Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] (рнокпп: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) відносно малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] , [INFO] (рнокпп: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), на користь [PERSON] , [INFO] , (рнокпп: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини з усіх видів його доходу (заробітку) до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Мотивувала позов тим, що 27 лютого 2021 року між нею та [PERSON] (далі Відповідач), було укладено шлюб, у зв`язку з чим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) області було видано свідоцтво про шлюб, та складено відповідний актовий запис № 214. Мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . 23 серпня 2023 року рішенням Кагарлицького районного суду Київської області шлюб було розірвано. 31 липня 2023 року на підставі Судового наказу, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання спільної малолітньої доньки було стягнуто аліменти у розмірі частини від усіх видів доходу Відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви 28.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач своїх батьківських обов`язків щодо спільної дитини не виконує, як в матеріальному, так і в моральному плані. Малолітня дитина, [PERSON] , проживає разом зі мною та перебуває повністю на моєму утриманні та піклуванні. Батько дитини від народження дитиною не піклується та не цікавиться життям дочки, не приймає участі у її вихованні, не турбується про здоров`я і розвиток дитини. Відповідно до характеристики на вихованку ЗДО № 1 «Журавлик» [PERSON] до закладу приводить і забирає постійно мама, відносини між мамою та донькою довірливі, спокійні та люблячі. Відповідно до Акту обстеження від 20.12.2023 року, депутатом Кагарлицької міської ради [PERSON] було проведено обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та засвідчено, що батько дитини [PERSON] в будинку не проживає. Тобто, батько дитини участі у її житті взагалі не приймає, навчальні заклади не відвідує, вихованням дитини займається мама. Повна відсутність батька у житті дитини перешкоджає дитині реалізувати свої права на навчання, на відпочинок і т.д. Окрім цього, батько дитини взагалі не сплачує аліменти на утримання дитини, внаслідок чого заборгованість зі сплати аліментів збільшується. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки, відповідач вихованням своєї дитини не займається і ухиляється від своїх обов`язків по її утриманню та вихованню, не цікавиться її життям та здоров`ям, не спілкується з нею та не має наміру підтримувати її та турбуватися про неї, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини, а позбавлення батьківських прав відповідача забезпечить належний захист прав дитини. Окрім цього, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1,2, 4 ст. 84 СК України). Приписами ч. 6 ст.84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від п матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного Кодексу України). При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я і матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Позивачка - мати дитини, станом на сьогодні перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн. щомісячно. Іншого виду доходів у неї не має. Відповідач є працездатною людиною, має молодий вік, відтак, має можливість сплачувати аліменти на користь позивачки. Таким чином, з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, з відповідача на користь позивача на утримання дружини слід стягнути аліменти в розмірі 1/5 частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява [PERSON] , про те що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . Третя особа без самостійних вимог: представник Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області, як орган опіки і піклування в судовому засіданні проти позову не заперечували, подали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що 27 лютого 2021 року між позивачем та [PERSON] (далі Відповідач), було укладено шлюб, у зв`язку з чим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) області було видано свідоцтво про шлюб, та складено відповідний актовий запис № 214. Мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . 23 серпня 2023 року рішенням Кагарлицького районного суду Київської області шлюб було розірвано. 31 липня 2023 року на підставі Судового наказу, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання спільної малолітньої доньки було стягнуто аліменти у розмірі частини від усіх видів доходу Відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви 28.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач своїх батьківських обов`язків щодо спільної дитини не виконує, матеріальної допомоги не надає. Малолітня дитина, [PERSON] , проживає разом із позивачем та перебуває повністю на її утриманні. Батько дитини від народження дитиною не піклується та не цікавиться життям дочки, не приймає участі у її вихованні, не турбується про здоров`я і розвиток дитини. Відповідно до характеристики на вихованку ЗДО № 1 «Журавлик» [PERSON] до закладу приводить і забирає постійно мама, відносини між мамою та донькою довірливі, спокійні та люблячі. Відповідно до Акту обстеження від 20.12.2023 року, депутатом Кагарлицької міської ради [PERSON] було проведено обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та засвідчено, що батько дитини [PERSON] в будинку не проживає. Тобто, батько дитини участі у її житті взагалі не приймає, навчальні заклади не відвідує, вихованням дитини займається мама. Повна відсутність батька у житті дитини перешкоджає дитині реалізувати свої права на навчання, на відпочинок і т.д. Окрім цього, батько дитини взагалі не сплачує аліменти на утримання дитини, внаслідок чого заборгованість зі сплати аліментів збільшується. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням наведеного та письмових доказів, які додані до позовної заяви, батько малолітньої дитини, взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки, не цікавиться станом її здоров`я, не приймає участі у вихованні дитини, не виявляє уваги та турботи про неї, 21 грудня 2023 року взагалі написав нотаріальну заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки. Законодавство про охорону дитинства грунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з Закону України «Про охорону дитинства», а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХХП від 27 лютого 1991 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч. З ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливість здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією прав дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Сімейне законодавство України також закріплює рівноправність обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. На даний час існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характерна серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Положеннями частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважних причин протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки, відповідач вихованням своєї дитини не займається і ухиляється від своїх обов`язків по її утриманню та вихованню, не цікавиться її життям та здоров`ям, не спілкується з нею та не має наміру підтримувати її та турбуватися про неї, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини, а позбавлення батьківських прав відповідача забезпечить належний захист прав дитини. Окрім цього, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1,2, 4 ст. 84 СК України). Приписами ч. 6 ст.84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від п матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного Кодексу України). При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я і матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Позивачка - мати дитини, станом на сьогодні перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн. щомісячно. Іншого виду доходів у неї не має. Відповідач є працездатною людиною, має молодий вік, відтак, має можливість сплачувати аліменти на користь позивачки. А тому, враховуючи вище зазначене позов слід задоволити та позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] (рнокпп: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) відносно малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] (рнокпп: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), на користь [PERSON] , [INFO] , (рнокпп: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини з усіх видів його доходу (заробітку) до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Стягнути з [PERSON] , [INFO] (рнокпп: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на користь держави 2422,40 грн. судового збору.

Outcome: approved