Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №112799 від 30 листопада 2020 року, що вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" заборгованості в розмірі 84 980,00 грн; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 5\~020 (п`ять тисяч двадцять) гривень 59 коп; - вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона є боржником у виконавчому провадженні №64307882, яке відкрито 28 січня 2021 року постановою державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" заборгованості в розмірі 84\~980,00 грн. Виконавчим документом у вказаному провадженні є виконавчий напис №112799 від 30 листопада 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем. Вважає, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у зв`язку з чим має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Також вказує, що в межах виконавчого провадження №64307883 відбулися списання коштів з належних їй карток на користь ТОВ "Веллфін" у розмірі 5 020,59 грн, які підлягають поверненню. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 24 січня 2024 року у даній цивільній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 19 лютого 2024 року на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від позивачки [PERSON] надійшла заява про розподіл (компенсацію) витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до змісту якої остання просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" на її користь понесені витрати на прорфесійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. Відповідач відзиву на позовну заяву не подавав, від третіх осіб письмових пояснень на позовну заяву не надходило. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою і доданими до неї матеріалами, направлялися на адреси відповідача та третіх осіб за їх місцезнаходженням, у відповідності до приписів ЦПК України. Згідно ч.1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис №112799 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" заборгованості за кредитним договором 289743 від 30 жовтня 2017 року в загальному розмірі 84\~980,00 грн. 28 січня 2021 року на підставі виконавчого напису №112799 від 30.11.2020 державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ковальчук Іриною Миколаївною було відкрито виконавче провадження ВП №64307882. 04\~лютого 2021\~року в\~межах виконавчого\~провадження ВП\~№64307882державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ратушною Оленою Вікторівною було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] . Відповідно до розпоряджень державного виконавця Михальова О.В. №64307882 від 29 липня 2022 року та №64307882 від 13 грудня 2023 року, грошові кошти у сумі 705,36 грн та 4\~315,23 грн, які надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документу №112799, виданого 30.11.2020, перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін". Не погоджуючись із безспірністю заборгованості, винесеним виконавчим написом №112799 від 30.11.2020 та сумою стягнутих в ході його виконання грошових коштів, позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (п.3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України "Про нотаріат"). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Варто також зазначити, що як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року (далі - Постанова). Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п.2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп.б п.2 Постанови передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Спірний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем 30 листопада 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16 зазначено, що для правильного застосування статей 87, 88 Закону "Про нотаріат" необхідно установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення виконавчого напису. В матеріалах\~справи відсутні\~докази і\~такі не\~надано як\~відповідачем,\~так і\~приватним нотаріусом\~Гораєм О.С.\~на підтвердження\~того,\~що на\~момент вчинення\~нотаріусом спірного\~виконавчого напису\~боржник [PERSON] \~мала безспірну\~заборгованість передТовариством з обмеженою відповідальністю "Веллфін" саме в такому розмірі, як зазначено у виконавчому написі. Крім того, матеріали справи не містять відповідних доказів подання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може проводитися у безспірному порядку, доказів на підтвердження моменту виникнення у [PERSON] заборгованості за кредитом, первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, тощо), які можуть підтвердити безспірність стягнення заборгованості за виконавчим написом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовані доводи позивачки [PERSON] про відсутність в неї безспірної заборгованості перед відповідачем, у зв`язку з чим оскаржуваний виконавчий напис №112799 від 30 листопада 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" заборгованості за кредитним договором 289743 від 30 жовтня 2017 року, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позов - задоволенню в цій частині. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів суд зазначає наступне. Згідно положень ч.1 та ч.3 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. В постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 зазначено, що для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло сили, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Оскільки виконавчий напис нотаріуса №112799 визнано судом таким, що не підлягає виконанню, відповідно правова підстава набуття відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Веллфін" грошових коштів в розмірі 5\~020,59 грн, які стягнуто з позивачки на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса, відпала, тому позов в частині стягнення таких коштів, як безпідставно набутих, також підлягає задоволенню. Щодо понесених позивачкою витрат по сплаті судового збору суд зазначає наступне. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати понесені по сплаті судового збору в загальному розмірі 2 684,00 грн, з яких: 2 147,20 грн - за подання позовної заяви (дві позовні вимоги по 1 073,60 грн кожна), та 536,80 грн - за подання заяви про забезпечення позову, яку було подано в межах справи №296/12931/23 (до подання позовної заяви). Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачкою [PERSON] до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги від 19 грудня 2023 року, додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №27 від 19 грудня 2023 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №16 від 19 грудня 2023 року на суму 12 000,00 грн, акт надання послуг від 15 лютого 2024 року за договором про надання правничої допомоги №27 від 19 грудня 2023 року. Згідно п.1.1. розділу 1 договору про надання правничої допомоги №27 від 19 грудня 2023 року, адвокат Березенська Юлія Олександрівна (далі - адвокат) взяла на себе зобов`язання надати [PERSON] (далі - клієнт) правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язалась оплати надані послуги у порядку та строки обумовлені сторонами. Підпунктом 1.2 розділу 1 вищевказаного договору передбачено, що адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень: - зобов`язується за завданням клієнта надати останньому консультаційні та юридичні послуги, рекомендації та роз`яснення щодо суті та юридичних наслідків правочинів; - звертатися з адвокатськими запитами; - складати та подавати заяви, звернення, запити, позовні заяви, пояснення, клопотання, скарги, та інші докменти правничого та процесуального характеру; - здійснювати представництво і захист прав та охоронюваних законом інтересів клієнта під час розгляду справ у судах України, незалежно від їх юрисдикції та інстанційності, з усім обсягом процесуальних прав сторони та/або учасника процесу, без будь - яких обмежень; - представляти інтереси клієнта у правовідносинах з третіми особами, у тому числі державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, незалежно від форми їх власності та форми господарювання; - надавати інші види юридичної допомоги, якщо це необхідно для забезпечення виконання доручень клієнта. Згідно п.3.1 та п.3.2. розділу 3 договору: за правничу допомогу клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі визначеному додатком №1 до цього Договору. Розмір гонорару може бути змінений за попередньою домовленістю сторін; оплата послуг адвоката здійснюється на умовах 100 % попередньої оплати під час підписання даного договору, або під час отримання відповідного доручення від клієнта. У відповідності до додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №27 від 19 грудня 2023 року, адвокат Березенська Юлія Олександрівна та [PERSON] домовились про наступну вартість правничої допомоги (адвокатських послуг): 2 000,00 грн - заява про забезпечення позову; 5 000,00 грн - позовна заява; 500 грн - інші заяви та клопотання у ході судового розгляду/1 заява/клопотання; 2 000,00 грн - представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції, включаючи дорожні витрати/ 1 судове засідання. Відповідно до акту надання послуг від 15 лютого 2024 року за договором про надання правничої допомоги №27 від 19.12.2023, загальна вартість наданих [PERSON] адвокатом Березенською Юлією Олександрівною послуг станом на 15.02.2024 склала 12 000,00 грн, з яких: 2 000,00 грн - підготовка, формування та подання заяви про забезпечення позову; 10 000,00 грн - ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, підготовка, формування та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) від 05 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 19 Закону №5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведені приписи, відсутність будь-яких доказів на обгрунтування співмірності гонорару (винагороди) адвоката з обсягом наданої правової допомоги та з урахуванням: незначної складності справи, розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, який не є значним; сталої судової практики щодо розгляду справ даної категорії, - cуд вважає достатнім та розумним стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Outcome: approved