Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON]. було вчинено виконавчий напис № 9453 від 12 березня 2021 року про стягнення з позивача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»» заборгованості в загальній сумі 38484,50 грн за кредитним договором№ 876266860 від 29 листопада 2019 року, укладеного ним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 16 листопада 2021 року для виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин О.С. відкрите виконавче провадження № [NUMBER]. Внаслідок військової агресії російської федерації офіс приватного виконавця Микитин О.С.повністю знищений, втому числі згоріли всі оригінали виконавчих документів, матеріали виконавчих проваджень, архіви, номенклатури справ тощо. Виконання виконавчого напису продовжено приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В., який діє на підставі договору про заміщення приватного виконавця, укладеного з приватним виконавцем Микитин О.С. В матеріалах виконавчого провадження відсутній кредитний договір, на якому вчинений оспорюваний виконавчий напис. А в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні скановані копії оспорюваного виконавчого напису та кредитного договору. Тобто відповідач не надав приватному нотаріусу сам кредитний договір. Не вдалося отримати такі копії і від приватного нотаріуса [PERSON]., свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діялністю якої припинене. До державного архіву матеріали нотаріального діловодства нотаріус не передала. Вважає, що під час вчинення виконавчого напису нотаріусом не дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Нотаріус не перевірив документи на безспірність заборгованості та вчинив виконавчий напис за відсутності підтвердження безспірності заборгованості. Зокрема позивач не був повідомлений про відступлення права вимоги за кредитним договором № 876266860 від 29 листопада 2019 року від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а потім до ТОВ «Онлайн Фінанс». Також нотаріус вчинив виконавчий напис без доказів направлення та отримання письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Також вказала, що нотаріус вчинив виконавчий напис про стягнення заборгованості за сумою кредиту за період з 12 квітня 2016 року по 01 червня 2020 року, хоча за вказаний період не могло бути нараховано ніякої заборгованості. Позивач не погоджується із сумою загальної заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі, тобто існує спір про те, що заборгованість визначена невірно. Крім того, як на самостійну підставу для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, послалася на ті обставини, що оспорюваний виконавчий напис вчинений на кредитному договорі, який не посвідчений нотаріально. Просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 9453 від 12 березня 2021 року вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON]., згідно з яким з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» стягнуто заборгованість за кредитним договором, а також стягнути понесені позивачем судові витрати у виді судового збору у розмірі 1073,60 грн та 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 11 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з пунктом 1 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 11 серпня 2023 року відповідачу та третім особам, направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками за адресою місцезнаходження. 21 серпня 2023 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено уповноваженому представникові відповідача. Конверти із вкладеннями, адресовані приватному нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу [PERSON]. та приватному виконавцеві виконавчого округу Київської області Говорову П.В. повернуті до суду. Згідно даних довідок ф.20, сформованих представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлень є відсутність адресатів за адресою місцезнаходження. Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Аргументи учасників справи Відзив на позов відповідач не подав. 10 жовтня 2023 року від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, в якому викладені заперечення виключно проти вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи Суд встановив такі фактичні обставини. 16 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин О.С. відкрите виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого напису нотаріуса № 9453 від 12 березня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON]. З даних Інформації про виконавче провадження, отриманого представником позивача 02 серпня 2023 року з Автоматизовної системи виконавчих проваджень, та постанови про виконавче провадження від 16 листопада 2021 року вбачається, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. перебуває виконачий напис № 9453 від 12 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON]., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 876266860 від 29 листопада 2019 року, укладеним між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», право вимоги за яким було переуступлене до ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому - до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Сума заборгованості складає 38484,50 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 14098,54 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 24334,40 грн, - строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 51,56 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто плати 1200,00 грн. Вказані обставини підтверджуються даними Інформації про виконавче провадження, отриманого представником позивача 02 серпня 2023 року з Автоматизовної системи виконавчих проваджень, та постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 листопада 2021 року (а.