Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 14 566 грн та грошової винагороди до ювілею в сумі 6 522 грн, а всього 21 388,00 грн, без врахування всіх необхідних податків і зборів (а.с.1-6). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 19.01.2004 до 10.05.2022 перебувала у трудових правовідносинах з АТ «Українська залізниця» на підставі колективного договору. За умовами п. 3.10 колективного договору установлено, що працівникам дирекції, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. Також пунктом 3.19 працівникам залізниці з нагоди ювілею (60 років) передбачено виплачувати грошову винагороду в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки). Зазначила, що 14.01.2022 вона подавала заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. Однак дотепер роботодавець в особі ВП Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» не виплатив належну їй матеріальну допомогу в розмірі 14 866 грн та грошову винагороду до ювілею в розмірі 6 522 грн, чим грубо порушив її права гарантовані колективним договором. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 04.01.2024 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Ухвалою суду від 30.01.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху - відмовлено. У встановлений строк від представника відповідача надійшов відзив (а.с.42-51), відповідно якого у задоволенні позову просив відмовити повністю. Зазначав, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення передбачена законодавством лише для деяких категорій працівників, але відповідач в перелік таких працівників не включена.Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відповідно до ч. 1ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року, дія якого поширюється на правовідносини, що виникли з 24 лютого 2022 року, роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору на період воєнного стану. У зв`язку з цим, рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової винагороди до ювілею на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Отже, безпідставним є твердження позивача про порушення його трудових прав з оплати праці гарантованих колективним договором та ст. 526 ЦК України. Отримавши відзив позивач подала відповідь на відзив (а.с.67-72), де зауважила, що Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (№ 2136-ІХ від 15.03.2022), на який посилається відповідач як на підставу для відмови у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення та інших виплат, прийнято 15.03.2022, а набрав чинності лише 24.03.2022. В пункті 1 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» зазначено, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Вказане свідчить про передчасність прийняття рішення АТ «Укрзалізниця» про призупинення виплат, передбачених колективними договорами до набрання чинності Закону № 2136-ІХ, і як наслідок посилання роботодавця на статтю 11 Закону № 2136-ІХ як на підставу «законності» не виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, а також інших виплат згідно колективного договору. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити, посилалася на обставини, зазначені в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Вказала, що виплати, які просить стягнути позивач, були лише призупинені, реалізація виплат відкладається до закінчення дії правового режиму воєнного стану або до прийняття додаткових рішень правлінням АТ «Укрзалізниця». ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин У період з 19.01.2004 до 10.05.2022 [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах з АТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.18-20). Згідно наказу начальника дирекції АТ «Українська залізниця» №427/ОС від 04.05.2022, у зв`язку з виходом на пенсію та на підставі заяви від 02.05.2022 [PERSON] звільнено з роботи (а.с.21). [PERSON] здійснювала свою трудову діяльність на підставі колективного договору між адміністрацією і територіальним комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України Київської дирекції залізничних перевезень на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006 - 2023 роки (а.с.12-15). 14 січня 2022 року [PERSON] надала заяву про надання їй матеріальної допомоги на оздоровлення згідно п.3.10 колективного договору (а.с.16). Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2 481 грн, тому розмір матеріальної допомоги на оздоровлення становить 14 886,00 грн. Згідно рахунків заробітної плати за березень, травень 2022 року та січень 2023 року оклад [PERSON] становив 6 522,00 грн (а.с.22,23), а тому грошова винагорода до ювілею відповідно до п.3.19 колективного договору становлять 6 522,00 грн. Відповідно витягу з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» № Ц-54/31 Ком.т. від 14 березня 2022 року, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинені виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами (пункт 1.1.4) (а.с.54-61). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Згідно з вимогами ст.13 КЗпП України зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, щодо нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Аналогічні вимоги закріплені в ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди». Положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників (стаття 18 КЗпП України). Пунктом 3.10. Колективного договору встановлено, що працівникам дирекції, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. Пунктом 3.19 вказаного договору працівникам залізниці з нагоди ювілею (50, 60 та 70 років) та (або) досягнення пенсійного віку (в тому числі на пільгових умовах) передбачено виплачувати грошову винагороду в розмірі посадового окладу(місячної тарифної ставки). Частиною 2 статті 97 КЗпП України визначені форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, що встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України. У той же час відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває дотепер. Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 6 цього Закону в Указі Президента «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Крім того, 15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Отже положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Відповідно до ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. При цьому, системний аналіз законодавства свідчить про те, що дія ч. 1 ст.11 вказаного закону, якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022. Отже, оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені умовами колективного договору, їх зупинення відповідачем узгоджується із положенням статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Питання правомірності введення державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, у тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз`яснено й у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі № 580/2869/22. Рішення про відновлення виплат матеріальної допомоги не оздоровлення за 2022 рік, грошової винагороди до ювілею правлінням АТ «Укрзалізниця» не прийнято. Отже, виконання відповідачем обов`язку з виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, грошової винагороди до ювілею призупинено на час воєнного стану, тому звернення з цієї підстави до суду не позбавляє [PERSON] після закінчення воєнного стану звернутися до суду з такими вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе із нею відповідний розрахунок. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не має зворотної дії в часі до виниклих правовідносин щодо невиплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік та грошової винагороди до ювілею, оскільки зазначений вище Закон набрав чинності 24.03.2022, а позивач була звільнена з роботи з 10.05.2022. З огляду на це суд вважає, що позов [PERSON] є передчасним, а тому у його задоволенні належить відмовити. Що стосується заявленої заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності слід зазначити, що оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за їх безпідставності, то підстави щодо строків позовної давності не застосовуються.

Outcome: dismissed