Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Бучацької міської ради, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , з ним, їхнім батьком [PERSON] . Вимоги обґрунтовує тим, що 06 серпня 2011 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який розірвано рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 16.03.2021. Від даного шлюбу у них народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з ним. Зазначає, що після розірвання шлюбу відповідачка мала намір вивезти дітей за межі кордону України. Вказує, що до теперішнього часу між ним та його колишньою дружиною не має згоди щодо місця проживання дітей. Звертає увагу, що остання не має постійного місця проживання, дітьми не цікавиться та вважає, що освіта для дітей не є обов`язковою, тому їм немає необхідності ходити в школу. Через зазначені обставини позивач не згоден із тим, щоб діти проживали з відповідачкою, наполягає на визначенні їхнього місця проживання разом з ним, як батьком, що буде відповідати інтересам дітей. Позивач вказує, що має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням, чого відповідачка забезпечити не в змозі. Разом з тим, зазначає, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки з дітьми і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавлені піклування матері. За наведених обставин просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження. 29 листопада 2023 року ухвалою суду до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Бучацької міської ради, про визначення місця проживання дітей, залучено спеціаліста в області практичної психології. Доручено спеціалісту провести опитування дітей у відсутності обох батьків і надати відповідь на наступні питання: 1) Чи можливе опитування малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні з урахуванням їх віку та рівня розвитку; 2) Встановити прихильність та близькість [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до проживання із одним з батьків, а саме з батьком [PERSON] (номер мобільного телефону [NUMBER] ), чи з матір`ю - [PERSON] . Ухвалою суду від 08 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Бучацької міської ради, про визначення місця проживання дітей та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Дзьоба О.Б., будучи присутніми у судовому засіданні, позов підтримали з підстав, викладених у ньому та просили такий задовольнити. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула. Причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не подавала, відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Бучацької міської ради Пастушак І.В. в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. В матеріалах цивільної справи міститься письмова заява [PERSON] , в якій вона просить судові засідання у вказаній справі проводити без її участі. Позицію, викладену у висновку органу опіки та піклування Бучацької міської ради від 03.11.2023, підтримує в повному обсязі. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові документи, оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони з 06 серпня 2011 року перебували у шлюбі, зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області, який розірвано рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2021 року (справа №595/91/21). Рішення набрало законної сили 16 квітня 2021 року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області 17 листопада 2011 року), та дочку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучацького районного управління юстиції у Тернопільській області 01 жовтня 2014 року). З довідки про склад сім`ї та проживання №71, виданої адміністратором ЦНАП Бучацької міської ради 07 серпня 2023 року, за адресою по [ADDRESS] проживають наступні особи: [PERSON] , [INFO] (заявник); [PERSON] , [INFO] (дочка); [PERSON] , [INFO] (дочка); [PERSON] , [INFO] (мати). За даними Акту обстеження умов проживання (Додатку 9 до Порядку), складеного Службою у справах дітей Бучацької міської ради 29 серпня 2023 року, проведено обстеження умов проживання за адресою по [ADDRESS] , де проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Умови проживання добрі, сім`я благополучна. Згідно характеристики №144, виданої адміністратором ЦНАП Бучацької міської ради 07 серпня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] . Скарг і нарікань на його поведінку з боку сусідів і громадськості в міську раду не поступало. Відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності в Бучацькій міській раді немає. З наведених вище документів вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком за адресою по [ADDRESS] . Як вбачається з психологічного висновку спеціаліста №2 від 04 січня 2024 року за результатами проведення опитування малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] озвучує бажання проживати з татом, бо хоче проживати у квартирі, де мешкає на даний час. З мамою проживати не хоче, бо не знає де і в яких умовах. Ситуація проживання з татом має всі ознаки визначеності для дитини, а проживання з мамою - навпаки, що може посилювати тривогу та уникнення, бо