с. 24, 25-26). Згідно наказу Міністерства юстиції України № 1440/7 від 15 червня 2023 року діяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин О.С. зупинена. На виконання вимог частини 5 статті 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» 19 червня 2023 року приватним виконавцем Микитин О.С. укладено договір № 1 про її заміщення приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. Внаслідок проведення бойових дій в зв?язку з військовою агресією російської федерації офіс приватного виконавця Микитин О.С., що знаходився в місті Ірпінь Київської області повністю знищений, в тому числі згоріли всі оригінали виконавчих документів, матеріали виконавчих проваджень, архіви, номенклатури справ тощо. Вказані обставини підтверджуються даними повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. № 24179 від 03 липня 2023 року (а.с. 22), даними акту про пожежу від 10 червня 2022 року (а.с. 23). Відповідно до даних повідомлення Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27 липня 2023 року, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 6997 від 28 липня 2008 року, видане на ім?я [PERSON] , анульовано. Проте триває процес оскарження [PERSON] рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України щодо аналювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса на зберігання до Київського обласного державного нотаріального архіву не передавалися та повинні зберігатися з місцем розташування робочого місця приватного нотаріуса (а.с. 28-29). Оспорюваний виконавчий напис або його копія до позовної заяви не додані. Позивач звертався до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу [PERSON]. із заявою про надання копії матеріалів кредитної справи та оспорюваного виконавчого напису. Також вказані документи витребовувалися у приватного нотаріуса [PERSON]. ухвалою суду від 16 серпня 2023 року, та у Київському обласному державному нотаріальному архіві ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року. Ухвала суду про витребування документів не вручена приватному нотаріусу [PERSON]. 29 серпня 2023 року до суду повернуто конверт із вкладенням. Згідно даних довідки ф.20, сформованої представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлення вказано відсутність адресата за зазначеною адресою. Відповідно до повідомлення Київського обласного державного нотаріального архіву № 559/01-17/Ф-1 від 16 жовтня 2023 року відстуня можливість виконати ухвалу суду про надання документів, оскільки справи приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. на зберігання до архіву не передавалися (а.с. 93). З даних копії кредитного договору № 876266860 від 29 листопада 2019 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», наданого відповідачем, вбачається, що цей договір укладено в простій письмовій формі, нотаріально кредитний договір не посвідчений (а.с. 117-120). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши наявні матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до правил вказаної статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Правилами підпунктів 1.1.,1.2. пункту 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі по тексту Порядок), встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно підпункту 3.1. пункту 3 глави 16 Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до підпункту 3.3 пункту 3 глави 16 Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). За приписами підпунктів 3.5. пункту 3 глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи №916/3006/17 у постанові від 02 липня 2019 року, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17 (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Відповідний висновок викладений в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі № 619/4933/20. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний виконавчий напис або його копія до позовної заяви не доданий. Також вказаний документ відсутній в матеріалах виконавчого провадження № [NUMBER]. Заходи, спрямовані стороню позивача та судом на отримання копії виконавчого напису виявилися безрезультатними. З огляду на це, суд не має можливості дослідити виконавчий напис на предмет невірності/вірності періоду нарахування відсотків по кредитному договору. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 12 березня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Вчиняючи зазначений виконавчий напис, приватний нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Оскільки укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позивачем кредитний договір, який наданий відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, докази повідомлення боржника про усунення порушень за договором позики грошових коштів відповідачем не надано, розмір заборгованості, стягнутої за виконавчим написом не є безспірною, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідач, будучи обізнаним про позовні вимоги позивача, жодних доказів на спростування обставин, що стали підставами для позову не надав, не довів належними та допустимими доказами направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів. Тож зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази свідчать про обґрунтованість вимог позивача та наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим відповідач не позбавлений можливості захисти свої права у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом подання відповідно позову про стягнення заборгованості за договором позики. Висновки за результатами розгляду Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис вчинено за відсутності безспірності заборгованості, докази повідомлення боржника про усунення порушень за договором позики грошових коштів відсутні, оспорюваний виконавчий напис вчинений на кредитному договорі, який не був посвідчений нотаріально, що свідчить про порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису. Позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на вимогах закону та підтверджені матеріалами справи, тому позов є доведеним. Щодо розподілу судових витрат При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією (а.с. 11). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача в сумі 1073,60 грн. Також позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн, згідно договору про надання правової допомоги № 609/31-05-2023 від 31 травня 2023 року. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України). За правилами частини 2 та частини 3 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною 6 статті 137 ЦПК України, обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача 10 жовтня 2023 року подав заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Заперечення обґрунтоване тим, що вартість заявлених до відшкодування судових витрат, пов?язаних із наданням правничої допомоги, є завищеню та неспівмірною наданим послугам. Вказав на те, що договір про надання правничої допомоги № 609/31-05-2023 від 31 травня 2023 року не містить посилань щодо надання правової допомоги по справі, стороною якої є ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тому неможливо визначити чи укладався такий договір для надання правової допомоги позивачу саме у цих правовідносинах. Також звернув увагу, що розгляд позовної заяви в суді першої інстанції в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін не може свідчити про її складність. Вартість написання позовної заяви, яка містить в собі загальні норми права, та яка складена адвокатом, який має вищу юридичну освіту та володіє спеціальними знаннями, вважає завищеною, неспівмірною та необгрунтованою щодо складності справи про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вказав, що сума та вид виконаної роботи є неспівмірними та не відповідають критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. Крім того зазначив, що надана на підтвердження сплати гонорару квитанція № 609 від 31 липня 2023 року не відповідає загальним вимогам щодо ведення касових операцій та формі прибуткового касового ордеру. У квитанції підставою для внесення готівки зазначений договір про надання правової допомоги № 609/31-05-2023, хоча в предметі самого договору та в акті приймання - передачі наданих послуг відсутні згадки про надання правничої допомоги в зв?язку з оспоренням виконавчого напису нотаріуса, який є предметом спору у цій справі. Тож вважає, що документи, додані представником позивача, не підтверджують понесених судових витрат саме у цій судовій справі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у виді витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат, хоча і розміщена в прохальній частині позовної заяви, проте не є позовною вимогою. Тому питання розподілу судових витрат вирішується судом в порядку, передбаченому статтею 137 ЦПК України. При вирішенні питання щодо співмірності витрат на надання правничої допомоги, суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13 лютого 2024 року у справі № 922/1583/23, про те, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 910/12155/22 розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 у справі № 910/12876/19). Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов?язковими для суду зобов?язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об?єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22). Суд зауважує, що розмір гонорару адвоката не обумовлюється виключно ціною позову, а визначається обсягом вчинених адвокатом дій на підготовку справи до дозгляду та участі у розгляді справи. Підтвердженням надання вказаних послуг адвокатом є наявні в матеріалах справи процесуальні документи у виді позовної заяви, заяви про забезпечення позову, копії адвокатських запитів та результатів їх розгляду. Тому твердження представника відповідача про те, що розмір витрат на правничу допомогу не підлягає до відшкодування є необґрунтованим. Щодо тверджень представника відповідача про невідповідність платіжного документа про сплату гонорару визначеній законодавством формі, суд зауважує, що статтею 134 ЦПК України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого.У постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 Верховний Суд дійшов висновку, що враховуючи той факт, що відкриття власного рахунку не є обов?язком адвоката, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта документа. Відтак суд вважає квитанцію № 609 від 31 липня 2023 року належним доказом сплати гонорару у розмірі 7000,00 грн. Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що неможливо визначити чи укладався договір для надання правової допомоги позивачу саме у цих правовідносинах, оскільки Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не вимагає зазначення у такому правочині відомостей про справу, у межах якої адвокат має намір здійснювати представництво інтересів особи, а наявні у справі матеріали свідчать про факт надання правничої допомоги позивачу адвокатом Цокало Т.М. Суд приймає до уваги співмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених адвокатом Цокало Т.М. процесуальних документів, а тому суму компенсації витрат присуджує частково у розмірі 6000,00 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грнта судові витрати понесені в зв?язку з надання правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн, всього 7073,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved