Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обґрунтовує тим, що [INFO] в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області померла її тітка [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого, входить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який належав померлій [PERSON] як голові та єдиному члену колгоспного двору, який не втратив право на майно двору станом на 15.04.1991. Однак у зв`язку з приналежністю спадкового будинку до суспільної категорії колгоспних дворів вона не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Спадкоємцем другої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] був [PERSON] (батько позивача). Той факт, що дійсно [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була рідною тіткою [PERSON] по лінії батька [PERSON] , тобто останній був її рідним братом, встановлено рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.01.2019 (справа № 128/1720/18). Фактично спадщину після смерті [INFO] [PERSON] протягом шести місяців з моменту її смерті прийняв її рідний брат [PERSON] . Інші спадкоємці першої та другої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] відсутні. [INFO] в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області помер її батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина, до складу якої входить і майно, яке він фактично успадкував після смерті [INFO] рідної сестри [PERSON] , але за життя не оформив своїх спадкових прав, у тому числі і на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Вона є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] . Спадщину після смерті [INFO] батька [PERSON] вона прийняла, оскільки у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини. Заву про відмову від прийняття спадщини на її користь подав син померлого - [PERSON] . Інші спадкоємці першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті батька, відсутні. Однак оформити спадщину після смерті [INFO] батька [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті [INFO] своєї сестри [PERSON] , вона не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Відповідно до записів погосподарських книг, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , відносився до суспільної групи колгоспних дворів станом на 15.04.1991 і на цей час членом колгоспного двору була лише [PERSON] . Таким чином, вона не втратила право на майно двору і набула право власності на майно двору. Для того, щоб вирішити спір в досудовому порядку вона зверталася до Вінницької районної державної нотаріальної контори, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тому просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті [INFO] сестри [PERSON] , на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 47,2 кв.м, житловою площею 20,7 кв.м, допоміжною площею 26,5 кв.м, прибудови під літерою «а», сараю під літерою «Б», погребу під літерою «п/Б», криниці під №1. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 25.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання; витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , та копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . 29.09.2023 на виконання вимог ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 25.09.2023 надійшли копія спадкової справи, заведена після смерті [INFO] [PERSON] ; повідомлено, що відповідно до Спадкового реєстру, спадкоємці померлої [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.12.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. В судове засідання 01.04.2024 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] - адвокат Галіцина В.В. попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без їхньої участі, без технічної фіксації, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Представник Стрижавської селищної ради попередньо подала письмове клопотання, в якому просить розглянути дану справу за відсутності представника Стрижавської селищної ради, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 01.04.2024 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [INFO] в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.12.1998 (а.с. 6). [INFO] в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.08.2001 (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про одруження № [NUMBER] від 24.03.1970, [PERSON] та [PERSON] 24.03.1970 одружились (а.с. 9). Згідно з копією свідоцтва про народження від 17.11.1949, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до експертного висновку №056/194-m від 07.02.2024, особові імена [PERSON] (паспорт, запис [PERSON] ) та [PERSON] (свідоцтво про народження, запис [PERSON] ), [PERSON] (свідоцтво про одруження, запис [PERSON] ) попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи, є ідентичними; розбіжності виникли внаслідок фіксації в офіційних документах розмовних варіантів особового імені [PERSON] , [PERSON]; імена по батькові [PERSON] та [PERSON] попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи, є ідентичними (а.с. 111). З копії довідки від 25.10.2017 №2567, виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, убачається, що [PERSON] на момент смерті [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно з копією довідки від 25.10.2017 №2567, виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, сільській раді відомо, що після смерті [INFO] [PERSON] спадкоємцем першої черги був її брат [PERSON] , чи були у неї інші родичі, їм невідомо (а.с. 16). Відповідно до копії довідки від 25.10.2017 №2568, виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, дійсно [PERSON] , [INFO], яка померла [INFO] , є рідною сестрою (по матері) [PERSON] , [INFO], який помер [INFO] (а.с. 18). З копії довідки від 25.10.2017 №2570, виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, убачається, що протягом шести місяців з моменту смерті [INFO] [PERSON] фактично прийняв спадщину її рідний брат [PERSON] , [INFO], так як постійно проживав у спадковому будинку [ADDRESS] , зробив у ньому поточний ремонт: фарбував вікна, двері, змінив вхідні замки, розпорядився особистими речами померлої сестри, у нього на руках знаходився сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на ім`я [PERSON] (а.с. 19). Згідно з копією акту від 25.10.2017, складеного комісією у складі жителів с. Мізяківські Хутори, дійсно [PERSON] , [INFO], яка померла [INFO] , є рідною сестрою (по матері) [PERSON] , [INFO], який помер [INFO] , їхньою матір`ю була [PERSON] ; протягом шести місяців з моменту смерті [INFO] [PERSON] фактично прийняв спадщину її рідний брат [PERSON] , [INFO], так як постійно проживав в спадковому будинку [ADDRESS] , зробив в ньому поточний ремонт: фарбував вікна, двері, замінив вхідні замки, розпорядився особистими речами померлої сестри, у нього на руках знаходився сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на ім?я [PERSON] (а.с. 20). Відповідно до довідки від 25.05.2023 №70, виданої Стрижавською селищною радою, [PERSON] , згідно з даними погосподарських книг, була головою двору житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , з 1991 року і по день смерті [INFO] (а.с. 22). Згідно з інформацією, наданою Стрижавською селищною радою на адвокатський запит, від 23.05.2023 №60, за померлою [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] , на території Стрижавської селищної ради, рахується земельна ділянка загальною орієнтованою площею 0,50 га; за рішенням №3 11 сесії 21 скликання Мізяківсько-Хутірської сільської ради від 25.03.1994 вищевказана земельна ділянка була безкоштовно передана у приватну власність, документи, що посвідчують право приватної власності на земельні ділянки, не виготовлялися (а.с. 23). З копій погосподарських книг за період з 01.01.1991 до 01.01.1995 убачається, що [PERSON] була головою та єдиним членом колгоспного двору (а.с. 29-30). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.01.2019 задоволено частково позовну заяву [PERSON] до Мізяківсько-Хутірської сільської ради про встановлення факту родинних відносин та про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом; встановлено факт родинних відносин, а саме: що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була рідною тіткою [PERSON] зі сторони її батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; визнано за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 1,51 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП с. Мізяківські Хутори, яка розташована на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яке належало [PERSON] відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0448513, виданого на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації від 27.06.1997 №328 та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) за №1048; в іншій частині позову відмовлено (а.с. 31-33). З копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] убачається, що будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами складається з житлового будинку під літерою «А» загальною площею 47,2 кв.м, житловою площею 20,7 кв.м, допоміжною площею 26,5 кв.м, прибудови під літерою «а», сараю під літерою «Б», погребу під літерою «п/Б», криниці під №1 (а.с. 11-14). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.08.2023 №1304/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок після смерті [INFO] її батька [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті [INFO] сестри [PERSON] , оскільки відсутній документ, який посвідчує право власності на спадковий житловий будинок; право власності спадкодавця не зареєстровано відповідно до чинного законодавства; згідно з записами погосподарських книг, будинок відносився до суспільної групи колгоспних дворів (а.с. 34). З копії спадкової справи №22/2002 до майна померлого [INFO] [PERSON] убачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] шляхом подачі до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяви про це; [PERSON] , який є сином померлого [INFO] [PERSON] , подав до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву, у якій відмовляється від належної йому частки спадщини на користь дочки померлого [PERSON] (а.с. 47, 51). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.10.2022, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO], який помер [INFO] , є його дочка [PERSON] , [INFO] ; спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 65). Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами першою та другою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Таким чином, для оформлення спадкових прав після померлого необхідно звернутися до державної нотаріальної контори за місцем його проживання (реєстрації), оскільки відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Установлено, що після смерті [INFO] [PERSON] єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини, є дочка померлого - [PERSON] . Однак, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , позивач не має змоги, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що відсутній документ, який посвідчує право власності на спадковий житловий будинок; право власності спадкодавця не зареєстровано відповідно до чинного законодавства; згідно з записами погосподарських книг, будинок відносився до суспільної групи колгоспних дворів. Згідно з вимогами статті 7 Конституції СРСР (в редакції 1936 року), колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року №5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року №69. Згідно з п. 9 зазначених Вказівок, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. З вищенаведеного та з матеріалів даної справи убачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ), мала лише [PERSON] - голова двору, оскільки станом на 1991 рік була єдиним його членом. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом установлено, що спадщину після смерті [INFO] [PERSON] прийняв її рідний брат [PERSON] , оскільки постійно проживав в спадковому будинку [ADDRESS] , зробив в ньому поточний ремонт: фарбував вікна, двері, замінив вхідні замки, розпорядився особистими речами померлої сестри, що підтверджується матеріалами справи. Про наявність інших спадкоємців після смерті [INFO] [PERSON] судом не установлено. Хоч фактично [PERSON] прийняв спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав, через що позивач [PERSON] не має можливості оформити спадкові права на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 в справі № 2-7055/12 (провадження № 61-1322св18) вказано, що «з позовом про визнання права власності може звернутися особа, яка вже є власником майна, проте її права не визнаються іншої особою (особами). Стаття 392 ЦК України, у якій регламентується, зокрема, визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу». Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Оскільки померлий [INFO] [PERSON] фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті [INFO] сестри [PERSON] , на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який належав останній як голові та єдиному члену колгоспного двору, після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивач [PERSON] , яка прийняла спадщину, подавши відповідну заяву про це, однак отримати в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину після смерті батька на житловий будинок не має можливості, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у позивача немає, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04). За клопотанням позивача суд вважає залишити за останньою судові витрати по справі.

Outcome: approved