Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

31 березня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 92 650, 08 грн., інфляційні витрати в сумі 3 988, 47 грн. та 3% річних у розмірі 1 970, 07 грн. а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог\~представник позивача посилається на те, що позивач надає послуги з теплопостачання згідно чинного законодавства. Відповідачі, у свою чергу, отримуючи послуги за адресою: [ADDRESS] , не в повному обсязі сплачують вартість наданих послуг, у зв`язку з чим за ними виникла заборгованість за період з 01.10.2011 року по 28.02.2021 року у сумі 92 650, 08 грн. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2021 року у цивільній справі № 639/2158/21 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2021 року у цивільній справі № 639/2158/21 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання скасовано. Цивільну справу № 639/2158/21 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання призначено до розгляду в судове засідання. 26 лютого 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Грищенка О.В. надійшла заява, згідно якої він просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог за період з 01.10.2011 по 31.03.2018. 27 лютого 2022 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, згідно яких повідомив, що представником відповідача у заяві про перегляд заочного рішення вказується, що відповідач [PERSON] , починаючи з кінця 2011 року, у зв`язку із сімейними обставинами фактично проживає у квартирі своїх батьків. При цьому у тексті заяві відсутня конкретна вказівка на фактичне місце проживання відповідача [PERSON] (незаповнений прочерк в тексті відповідного речення). Повідомив, що відповідач [PERSON] не повідомляла КП «ХТМ» про свою відсутність за зареєстрованим місцем проживання та не надавала будь-якого документального підтвердження з цього приводу. Зазначив, що на час дії встановленого карантину строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, у разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-ІХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020 Представник позивача [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 05.09.2023 № 01-40/9513/109, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, просив у разі застосування строку позовної давності врахувати Закон №540-ІХ від 30.03.2020, який набув чинності 02.04.2020. Відповідач та представник відповідача адвокат Грищенко О.В., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 18 січня 2024 року № 180124, в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, просили застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та у відповідності до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України постановити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так,\~у судовому\~засіданні встановлено, що згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.02.2021 року, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.01.2021 року вказана квартира не приватизована. (а.с. 36) Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за теплову енергію, відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . За даним особовим рахунком наявна заборгованість по сплаті послуг за теплопостачання за період з 01.10.2011 року по 28.02.2021 року в розмірі 92\~650, 08 грн. (а.с. 4-5) Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість до теперішнього часу боржниками не погашена. У відповідності зі ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.04р. № 1875-ІV, обов`язок по укладанню договору зі споживачем покладений на виконавця послуг - житлово-експлуатаційну організацію, а не на виробника послуг, яким є позивач. Такий порядок надання послуг з опалення та гарячого водопостачання також передбачений «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005року №630. Згідно п. 18 вищевказаних правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно вимог п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 р. споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1,2 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Але, відповідачі, отримуючи надані їм послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, вказані послуги своєчасно не оплачують, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість за дані послуги за період з 01.10.2011 року по 28.02.2021 у розмірі 92\~650, 08 грн. Позивач також просив суд стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 3\~988, 47 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 1\~970, 07 грн., що підтверджується розрахунком 3% та індексації по заборгованості за надані послуги. (а.с. 6) Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, заборгованість по сплаті за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2011 по 28.02.2011 становить 92\~650,08 грн., індекс інфляції за час прострочення у розмірі 3 988,47 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 970,07 грн. \~ \~ \~ \~Представник відповідачанадав до суду заяву про застосування строку позовної давності, згідно якої зазначив, що позивач звернувся до суду 31.03.2021, а отже строк позовної давності щодо вимог позивача обмежується датою 31.03.2018. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). В свою чергу від представника позивача надійшла заява, згідно якої він просив у разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк застосувати лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-ІХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням\~постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"\~у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від\~27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений\~Закон України від 30.03.2020 №540-IX\~набрав чинності 02.04.2020. З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину, строк позовної давності, встановлений\~ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки\~Закон №540-IХ від 30.03.2020\~набув чинності 02.04.2020. Отже, у даних спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 02.04.2017 по 28.02.2021, в силу пунктів 12,19\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~на момент подання позову не спливла. Трирічний строк позовної давності до позовних вимог за період з 01.10.2011 по 01.04.2017 сплив, та у задоволенні таких вимог слід відмовити. Правова позиція щодо застосування\~статті 257 ЦК України\~та пункту 12\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21. З огляду на викладене, за заявою відповідача суд застосовує позовну давність до цих спірних правовідносин, та з урахуванням приписів пунктів 12,19\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, стягує з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання за період з 02 квітня 2017 року по 28 лютого 2021 року у розмірі 60\~977,41 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання за період з 02.04.2017 по 28.02.2021 у сумі 60\~977,41 грн., інфляційних втрат у розмірі 3 988,47 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 1 970,07 грн. Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовна заява КП «Харківські теплові мережі» підлягає частковому задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ціна позову 98 608, 62 грн. = 100%, сума задоволених позовних вимог 66\~935,95 грн. = 67,9 %; сума судового збору, яка була сплачена позивачем 2 270, 00 грн. = 100, 00%, сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача складає 67,9 % = 1541, 33 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial