Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Суть справи. Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідачів, про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди (далі ДТП), автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Винним у ДТП постановою суду визнано [PERSON] , відповідальність якого була забезпечена ПАТ «НАСК «Оранта», яка виплатила позивачу страхове відшкодування, проте без врахування ПДВ, яке з урахуванням ліміту визначеного страховим полісом становить 16834 грн. 20 коп. і вказана сума наразі не компенсована. Разом з тим, сплачене страхове відшкодування, навіть при стягненні ПДВ із страховика не покриває у повному обсязі вартість матеріального збитку завданого позивачу на суму 33594 грн. 78 коп., а тому така сума підлягає стягненню з винуватця ДТП. Враховуючи те, що вказані суми відповідачі позивачу добровільно не сплатили, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Доводи учасників справи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в останньому та заяві про зменшення розміру позовних вимог. ПАТ «НАСК «Оранта» в суд представника не направило, просило розглянути справу у відсутність представника /а.с. 101/ У відзиві /а.с. 28-33/ та поясненнях на відзив [PERSON] /а.с. 83-85/ ПАТ «НАСК «Оранта» просило відмовити відносно останнього у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що страхове відшкодування по оціненій шкоді відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням зносу розрахована та виплачена позивачу в межах ліміту відповідальності за страховим полісом згідно звіту, іншу частину шкоди, яка не покривається страховим полісом підлягає відшкодуванню винуватцем ДТП. Крім того, ПДВ відшкодовується за наявності підтверджуючих документів оплати послуг по ремонту. [PERSON] в судове засідання не з`явився, від представника останнього надійшов відзив /а.с. 67-69/, в якому представник просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що за страховим полісом ліміту компенсації достатньо для покриття шкоди заподіяної майну. Крім того, позивачем не доведено що останній здійснював ремонт автомобіля і, що цей ремонт пов`язаний саме із ДТП за участю автомобілів позивача та [PERSON] . Встановлені судом обставини. 11.05.2023 постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області Деяка М.І. визнано винним у ДТП, яка сталась 20.04.2023 за участю автомобіля останнього та позивача /а.с. 9/. На час ДТП відповідальність [PERSON] була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №АТ3909284 виданого ПАТ «HACK «ОРАНТА» /а.с. 74/. 28.04.2023 позивач звернулася до ПАТ «HACK «ОРАНТА» з заявою про страхове відшкодування, за результатами розгляду якої 30.05.2023 страховиком було здійснено розрахунок та виплачено 63192,58 грн. /а.с. 54/. Відповідності до звіту складеного на замовлення ПАТ «HACK «ОРАНТА», про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу №63-D/13/96 від 20.06.2023 /а.с. 40-44/, вартість матеріального збитку завданого «Volkswagen Touareg» р/н [NUMBER] без ПДВ складає 84171,02 грн., вартість матеріального збитку завданого «Volkswagen Touareg» д/н [NUMBER] з ПДВ складає 101005,22 грн., вартість відновлювального ремонту «Volkswagen Touareg» д/н [NUMBER] 250329,23 коп. 03.11.2023 ПАТ «HACK «ОРАНТА» здійснило позивачу доплату в розмірі 20978 грн. 44 коп. /а.с. 55/. Згідно акту виконаних робіт № 1/23 від 04.07.2023, а також платіжного документу позивачем було проведено та оплачено відновлювальний ремонт автомобіля на суму 134600 грн. /а.с.12, 98/. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення і положення закону, яким він керувався. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідності до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вказане підтверджується також і висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі № 760/5618/16-ц. Так, Верховний Суд у своєму висновку керується правилами частин першої та другої статті 22 ЦПК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди. Враховуючи наведене, суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактично завданою шкодою (фактично понесені витрати на відновлювальний ремонт) та виплаченим розміром страхового відшкодування, з урахуванням ПДВ, яке підлягає стягненню із страховика, про що буде зазначено нижче. Суд вважає неспроможними доводи представника [PERSON] про те, що позивачем не надано доказів того, що ремонт автомобіля позивача був пов`язаний із ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , оскільки на підтвердження своїх доводів [PERSON] та представник останнього не надали доказів, зокрема не порушували перед судом питання про призначення експертизи для встановлення механізму ушкоджень автомобіля позивача і вартості відновлювального ремонту. Крім того, суд вважає неспроможними доводи представника [PERSON] про те, що ліміту страхового відшкодування за полісом останнього достатньо для покриття відповідних витрат на відновлювальний ремонт, оскільки страхове відшкодування виплачене позивачу було розраховано з урахуванням зносу, що передбачено законодавством і така виплата не покрила витрати на відновлювальний ремонт автомобіля, а отже у такому випадку інша частина відшкодування покладається на винуватця ДТП, відповідно до положень закону, що наведені вище. Так, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється заумови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, -МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати витати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженогомайна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Враховуючи, що позивачем було проведено та оплачено ремонт автомобіля, що підтверджується доказами наведеними вище, у позивача є право на стягнення всієї суми страхового відшкодування, з урахуванням ПДВ із ПАТ «НАСК «Оранта», яка на час розгляду справи не здійснила відповідної виплати, проте не заперечувала того, що фінансовий документ про оплату відновлювального ремонту позивачем був наданий. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті Відповідно до висновків сформульованих у постанові ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. В позовній заяві позивач не навів жодного обґрунтування спричинення останньому моральної шкоди в результаті ДТП, так саме як і обґрунтувань розміру шкоди, що позбавляє суд провести їх відповідний аналіз та зробити висновки про характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), навіть за відсутності доказів, як на це вказує Верховний Суд у постанові від 22.04.2019 по справі 761/14285/16-ц. Тому в цій частині позовні вимоги не можна вважати обґрунтованими. Судові витрати. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно п. 4.1 договору про надання правової допомоги від 26.07.2023 за послуги адвоката замовник сплачує кошти в розмірі, який зазначається в додатку № 1 до договору /а.с. 17/, проте такий додаток до договору в матеріалах справи відсутній, що позбавляє можливість перевірити розрахунки за послуги на правову допомогу, які зазначені в акті виконаних робіт № 1 /а.с. 20/ та частково оплачених згідно квитанції /а.с. 21/. Таким чином в цій частині розподілу судових витрат суд відмовляє. Судовий збір в розмірі по 536 грн 80 коп. з кожного відповідача підлягає стягненню згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial