вчасно та належним чином. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив 15.08.2019 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] шляхом підписання Оферти на укладання угоди про надання кредиту №482888932, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 49 994,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму у строк до 16.08.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних. Крім того, 12.12.2019 р. між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] шляхом підписання Оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501215960, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 41 669,89 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму у строк до 12.12.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 35% річних. 17.05.2021 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за Договорами (угодами) №482888932 від 15.08.2019 та №501215960 від 12.12.2019, що укладені між ПАТ «АльфаБанк» та [PERSON] 18.05.2021 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/2021, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за договорами (угодами) №482888932 від 15.08.2019 та №501215960 від 12.12.2019, що укладені між ПАТ «АльфаБанк» та [PERSON] ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч. за кредитними ми договорами (угодами) №482888932 від 15.08.2019 та №501215960 від 12.12.2019, що укладені між ПАТ «АльфаБанк» та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Розмір невиконаних зобов`язань підтверджується даними розрахунку заборгованості за кредитним договором, який не спростовано відповідачем. У порушення умов кредитного договору № 501215960 від 12.12.2019 р., відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 09.01.2024 року розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 77 198,75 грн., з яких: - Заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 39131,27 грн.; - Заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 36444,89 грн.; - Заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн. - нараховані 3% річних - 238,00 грн. станом на 23.02.2022 - інфляційні втрати - 1384,59 грн. станом на 23.02.2022 У порушення умов кредитного договору № 482888932 від 15.08.2019 р., відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 09.01.2024 року розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 49 019,16 грн., з яких: - Заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 28005,90 грн.; - Заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 18531.44 грн.; - Заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн. - нараховані 3% річних - 441,95 грн. станом на 23.02.2022 - інфляційні втрати - 1839,87 грн. станом на 23.02.2022 Загальний розмір заборгованості перед TOB «Коллект Центр», становить 126 217,91грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 67137,17 грн.; Заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 54976,33 грн.; Заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн.; нараховані 3% річних - 679,95 грн.; інфляційні втрати - 3224,46 грн., нараховані станом на 23.02.2022 року. Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове спростування позовних вимог відповідачем суду не надано. Внаслідок порушення відповідачем [PERSON] умов кредитних договорів №482888932 від 15.08.2019 та №501215960 від 12.12.2019 ТОВ «Коллект центр» позбавлено того, на що воно розраховувало при укладенні договору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у позові на позивача. У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір № 02-01/2023 від 02.01.2023 р. про надання правової допомоги; види послуг; платіжну інструкцію № 0406040000 від 10.01.2024 р.; заявку на надання юридичної допомоги №874 від 02.01.2024 р., витяг з акту №4 про надання юридичної допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши перелік і вартість послуг, наданих адвокатом позивачу, з огляду на наведене вище, суд не може визнати співмірним зі складністю наданих послуг та з витраченим адвокатом часом заявлений позивачем розмір його витрат на правничу допомогу, зокрема, щодо підготовки та подачі позовної заяви. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та те, що розгляд справи проводився відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 25 000 грн до 10 000 грн та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн.

Outcome: partial