є невідомість. Для дитини [PERSON] ставлення до батька і матері є позитивним, проявів негативізму до когось із батьків немає. З психологічного висновку спеціаліста №3 від 04 січня 2024 року за результатами проведення опитування малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що [PERSON] озвучує бажання проживати з татом, проте не озвучує чіткого небажання проживати з мамою. Ситуація проживання з татом має всі ознаки визначеності для дитини, а проживання з мамою - навпаки, що може посилювати тривогу та уникнення, бо є невідомість. Для дитини [PERSON] ставлення до батька і матері є позитивним. Проявів негативізму до когось із батьків немає. Повідомлення дитини містять ознаки підготовленості або впливу інших осіб на розповідь, зокрема, це контроль мовлення, емоційна бідність, чітка та швидка відповідь про бажання проживати з батьком, проте без власних суджень. Такий вплив є закономірним, якщо дитина проживає з одним із батьків. Поведінка дитини молодшого шкільного віку може визначатися бажанням схвалення від значимого дорослого. Малолітня [PERSON] , [INFO] , може формулювати думку з питань, які її стосуються, проте високий рівень тривожності створює бар`єр у вербалізації власних думок. У наведених вище психологічних висновках спеціаліста не рекомендовано опитувати малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в залі суду. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За частинами 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Сторонами по справі не заперечувалося, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком за адресою по [ADDRESS] , що також підтвердив у судовому засіданні позивач. При цьому, суд констатує, що малолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] є також зареєстровані разом з позивачем по [ADDRESS] , що підтверджено довідкою про склад сім`ї №71 від 07.08.2023 року та актом обстеження умов проживання від 29 серпня 2023 року, де зазначено, що за вищевказаною адресою діти мають постійне місце проживання та реєстрації. Відповідно до абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Отже, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Фактично спір щодо місця проживання дітей був ініційований батьком дитини, з яким діти і так фактично проживають і від якого мати дітей не вимагала і не вимагає зміни їх місця проживання, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом у межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дітей разом з нею, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дітей із мамою суду не надала, натомість не висловила жодних заперечень. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України). Рішенням виконавчого комітету Бучацької міської ради Тернопільської області №337 від 03 листопада 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування Бучацької міської ради щодо недоцільності визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , в якому Орган опіки та піклування Бучацької міської ради вважає, що недоцільно визначати місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за адресою по [ADDRESS] , оскільки діти проживають за вказаною адресою, а мати малолітніх [PERSON] тимчасово перебуває на роботі за кордоном. За даними вищевказаного висновку, працівниками служби у справах дітей Бучацької міської ради 23 жовтня 2023 року проведено бесіди з малолітніми [PERSON] та встановлено, що діти позитивно відгукуються про маму, постійно підтримують з нею зв`язок, отримують від неї подарунки, гроші тощо. Батько дітей, [PERSON] , не має самостійного стабільного доходу. Із встановлених в судовому засіданні обставин, вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, такий був відсутній і на час звернення до суду з даним позовом. Матеріали справи не містять доказів створення перешкод відповідачкою у проживанні дітей із батьком, доказів протилежного сторонами не надано. Обставини, на які посилається позивач, а саме щодо наміру відповідачки вивезти дітей за кордон після розірвання шлюбу та неналежне ставлення такої до виховання дітей не доводять факт наявності спору між батьками про місце проживання дітей. Зокрема, слід зазначити, що шлюб між сторонами було розірвано 16 березня 2021 року, проте суду не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідачка порушувала питання визначення місця проживання дітей разом із нею в тому числі й шляхом звернення до органу опіки і піклування чи суду з відповідними вимогами. Окрім того, в судовому засіданні позивач повідомив, що з відповідачкою не спілкується, остання підтримує зв`язок лише з дітьми. Отже, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їхніх спільних дітей [PERSON] та [PERSON] , унаслідок чого ні права позивача, ні права дітей не порушені, а тому і судовому захисту не підлягають. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки вимога про визначення місця проживання дітей заявлена позивачем передчасно, так як зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дітей, у задоволенні позовних вимог, слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed