Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячною, починаючи стягнення з часу звернення до суду і до повноліття дитини. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач знаходиться у працездатному віці, тому він зобов`язаний та має можливість утримувати свою малолітню дитину. Ухвалою судді від 06.02.2024 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 14). Сторони\~в судове засідання не з`явилися, однак звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а віповідач визнає повністю, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 19.11.2019, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 8), від шлюбу мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою (а.с. 7), але шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.\~180\~Сімейного\~кодексу\~України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами\~СК України, так і ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені в ст. 181\~СК України, за змістом ч. 3 якої\~ кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина, з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182\~СК України. Отже, враховуючи те, що відповідач зобов`язаний брати участь в утриманні малолітньої дитини, а також беручи до уваги те, що останній позовні вимоги визнав повністю, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 гривень.

Outcome: approved