Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, заповіла позивачу. Після смерті матері позивач не знайшов правовстановлюючі документи на належне їй майно, та вважаючи, що позбавлений права спадкування не звертався до нотаріуса для оформлення права на спадщину. В подальшому знайшов папку з правовстановлюючими документами 22 листопада 2023 року. 26 листопада 2023 року позивача було госпіталізовано до хірургічного відділення КНП «Драбівська багатопрофільна лікарня» Драбівської селищної ради з метою проведення операції на повіці. З 26 по 28 листопада 2023 року позивач лікувався в стаціонарному відділенні КНП ''Драбівська БЛ". Після проведеної операції протягом реабілітаційного періоду продовжував амбулаторне лікування, тому не мав змоги звернутися до нотаріуса з метою прийняття спадщини. У подальшому 30 січня 2024 року звернувся до Драбівської державної нотаріальної контори, проте отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тому просить визначити йому додатковий строк, тривалістю два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 12.02.2024р. провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.03.2024р. підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до розгляду по суті. У судовому засіданні 21.03.2024 позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що його мати проживала у с. Яворівка, дружина позивача проживала разом з нею. Сам позивач постійно працював у м. Київ та приїжджав до матері на вихідні. У 2022р. звертався до приватного нотаріуса Бірюка О.В. з питанням оформлення спадщини та отримав перелік необхідних документів, однак не міг знайти правовстановлюючі документи на майно померлої, з заявою про прийняття спадщини не звертався та не був зареєстрований разом з матір?ю. Вказав, що після початку повномасштабного вторгнення залишився без роботи та почав постійно проживати у будинку матері. У листопаді 2023р. через необхідність звернення до лікарні перекладав постільну білизну та відшукав правовстановлюючі документи та звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено. Причиною пропуску строку на прийняття спадщини вказав юридичну неграмотність та необізнаність про порядок оформлення спадщини, оскільки вважав, що звертатись з відповідними заявами необхідно через 6 місяців з дня смерті спадкодавця. Інших доказів поважності причин пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини, окрім наданих немає. Уточнив, що протягом 2022р. на лікуванні не перебував, в евакуацію не виїздив, в закладах охорони здоров`я не знаходився та не є інвалідом. У судове засідання представник відповідача Шрамківської сільської\~ради Золотоніського\~району Черкаської\~областіне прибув, скерував до суду заяву, вх. №ЕП-176/24-Вх від 05.03.2024р., у якій просив розглянути справу без участі представника відповідача, заявлений позов визнає повністю та просить його задовольнити, судові витрати стягнути з позивача. Відповідно до положень ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, що відповідає висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеним у Постанові від 09 вересня 2020 року по справі справа № 572/2515/15-ц провадження № 61-1051св17. За таких умов суд не прийняв визнання позову відповідачем, про що зазначено в ухвалі від 04.03.2024, та продовжує розгляд справи. Заслухавши доводи позивача, дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази кожен окремо та в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 24 липня 1962 року сіль ЗАГС села Яворівка, Драбівського району, [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 19.10.2021р. виконавчим комітетом Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у с. Яворівка, Золотоніського району Черкаської області у віці 83 роки. Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 20 від 19.01.2022 [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] , одна інших членів сім?ї не було. Згідно копії заповіту від 11.01.2018р., посвідченого секретарем Яворівської сільської ради Драбівського району Черкаської області Олефіренко Н.Г., номер у реєстрі 02, [PERSON] все своє майно, що буде належати їй на день смерті заповіла сину [PERSON] , 1962 р.н. Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 04.01.2007р. та даних Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13208762 від 15.01.2007р. будинок за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 472053 від 08.05.2005р., [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 7120689700:01:001:0062 площею 0,40 га у межах згідно з планом, що розташована в с. Яворівка, Драбівського району Черкаської області, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що в цілому відповідає даним Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7115249362020 від 19.10.2020. Згідно довідки відділу у Драбівському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №634 від 19.10.2020 кадастровий номер 7120689700:01:001:0062 земельної ділянки, що розташована за адресою Черкаська область, Драбівський р-н, с. Яворівка, скасовано у зв`язку з технічною помилкою та замінено на 7120689700:01:001:0675. Згідно копії виписки № 3620 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , що проживає [ADDRESS] , був госпіталізований до хірургічного відділення КНП «Драбівська багатопрофільна лікарня», перебував у стаціонарі з 26.11.2023р., виписаний 28.11.2023р. на амбулаторне лікування за місцем проживання. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 8/02-31 від 30.01.2024р. виданої [PERSON] , державним нотаріусом Першої золотоніської державної нотаріальної контори, в порядку заміщення державного нотаріуса Драбівської державної нотаріальної контори, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS] , оскільки [PERSON] не проживав на день смерті з померлою [PERSON] та не подав до 27.03.2022р. заяву про прийняття спадщини, тому вважається таким, що пропустив строк для прийняття спадщини. Відповідно даних копії паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого 28.12.2000 Дарницьким РУГУ МВС України в місті Києві, [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] . Інших доказів суду не надано. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч. 3 ст. 1272 вказаного Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Позивач єдиною причиною пропуску строку для подачі заяви до нотаріуса вказує юридичну необізнаність, незнання про порядок та строки прийняття спадщини, інших підстав що перешкоджали вчасно звернутись з заявою про прийняття спадщини не зазначає. У той же час з його пояснень вбачається, що у 2022р. він звертався до нотаріальної контори та отримував перелік документів, необхідних для оформлення спадщини. Тому суд не може погодитись з таким твердженням позивача. Окрім того, юридична необізнаність не є тією вагомою підставою, що унеможливлює подачу заяви про прийняття спадщини або є перешкодою у подачі такої заяви, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 серпня 2021 року по справі № 720/1079/19. Позивачем не наведено та необґрунтовано інших поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій. Отже, інформація, викладена в позові, не може бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги. Таким чином, вищевказані доводи не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк. Принцип «пропорційності», який існує у Цивільно-процесуальному законодавстві України, тісно пов`язаний з принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 р., при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, з огляду на обставини цієї справи, обмеження позивача на прийняття спадщини, який пропустив визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк без поважних причин, є пропорційними і водночас його необхідним наслідком. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed