Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

09.06.2023 року позивач звернувся до суду із вищевказаною заявою, мотивуючи свої вимоги наступним. За час перебування в шлюбі з відповідачкою у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї доньки ще до розірвання шлюбу між ними. Вже через 2 тижні після розлучення відповідачка привела до будинку чужого чоловіка, якого наказала дочці називати татом. Вихованням дитини не займалася. Вживала алкогольні напої та вела аморальний спосіб життя. У 2019 році Відповідачка привезла доньку до позивача, а сама поїхала до Росії, де перебувала більше місяця. Після повернення в Україну відповідачка продовжувала вести аморальний спосіб життя, практично щоночі відправлялася на зустрічі з подругами. Доньку залишала або з чужими чоловіками, або неодноразово брала із собою. Вживала алкоголь, доки втомлена дитина спала на пляжі, або на стільцях у кафе. Вона постійно залишала дитину на тривалий період та виїжджала жити на 1-2 місяці до Харкова, Києва, Львова. Офіційно ніде не працювала. Відповідачка навіть здала до ломбарду золотий хрестик, подарований доньці її хрещеними батьками. Протягом останніх 3-4 років вона не займається вихованням дитини, не займається її фізичним, моральним та духовним розвитком. Матеріальної допомоги не надає. На даний час Відповідачка знову покинула дитину та виїхала до Європи. Її точне місцезнаходження невідоме. З того часу Відповідачка не бачила дитину жодного разу, не телефонує та не цікавиться її життям. Вона ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами в школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідачка, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової і будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Дитина знаходиться на повному його утриманні. В зв`язку з викладеним просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 15.06.2023 було відкрите провадження у справі та призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 11.2023 було закрите підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 11.2023 р. Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю із підстав викладених у ньому. Позивач додатково пояснив, що відповідачка на протязі тривалого часу зовсім байдуже ставиться до доньки, взагалі не приділяє їй будь-якої уваги, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться її життям та розвитком. Представник третьої особи до суду не з`явилась. Від зазначеної установи надійшла заява із проханням розглянути справу без їхньої участі, підтримують наданий висновок. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ст. 279, 280 ЦПК України. Суд, проаналізував матеріали справи, дослідив письмові докази, вислухавши пояснення позивача, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , її батьками записані [PERSON] до [PERSON] . Судом встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом із батьком та навчається в Охтирській ЗОШ № 2 в 1-а класі. Позивач [PERSON] приймає активну участь ужитті дошкільного закладу (а.с. 11-13) Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 30.09.2022 р. (справа №551/1078/22, провадження № 2/551/152/22) було визначене місце проживання дитини неповнолітньої [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] . За адресою реєстрації відповідачки надходять повідомлення про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм сімейного законодавства. Відповідно до ст. 150 СК України обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В преамбулі до Конвенції про права дитини, зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. За приписами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Підстави позбавлення батьківських прав визначені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч. 3, ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось з них. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За приписами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не приймає належної участі у житті дитини та не забезпечує необхідного її утримання. У судовому засіданні були допитані як свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які, кожен окремо, повідомили суд про те, що відповідачка самоусунулася від виконання обов`язків щодо доньки. Він взагалі не приїжджає до доньки, не спілкується із нею ані особисто, ані по телефону. Наразі взагалі виїхала до Європи. Також у судовому засіданні пояснення аналогічного змісту надала малолітня [PERSON] .. Суд зазначає, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав є оціночним і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахування цілої сукупності чинників і факторів. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.12.2006 року по справі «Hunt v. Ukraine», №31111/04 наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. За приписами ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Органу опіки і піклування Охтирської міської ради № 01-14/6/692 від 2023 року було прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав батька [PERSON] , відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ухилення відповідачки [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню доньки знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, з огляду на те, що її поведінка відносно малолітньої доньки свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками по утриманню та вихованню дитини. Відповідачка не приймає участі у житті дитини, не переймається її фізичним і духовним розвитком, навчанням, підготовкою до самостійного життя. На переконання суду надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження її про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні доньки, зміну ставлення до її виховання не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що вона не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, не проявляє бажання спілкуватися з дитиною, хоча ніхто їй в цьому не перешкоджає і вона об`єктивно має таку можливість. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, вирішуючи позов у межах заявлених вимог з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, виходячи з розумного балансу інтересів сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав, що в першу чергу відповідатиме інтересам малолітньої дитини. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати пов`язані із сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved