Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №ВН03-00052 від 23 грудня 2019 року в розмірі 102488,75 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 23 грудня 2019 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН03-00052, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредитні кошти в сумі 15000,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 4,958% від суми наданого кредиту за кожні 7 днів, строком на 32 періоди по 7 днів, а саме з 23 грудня 2019 року по 03 серпня 2020 року. Товариство свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів виконало належним чином, що підтверджується видатковим касовим ордером від 23 грудня 2019 року. 05 вересня 2022 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредит Готівкою» було укладено договір факторингу №1-09Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило належне йому право вимоги до боржників, зазначених у реєстрах прав вимоги, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту №ВН03-00052 від 23 грудня 2019 року. В свою чергу ТОВ «Кредит Готівкою» на підставі договору відступлення права вимоги №12122023 від 12 грудня 2023 року відступило право вимоги ТОВ Фінансова компанія «Гефест», зокрема і за договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00052 від 23 грудня 2019 року, укладеним з відповідачем. Згідно з договором № 13122023/1 про відступлення права вимоги від 13 грудня 2023 року ТОВ Фінансова компанія «Гефест» відступило право вимоги за кредитними договорами [PERSON] , в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00052 від 23 грудня 2019 року, укладеним з відповідачем. Позивач вказує, що відповідачка не виконала умови кредитного договору у зв`язку з чим станом на 07 лютого 2024 року виникла заборгованість загальний розмір якої становить 102488,75 грн, з яких : 9620,95 грн тіло кредити; 92867,80 грн відсотки за користування кредитними коштами. Вказана сума заборгованості не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача, його вимога про погашення боргу залишена без реагування. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача вказаної заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №ВН03-00052 від 23 грудня 2019 року в розмірі 102488,75 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надала, однак до суду надійшла її заява про визнання позову. Позивач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~однак від\~його представника\~ адвоката\~Сауляка Є. В. надійшла заява в якій останній просив розгляд справи провести в їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання теж не з`явилася, у поданій заяві про визнання позову просила також розгляд справи провести у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Між сторонами існують правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. 526, 530, 536, 553-554, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом установлено, що 23 грудня 2019 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №ВН03-00052, відповідно до якого [PERSON] було надано кредитні кошти в сумі 15000,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 4,958% від суми наданого кредиту за кожні 7 днів, кошти надаються на 32 періоди по 7 днів, а саме з 23 грудня 2019 року по 03 серпня 2020 року (кінцевий термін повернення) (а.с. 4-5). Згідно п.п. 2.2 договору, позичальник отримує готівкові кошти через каси кредитора, або шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок, який вказує позичальник при оформленні договору. Датою видачі кредиту є дата перерахування коштів з поточного рахунку кредитора на рахунок або через платіжні системи позичальнику або фактичного отримання ним готівкових коштів в касі відділення кредитора. Факт отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 15 000,00 грн підтверджується видатковим касовим ордером від 23 грудня 2019 (а.с. 9). Відповідно до п.1.7, 1.8 договору, кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними, позичальник зобов`язувався повернути в касу або на рахунок кредитора (в т.ч. через термінальну мережу), відповідно до «Графіку внесків за Договором», що є додатком №1 до цього договору, єдиним платежем, який включає в себе розмір отриманих кредитних коштів та нарахованих процентів. Сторони погодили, що при розрахунку графіку внесків за цим договором та розміру єдиного платежу використовується ануїтетний спосіб погашення кредиту, що передбачає погашення рівними платежами. Проценти за користування кредитними коштами нараховуються кредитором на фактичний залишок заборгованості кредитних коштів відповідно до ставки, про яку вказано в п. 1.6 цього договору. При розрахунку враховується день надання та не враховується день повернення. При розрахунку процентів використовується фактична кількість днів користування кредитом, а кількість днів у році приймається як 360 днів. (п.2.6 договору). В разі несвоєчасної сплати позичальником «єдиного платежу» більше ніж 6 день від дати, визначеної в Графіку внесків за договором позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 50 грн за кожен факт порушення умов договору (п. 4.2 договору). Кредитні кошти надаються строком на 32 періоди по 7 днів, а саме з 23 грудня 2019 року по 03 серпня 2020 року. Днем кінцевого повернення кредиту є 03 серпня 2020 року (п.1.5 договору). Відповідно до п. 2.7 договору, у разі неповернення кредиту (повністю або частково) після закінчення строку користування кредитом, кредитор має право продовжити нарахування процентів за користування коштами у розмірі встановленому п. 1.6 договору, аж до моменту повного фактичного погашення кредиту. У разі якщо прострочення кінцевого строку повернення кредиту триває більше 30 календарних днів, кредитор залишає за собою право у будь-який час, без необхідності додаткового повідомлення позичальника припинити нарахування процентів за простроченим кредитом. 05 вересня 2022 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредит Готівкою» було укладено договір факторингу №1-09Ф, відповідно до якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило ТОВ «Кредит\~Готівкою» право вимоги за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00052 від 23 грудня 2019 року, укладеним з [PERSON] . Реєстр прав вимоги містить інформацію щодо боржника [PERSON] , укладеного з нею договору про надання фінансового кредиту № ВН03-00052 від 23 грудня 2019 року, право вимоги по якому відступається на суму заборгованості 102488,75 грн, з яких: 9620,95 грн - тіло, 92867,80 грн відсотки. Відповідно до п. 2.1.3 договору, перехід від клієнта до фактора права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимоги в паперовому вигляді є невід`ємною частиною договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги. Отже ТОВ «Вендор-Фінанс» відступив право вимоги ТОВ «Кредит\~Готівкою» за договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00052 від 23 грудня 2019 року, укладеним з [PERSON] , на суму 102488,75 грн. 12 грудня 2023 року між ТОВ «Кредит\~Готівкою» та ТОВ Фінансова компанія «Гефест» укладено договір про відступлення прав вимоги №12122023, відповідно до якого ТОВ «Кредит\~Готівкою» відступило ТОВ Фінансова\~компанія «Гефест» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту №ВН03-00052 від 23 грудня 2019 року, укладеним з [PERSON] . В свою чергу 13 грудня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» на підставі договору відступлення права вимоги №13122023/1 від 13 грудня 2023 року відступило [PERSON] право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00052 від 23 грудня 2019 року, укладеним з [PERSON] , на суму 102488,75 грн. Відповідно до абз. 2 п. 1.5 вказаних договорів, відступлення права вимоги за цим договором вважатиметься здійсненим з моменту повного виконання цесіонарієм зобов`язання по оплаті прав, що відступаються. Згідно п. 1.3 договору відступлення права вимоги №12122023 від 12 грудня 2023 року, право вимоги за кредитними договорами, визначеними в п. 1.1, оцінюються сторонами у розмірі 135\~714,67 грн без ПДВ. Відповідно до п. 1.3 договору відступлення права вимоги №13122023/1 від 13 грудня 2023 року, право вимоги за кредитними договорами визначеними в п. 1.1, оцінюються сторонами у розмірі 60 962,00 грн без ПДВ. Факт виконання зобов`язання по оплаті прав за вищевказаними договорами відступлення прав вимоги підтверджується платіжною інструкцією № 346687221 від 12 грудня 2023 року та квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» 9326-8589-0344-5519 від 13 грудня 2023 року. Договори є правомірними, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до\~ст.516\~ЦК України,\~заміна кредитора\~у зобов`язанні\~здійснюється без\~згоди боржника,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до\~ст.518\~ЦК України\~боржник має\~право висувати\~проти вимоги\~нового кредитора\~у зобов`язанні\~заперечення,\~які він\~мав проти\~первісного кредитора\~на момент\~одержання письмового\~повідомлення про\~заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення боржника про заміну кредитора за договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00052 від 23 грудня 2019 року як за договором факторингу, так і за двома договорами відступлення права вимоги. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Щодо суми заборгованості по вказаному договору, то слід зазначити. Відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідача за договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00052 від 23 грудня 2019 року з грудня 2019 року по лютий 2024 року становить 102488,75 грн, з яких: 9620,95 грн заборгованість по тілу кредиту, 92867,80 грн заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідачка позов визнала повністю, однак визнання відповідачем вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам за межами строку дії договору та на підставі ст. 625 ЦПК України у період часу з лютого 24 лютого 2022 року по лютий 2024 року суперечить п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, а тому суд в цій частині не може прийняти визнання позову та в силу ст. 206 ЦПК України продовжує розгляд справи в даній частині вимог та вважає, що вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як зазначено раніше кредит надавався відповідачу строком на 32 періоди по 7 днів, а саме з 23 грудня 2019 року по 03 серпня 2020 року. Днем кінцевого повернення кредиту є 03 серпня 2020 року (п.1.5 договору). Проценти нараховані за період з грудня 2019 року по лютий 2024 року, тобто включаючи період в межах строку кредитування та після закінчення такого строку. Суд звертає увагу на те, що нарахування відсотків за межами строку кредитування, не допускається, оскільки після спливу строку кредитування кредитор позбавлений права нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором, якщо інше не передбачено самим кредитним договором. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України). Такий висновок щодо стягнення процентів за межами строку кредитування узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, та усталеній практиці Верховного Суду, зокрема в постановах від 23 жовтня 2019 року в справі № 456/1747/15-ц, від 09 вересня 2020 року в справі №752/12685/15-ц. При цьому, у постанові від 23 травня 2018 року по справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України\~кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Як вказувалося, відповідно до п. 2.7 договору, у разі неповернення кредиту (повністю або частково) після закінчення строку користування кредитом, кредитор має право продовжити нарахування процентів за користування коштами у розмірі встановленому п. 1.6 договору, аж до моменту повного фактичного погашення кредиту. У разі якщо прострочення кінцевого строку повернення кредиту триває більше 30 календарних днів, кредитор залишає за собою право у будь-який час, без необхідності додаткового повідомлення позичальника припинити нарахування процентів за простроченим кредитом. Тобто, цим пунктом договору сторони встановили відповідальність за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, а тому товариство не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, які можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України. Наведене свідчить про те, що нарахування відсотків після закінчення строку користування кредитом за неправомірне користування коштами та їх розмір визначено сторонами договору і такий розмір процентів встановлений на рівні процентів за правомірне користування коштами. Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні введений з 24 лютого 2022 року. Тобто з урахуванням викладеного нарахування процентів, визначених ст. 625 ЦК України в розмірі, визначеному договором в даному випадку, можливе лише до 23 лютого 2022 року. Позивач,\~нараховуючи відсотки\~за період\~з березня\~2022\~року по\~лютий 2024\~року,\~на вказані\~положення не\~звернув увагу\~та не\~врахував їх\~при зверненні\~до суду,\~а тому заборгованість по відсотках в цій частині стягненню з відповідачів не підлягає. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищевказаним договором слідує, що станом на лютий 2022 року заборгованість в цілому по відсоткам становить 45790,98 грн. При цьому, в червні, жовтні та листопаді 2022 року, а також в січні 2023 року відповідачка здійснювала погашення заборгованості по процентам на загальну суму 2463,47 грн (292,47+707,00+993,00+471,00). Отже, заборгованість по процентам за користування (як правомірне, так і неправомірне) кредитними коштами за період з грудня 2019 року по лютий 2022 року, тобто до введення в Україні воєнного стану складають 43327,51 грн (45790,98 2463,47). Враховуючи вищевикладені\~обставини,\~перевіривши надані\~позивачем розрахунки\~та взявши\~до уваги\~умови кредитного\~договору,\~суд вважає\~доведеним обставину\~порушення умов\~кредитного договору\~в частині\~своєчасного повернення\~сум отриманого\~кредиту та\~своєчасної сплати\~нарахованих за\~користування кредитними\~коштами відсотків\~як в\~межах строку\~визначеним кредитним\~договором,\~так і\~поза його\~межами до\~введення в\~Україні воєнного\~стану,\~а тому\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню заборгованість\~за договором\~про надання\~фінансового кредиту\~№ ВН03-00052 від 23 грудня 2019 року в сумі 52 948,46 грн, з яких: 9620,95 грн - заборгованість по тілу кредиту, 43327,51 грн - заборгованість по відсоткам. Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 625,74 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам). Також суд звертає увагу, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі№1519/2-5034/11. На підставі викладеного,

Outcome: partial