Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

19 січня 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором позики №1/ІП від 23.07.2021 року у розмірі 426 460,00 грн. та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.07.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та [PERSON] укладено Договір позики №1/ІП. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 200 000,00 грн., строком на 40 днів по 31.08.2021 року, зі сплатою плати за користування кредитом. ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору позики. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти, натомість взяті на себе зобов`язання в частині повернення грошових коштів не виконує, в строки, визначені кредитним договором, грошові кошти не повертає. Станом на 11.12.2023 року заборгованість за Договором позики становить 426 460,00 грн., з яких: 200 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 226 460,00 грн. - заборгованість за процентами. А тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, а тому на підставі положень статей 223 та 280 ЦПК України суд ухвалив про заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.07.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено Договір позики №1/ІП. Згідно з п. 2.1. Договору, за цим договором товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів, за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому цим договором. Відповідно до п. 2.2. Договору кредит надається в загальному розмірі 200 000,00 грн. Згідно з п. 2.3. Договору строк користування кредитними коштами складає 40 днів починається з 23.07.2021 року та закінчується 31.08.2021 року (включно). Як передбачено п. 2.5. Договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1 до цього договору). Як вбачається з Графіку розрахунків, відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити тіло кредиту в сумі 200 000,00 грн. та 10 400,00 грн. процентів. Відповідно до п. 2.7 Договору, плата за користування кредитом нараховується у процентному значенні за фактичну кількість днів користування кредитом, визначену у п. 2.3 цього договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства. Договір підписаний сторонами, що свідчить про їх згоду з визначеними умовами. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, перерахувавши відповідачу грошові кошти в сумі 200 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №679, №678, №680 та №681 від 23.07.2021 року. При зверненні до суду з позовом позивач зазначив, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув внаслідок чого виникла заборгованість станом на 11.12.2023 року в загальному розмірі 426 460,00 грн., з яких: 200 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 226 460,00 грн. - заборгованість за процентами. Відповідач в судове засідання не з`явився, не надав доказів виконання зобов`язань в частині повернення суми кредиту та процентів за його користування. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Стаття 626 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Щодо вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами, то суд приходить до наступного висновку. Позивач звертаючись до суду з даним позовом просив крім тіла кредиту стягнути з відповідача відсотки за користування останнім, як передбачено п. 8.5 Договору позики. Так, відповідно до п. 8.5 договору позики сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані товариством, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, на усю суму боргу та встановлюються у розмірі 48% річних та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику відповідно до п. 1.4 цього договору. Згідно п. 1.4 Договор,у вимога - письмовий документ про виконання будь-якою із сторін договору обов`язків за договором, направлений засобами поштового зв`язку рекомендованим листом на адресу сторін зазначену у цьому договорі. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду доказів відправлення відповідачу вимоги, як передбачено п. 1.4 Договору позики. Отже, враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами в сумі 216 060,00 грн., оскільки позивачем не надано доказів дотримання вимог п. 8.5 Договору та направлення відповідачу вимоги відповідно до п. 1.4 цього договору. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 210 400,00 грн. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial