Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

08 вересня 2023 року позивач - [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до відповідача - Акціонерного товариства «Херсонобленерго», в якій просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Херсонобленерго» № 206-К від 31 березня 2022 року в частині призупинення трудових відносин водія автотранспортних засобів АТ «Херсонобленерго» [PERSON] з 01.04.2022\~року; стягнути з Акціонерного товариства «Херсонобленерго» на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв`язку з призупиненням дії трудового договору у період з 01 квітня 2022 року по 08 вересня 2023 року у розмірі 144\~496,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом № 206-К від 31 березня 2022 року трудовий договір з позивачем призупинений з 01 квітня 2022 року без збереження заробітної плати. З відповідним наказом позивач не ознайомлений, про його існування дізнався з довідки про заробітну плату, отриманої у червні 2023 року. Позивач вважає\~такий наказ\~протиправним та\~таким,\~що підлягає\~скасуванню,\~з огляду\~на те,\~щовідсутня одна з умов правомірного призупинення трудового договору, передбачана Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». З огляду на протиправність наказу № 206-К від 31 березня 2022 року позивач зазначає, що має право на отримання середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що є заходом матеріальної відповідальністі роботодавця за порушення права працівника на працю, порядок застосування якої має визначатися за аналогією з матеріальною відповідальністю роботодавця за протиправне звільнення, оскільки з економічної точки зору наслідки звільнення і призупинення трудового договору однакові (відсутність доходу). Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевій О.П. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23 жовтня 2023 року від представника відповідача АТ «Херсонобленерго» надійшов відзив на позовну заяву, у якому просили у задоволенні позову відмовити повністю посилаючись на те, що через бойові дії на території Херсонської області та неможливість здійснення Товариством господарської діяльності у звичайному режимі, 31 березня 2022 року наказом № 206-К трудовий договір із позивачем було призупинено. 30 жовтня 2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 09 листопада 2023 року до суду від відповідача надійшли заперечення. Ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2023 року та 22.11.2023 року за клопотаннями представника позивача витребувано у АТ «Херсонобленерго»: копію наказу № 206-К від 31 березня 2022 року, копію штатного розкладу АТ «Херсонобленерго», довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату [PERSON] на посаді водія автотранспортних засобів; копію штатного розпису АТ «Херсонобленерго». 05 грудня 2023 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі. 09 лютого 2024\~року витребувані судом документи надійшли до суду у повному обсязі. 02 квітня 2024 року представником позивача подано до суду заяву (клопотання) про проведення судового засідання без фіксування технічнимим засобами. У судове засідання з`явилася представник Позивача\~ адвокат Бориченко К.В., надала до суду клопотання про розгляд справи у порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Особи, які беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, оскільки надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи за відсутності відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з січня 2019 року [PERSON] був прийнятий на роботу в Акціонерном товаристві «Херсонобленерго» на посаду водія автотранспортних засобів. 31 березня 2022\~року наказом АТ «Херсонобленерго» № 206-К призупинено трудові відносини з водієм автотранспортних засобів АТ «Херсонобленерго» [PERSON] з 01.04.2022 року. Так, позивач не погоджуючись з вказаним наказом та вважаючи його незаконним, звернувся до суду з даним позовом з метою поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі\~ст.\~43\~Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Трудовий договір є угодою між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України. Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан, який в подальшому продовжено. Згідно з пунктом 3 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до п.п. 5 п. 1 ст. 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. З огляду на вищевикладене, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Частиною 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції чинній станом на дату виникнення правовідносин) визначено, що призупинення дії трудового договору - тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Згідно із частиною 3 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Отже, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам. Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником. Водночас, таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №149/1089/22 (провадження№61-292св23). Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору. З системного аналізу вказаних норм вбачається, що першочерговим для суду є встановити можливість або відсутність такої можливості у роботодавця надати роботу працівнику. Із матеріалів справи вбачається, що АТ «Херсонобленерго» своєї діяльності не припиняло, як станом на час початку збройної агресії російської федерації проти України, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу підприємство працювало, та продовжує працювати. АТ «Херсонобленерго» обґрунтовуючи неможливість надати позивачу роботу зазначає про бойові дії на території Херсонської області, небезпеку для життя та здоров`я працівників. Також відповідачем вказано, що призупинення дії трудового договору з позивачем відбулось внаслідок неможливості здійснення Товариством господарської діяльності у звичайному режимі. Відповідач стверджує, що призупиняючи дію трудового договору зокрема з позивачем виходив із відсутності у нього роботи для позивача яку б можна було виконувати. Особисто позивач не був ініціатором призупинення із відповідачем трудового договору, не звертався до відповідача з заявами про те, що не може виконувати роботу через збройну агресію і тому слід призупинити із ним дію трудового договору. Відповідне рішення про призупинення дії трудового договору ініціював та прийняв роботодавець. З приводу таких тверджень відповідача, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що з огляду на належність АТ «Херсонобленерго» до галузі енергетики його безперебійна діяльність є важливою для стабільності життєзабезпечення регіону та не могла бути припиненою навіть у мовах ведення активних бойових дій на території Херсонського регіону, окупації м. Херсон та частини Херсонської області. Зокрема, відповідачем надано до суду акт спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 03 травня 2023 року об 11 год. 50 хв. від 24 травня 2023 року, з якого встановлено, що нещасний випадок стався з електромонтерами з ремонту повітряних ліній електропередач АТ «Херсонобленерго» під час виконання ними своїх трудових обов`язків. В акті зазначено, що аналогічні нещасні випадки на підприємстві сталися 13 березня 2023 року, 31 березня 2023 року, від яких постражадали електромонтер з ремонту повітряних ліній електропередач, старший майстер служби повітряних та кабельних електричних мереж, водій автотранспортних засобів. Вказане, на думку суду, спростовує твердження відповідача, що Товариство з 01\~квітня 2022 року не могло забезпечувати найманих працівників, зокрема й позивача роботою. Суд також критично оцінює доводи відповідача щодо відсутності у нього умов для забезпечення працівників роботою, зокрема й [PERSON] , з огляду на зміст оголошень, розміщених на сайті АТ «Херсонобленерго», у яких йдеться про здійснення Товариством діяльності як в умовах окупації, так і після деокупації Херсону у листопаді 2022 року, витрату павно-мастильних матеріалів, витрату коштів на оплату праці у 2022 році в розмірі 165\~347,00 тис. грн. (згідно інформації https://clarity-project.info/edr/05396638/finances). Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч.\~4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, а відтак посилання відповідача на рішення місцевих та апеляційних судів, не підлягають врахуванню судом, так як не є\~підтвердження усталеної судової практики. Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень\~статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» хоча і не припиняє трудових відносин, і не є звільненням у розумінні положень КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року усправі № 126/2200/20 (провадження № 61-10017св22), зазначено, що: «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону». Суд приходить до висновку, що призупинення трудових відносин з позивачем відбулось з порушенням вимог закону, а тому спірний наказ слід визнати незаконним та скасувати. Разом з цим, під час такого призупинення дія трудових відносин працівника з роботодавцем не припинялась, тому тут не йдеться про його звільнення з роботи, однак працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків. Таким чином, ефективним способом захисту порушеного права позивача у цій справі є визнання протиправним та скасування наказу Акціонерного товариства «Херсонобленерго» № 206-К від 31 березня 2022 року в частині призупинення трудових відносин водія автотранспортних засобів АТ «Херсонобленерго» [PERSON] з 01.04.2022\~року, що призведе до поновлення дії трудового договору позивача з 01 квітня 2022 року. В ході судового розгляду судом не було встановлено обставин, які б свідчили про порушення позивачем строків звернення до суду. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне. Середній заробіток за ч. 2 ст. 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022\~року у справі №755/12623/19. Тому у цьому випадку, суд,

Outcome: partial