Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у листопад 2021 року подано позов про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] грошових коштів в сумі 132913,81 грн. Позов мотивований тим, що 27 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0456/3/16242, згідн якого позичальник отримав кредит в сумі 37600,00 доларів США, строком до 26.05.2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань було укладено з [PERSON] договір поруки № 014/0456/3/16242/2. В подальшому у зв`язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, банк звернувся до суду з позовом. Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 жовтня 2011 року позов задовольнено повністю. Стягнуто солідарно із [PERSON] , та [PERSON] , на користь публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк", заборгованість за кредитним договором № 014/0456/3/16242 від 27.05.2008 року в розмірі 441023 грн. 38 коп. по 850 грн. із кожного судового збору та по 60 грн. із кожного витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 жовтня 2021 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-3583/11 за позовом публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0456/3/16242 від 27.05.2008 року. Оскільки, як зазначає позивач, відповідачами рішення суду не виконано, кредитні кошти не повернуті, останній звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с.41). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 грудня 2021 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про забезпечення позову відмовлено (а.с.42-43). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 листопада 2022 року позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» грошових коштів в сумі 132913,81 грн., залишено без розгляду. Судове засідання відкладено (а.с.71). Через канцелярію суду представником позивача подані письмові пояснення (вх. № 43413 від 16.11.2023 року), які за свої змістом є заявою про зменшення розміру позовних вимог. Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 грудня 2023 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про забезпечення позову відмовлено (а.с.149-150). У звязку з чим, ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 січня 2024 року прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (вх. № 43413 від 16.11.2023 року) про зменшення розміру позовних вимог до розгляду. Судове засідання відкладено (а.с.152). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання (вх. № 42226 від 09.11.2023 року) про розгляд справи за відсутності представника позивача та підтримання позовних вимог, проти винесення заочного рішення, не заперечує (а.с. 124-126). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання, повідомлений належним чином, (а.с. 82, 108, 116, 123, 157) про причини неявки суд не повідомив, клопотань, заяв, відзиву на позов не подавав. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачу направлялась повістка про виклик до суду на адресу, зазначену в позовній заяві, а також відповідача про розгляд справи було повідомлено в порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням частини четвертої статті 223 та статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 жовтня 2011 року позов задовольнено повністю. Стягнуто солідарно із [PERSON] , та [PERSON] , на користь публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк", заборгованість за кредитним договором № 014/0456/3/16242 від 27.05.2008 року в розмірі 441023 грн. 38 коп. по 850 грн. із кожного судового збору та по 60 грн. із кожного витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.87-88). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 жовтня 2021 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» на його правонаступника- Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-3583/11 за позовом публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0456/3/16242 від 27.05.2008 року (а.с.84-86). Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Відповідно до частин першої-другої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Таким чином, з ухваленням судом у 2011 році рішення про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання ним грошового зобов`язання не відбулось. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення до 22.11.2021 року, а відтак позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов спочатку був пред`явлений до двох відповідачів, то у разі його б задоволення судовий збір стягувався б з кожного відповідача у рівних частках. При цьому, ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 листопада 2022 року позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» грошових коштів в сумі 132913,81 грн., залишено без розгляду. Питання повернення судового збору у разі залишення позову (заяви) без розгляду регулюється статтею 142 Цивільного процесуального кодексу України. Вказаною нормою не передбачено повернення позивачу (заявнику) судового збору у разі подання та задоволення судом заяви про залишення позову (заяви) без розгляду. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). Отже за змістом приписів статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та статті 7 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що у разі подання позивачем заяви про залишення позову без розгляду та задоволення такої заяви судом, судовий збір, сплачений при його поданні, позивачу не повертається. Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, при цьому до одного з відповідачів позовні вимоги залишені без розгляду, відтак з [PERSON] підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» судовий збір в сумі 1135,00 грн.

Outcome: approved