Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача, мотивуючи вимоги тим, що відповідач що 22.02.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та МоскалюкД.Р. було укладено кредитний договір № 694607526 у формі електронного документа. За умовами кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. строком на 126 днів зі сплатою 1,21% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту та до закінчення строку, на який видавався кредит. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 694607526 від 22.02.2020, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 98 від 08.09.2020. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача. 06.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ "Фінансова компаніяЕЙС" укладено договір факторингу № 06/12/2021-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 21436,65 грн., з яких 9973,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11463,65 грн. сума заборгованості за відсотками. З огляду на вказане, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 694607526 від 22.02.2020 у розмірі 21436,65 грн., яка складається із 10000,00 грн.\~заборгованість по кредиту; 11463,65 грн.\~заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн.\~штрафи і пеня та вирішити питання стосовно судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу. На адресу суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що від ТОВ «Фінансова компанія «Ейс`він не отримував повідомлення-вимогу про погашення кредитних зобов`язань, на підставі чого був позбавлений можливості узгодити із позивачем умови реструктуризації боргу або оскаржити суму заборгованості. На підставі чого, останній вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просив в позові відмовити (а.с.120-125). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.08.2023 відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання (а.с.111). У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності, заявлені вимоги останній підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення (а.с.113-114). Відповідач повідомлений про слухання справи належним чином, до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі,надав письмові пояснення по справі та просив суд в позові відмовити в повному обсязі (а.с.131). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Згідно додаткової угоди про зміну умов Договору №694607526 від 22.02.2020 вбачається, що 22.02.2020МоскалюкД.Р. уклав з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" договір № 694607526, за умовами якого отримав в кредит грошові кошти в розмірі 10000 грн., строком на 126 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,21 % на день (а.с.28). Відповідно до ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами ст.526,530ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16.10.2018 у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст.203ЦКУкраїни прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514ЦКУкраїни у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. У позовній заяві позивач посилається на ту обставину, що ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" набуло права вимоги за кредитним договором № 694607526 від 22.02.2020, укладеним з відповідачем [PERSON] на підставі договору факторингу № 06/12/2021-01 від 06.12.2021, укладеного з ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", яке в свою чергу набуло право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, укладеного з ТОВ «Таліон Плюс». При цьому, ТОВ «Таліон Плюс» нібито набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (а.с.65-71, 76-81, 85-90). Так, у матеріалах справи наявна копія договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс", згідно з умовами якого до останнього нібито перейшло право вимоги до Боржників первісного кредитора, в тому числі й до боржника [PERSON] , про що зазначено у відповідному витязі з реєстру боржників № 98 від 08.09.2020, в тому числі й за кредитним договором № 694607526 від 22.02.2020 (а.с.16, 65-71). У подальшому, а саме 05.08.2020 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу №05/0820-01, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, в тому числі й до боржника [PERSON] , про що зазначено у відповідному витязі з реєстру боржників № 6 від 15.07.2021, за кредитним договором № 694607526 від 22.02.2020, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.39-41). 06.12.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" було укладено договір факторингу №06/12/2021-01, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, в тому числі й до боржника [PERSON] , про що зазначено у відповідному реєстрі боржників №1 від 06.12.2021, за кредитним договором № 694607526 від 22.02.2020в розмірі 21436,65 грн. з якої: 9973,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 11463,65 грн. заборгованість за відсотками (а.с.29-31). Водночас суд критично ставиться до обставин отримання ТОВ "Таліон Плюс" права вимоги до [PERSON] , як боржника первісного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", оскільки договір факторингу № 28/1118-01 між цими особами укладений 28.11.2018 (строк його дії відповідно до п. 8.1, 8.2 становить до 28.11.2019), а кредитний договір, який нібито серед іншого є його предметом, укладений з відповідачем 22.02.2020. При цьому, суду не надано будь-яких доказів внесення змін чи доповнень до умов договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, як і не надано жодного документу на підтвердження переходу прав грошової вимоги за кредитним договором № 694607526 від 22.02.2020 від первісного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ "Таліон Плюс", а витяг з реєстру боржників № 98 від 08.09.2020не може свідчити про передачу прав вимоги до відповідача саме в межах вищезазначеного договору факторингу. Отже, на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 боргові зобов`язання за кредитним договором № 694607526 від 22.02.2020ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 28.11.2018. Вбачається також, що на час укладення договору відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про відповідача, як боржника надана у витягу з реєстру прав вимоги № 98 від 08.09.2020 ТОВ «Таліон Плюс», тобто через два роки після укладення договору відступлення права вимоги. Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Відповідно до вимог статті 2ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 4ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст.177ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Так, за п. 2 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей 77,78 ЦПК України, на підтвердження тієї обставини, що первісний кредитор ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відступило право вимоги за кредитним договором № 694607526 від 22.02.2020, на користь ТОВ "Таліон Плюс", а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивач, як черговий правонаступник кредитора, набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором. За таких обставин, ураховуючи подання позивачем заяви про розгляд справи у його відсутність, що позбавляє суд можливості роз`яснити в судовому засідання наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. Згідно з ч. 1 і ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то судові витрати слід залишити за позивачем. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed