Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 02 лютого 2024 року з позовною заявою до Руськоіванівської сільської ради Старокозацьке ОТГ про визнання права на земельну частку (пай). Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що в період з 1992 року по 2000 рік він був членом сільськогосподарського кооперативу «Дружба народів» (колгосп «Дружба народів») та працював на підприємстві на час видачі сертифікатів на земельну частку (пай), а в подальшому і державних актів. Однак, не дивлячись на те, що позивач був включений до списків осіб, що мають право на земельну частку (пай), зазначений сертифікат не отримав. Вищезазначене і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача Руськоіванівської сільської ради Старокозацьке ОТГ не з`явився, проте надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, витребувані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючими підставами. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до архівної довідки №Г-796 від 22.12.2023 року, виданої Комунальною установою «Об`єднаний трудовий архів територіальних громад Білгород-Дністровського району», позивач [PERSON] працював в сільськогосподарському кооперативі «Дружба народів» (колгосп «Дружба народів») з 1992 по 2000 роки. Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-05-27, виданого на підставі рішення Руськоіванівської сільської Ради народних депутатів від 01.06.1995 року №504, Колективному сільськогосподарському підприємству «Дружба народів» на території Руськоіванівської сільської Ради було передано у колективну власність 4102 гектарів землі в межах згідно з планом. За твердженням позивача, він нещодавно дізнався, що дійсно має право на отримання земельної частки (пай) та неодноразово звертався до сільського голови, але йому було відмовлено в усній формі. [PERSON] , як колишній член колгоспу має право на земельну частку (пай) у розмірі 4,2 умовних кадастрових гектарів із земель, які розташовані на території Руськоіванівської сільської ради, які перебували в колективній власності КСП «Дружба народів». Відповідно ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.05.2014 року№ 5, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК України пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Відповідно до ст.17 Земельного кодексу України, передача земельної ділянки у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, проводиться сільськими, селищними, міськими радами народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки на підставі клопотань зазначених підприємств, кооперативів та товариств. Згідно із ст.14-1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю», у разі якщо власники земельних часток (паїв) після розподілу земельних ділянок, що підлягали паюванню до 01 січня 2019 року не прийняли рішення про розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, що не було припинено як юридична особа, та якщо такі землі не передані у власність у порядку, визначену законом, розподіл таких земель проводиться згідно з вимогами цієї статті за згодою більшості осіб, визначених абзацами другим-четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю). Розподіл між власниками земельних часток (паїв) та їх спадкоємцями земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок, має бути здійснений до 01 січня 2025 року. Згідно із ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Як встановлено матеріалами справи та підтверджено в ході судового засідання, [PERSON] , як колишній член колгоспу має право на земельну частку (пай) у розмірі 4,2 умовних кадастрових гектарів із земель території Руськоіванівської сільської ради, які перебували в колективній власності КСП «Дружба народів», згідно списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), але у зв`язку з юридичною необізнаністю не мав можливості скористатися цим правом. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до Руськоіванівської сільської ради Старокозацьке ОТГ про визнання права на земельну частку (пай), у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved