Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, у якій просив визнати за [PERSON] , як спадкоємицею за заповітом, право власності на спадкове майно, яке складається з будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] , вартістю 57506 гривень, до складу якого входить житловий будинок літери «А», стайня літери «Б», після смерті баби [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог представник позивачки [PERSON] посилається на те, що [INFO] в с.Гиньківці Чортківського району Тернопільської області померла баба позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, яку вона прийняла, оскільки успадкувала вже частину спадкового майна та проживала з померлою на момент її смерті в одному будинковолодінні. Ще за життя [PERSON] 09.03.2000 року склала на [PERSON] заповіт, яким заповіла їй все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що вона буде мати право. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області, однак приватний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане майно, позивачці рекомендовано звернутися до суду. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак до суду надійшла заява, якою просила розглядати справу за її відсутності та позовну заяву задоволити у повному обсязі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 13.03.2024 року прийнято справу до провадження, визначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Згідно даних паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 30.06.1999 року, виданого Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області, [PERSON] народилася [INFO] та зареєстрована за адресою: с.Гиньківці Чортківського району Тернопільської області. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.04.1971 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 02.04.1988 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 02.04.1988 року у Ворвулинській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, про що 02.04.1988 року зроблено актовий запис №2. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно даних паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 04.01.2000 року, виданого Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області, [PERSON] народилася [INFO] та зареєстрована за адресою: с.Гиньківці Чортківського району Тернопільської області. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.07.1962 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29.09.1962 року [PERSON] , 1939 року народження та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 29.09.1962 року у Ворвулинській сільській раді Товстенського району Тернопільської області, про що 29.09.1962 року зроблено актовий запис №7. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.03.2005 року [PERSON] померла [INFO] у віці 85 років, про що 23.03.2005 року виконавчим комітетом Ворвулинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області складено відповідний актовий запис №3. Як вбачається з довідки Ворвулинського старостинського округу Чортківського району Тернопільської області від 28.11.2023 року №417 [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 1945 року і до дня смерті. На час смерті з спадкодавицею за адресою: [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] . На момент смерті [PERSON] в зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебувала. Арешт і заборона на нерухоме майно, що належало [PERSON] відсутні. За наявними в селищній раді відомостями [PERSON] складено заповіт, посвідчений секретарем Ворвулинської сільської ради Марценюк Г.Д. 09.03.2000 року та зареєстрований у реєстрі за №49, який на даний час не змінено та не скасовано. Згідно рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області №597/390/19 від 05.04.2019 року за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON] , яке складається із земельної ділянки згідно державного акту серії ТР №054442. Згідно з заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Ворвулинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області 09.03.2000 року та зареєстрованим у реєстрі за №49, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «жилий будинок, приналежні до нього будівлі, все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати мені на день моєї смерті, включаючи землю, за законом - заповідаю [PERSON] ». У підготовчому судовому засіданні встановлено, що спадкове майно після смерті [PERSON] складається з будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , вартістю 57506 гривень, до складу якого входить: житловий будинок літери «А»; стайня літери «Б». Позивачка [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] та є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки проживала разом з померлою на момент її смерті. Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 20.11.2023 року дійсна інвентаризаційна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] станом на 20.11.2023 року згідно проведеного розрахунку становить 57506 гривень. Відповідно до оголошення, розміщеного у газеті «Колос» від 24.11.2023 року №24, свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS] , видане на підставі рішення виконкому Ворвулинської сільської ради від 13.02.2006 року №3, на прізвище [PERSON] , втрачено. Листом приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Пікуль Г.М. №471/02-31 від 27.11.2023 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду, відтак визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення права на спадкове майно у нотаріальному порядку. V. Оцінка суду Згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою . Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України сдкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Належно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1275 ЦК України якщо від\~прийняття спадщини\~відмовився один\~із спадкоємців\~за заповітом,\~частка у\~спадщині,\~яку він\~мав право\~прийняти,\~переходить до\~інших спадкоємців\~за заповітом\~і розподіляється\~між ними\~порівну. Якщо\~від прийняття\~спадщини відмовився\~один із\~спадкоємців за\~законом з\~тієї черги,\~яка має\~право на\~спадкування,\~частка у\~спадщині,\~яку він\~мав право\~прийняти,\~переходить до\~інших спадкоємців\~за законом\~тієї ж\~черги і\~розподіляється між\~ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено пра вових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить з того, що дані правовідносини є спадковими, а позивачка позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. При цьому, у своїй постанові по справі №570/997/19 від 16.06.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст.392 ЦПК України право власності на майно може бути визнано судом також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачкою позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачкою позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачкою [PERSON] суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні її спадкових справ, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі, відтак [PERSON] має право на спадкування майна, яке належало померлій [PERSON] . VI. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивачка не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідачки. На підставі наведеного,

Outcome: approved