Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він з 21.09.2004 року працює у П`ятихатській дистанції колії Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» машиністом (кочегаром) котельні, з 01.04.2016 року переведений на посаду сторожа. За період з 2017 по 2021 роки йому надавалась щорічна відпустка з правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка оплачувалась відповідачем не у повному обсязі, лише у розмірі: за 2017 рік 2105 грн., за 2018 рік 2203 грн., за 2019 рік 2509 грн., за 2020 рік 2746 грн., за 2021 рік 2837,50 грн.. Відповідач проігнорував пункти 3.1.14 Колективного договору Придніпровської залізниці на 2011-2012 роки, не надав матеріальну допомогу на оздоровлення в повному розмірі, яка має складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. У зв`язку з чим, він змушений звернутись до суду за захистом своїх трудових прав. У зв`язку з вищевикладеним, просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на його користь 9418,50 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки та стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засідання [PERSON] позов не визнала та пояснила, що спір між сторонами виник з виконання умов колективного договору, угоди або окремих їх положень, а відтак цей спір є колективним, до яких застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначено Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)». Крім того, дійсно, пунктом 3.1.14 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між начальником П`ятихатської дистанції колії та Головою профспілкового комітету, який був пролонгований у 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 році встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Однак, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» №1774-УІІІ від 06.12.2016 року, було визначено, що мінімальна заробітна плата, після набрання чинності цим Законом, не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести норми у відповідність із цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому вважають, що вимога про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі не менше мінімальної заробітної плати, не відповідає вимогам п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774 від 06.12.2016. При цьому, зазначила також, що згідно ст.233\~КЗпП встановлено тримісячний строк для звернення з даною категорією справ до суду. У зв`язку з чим, вимоги позивача вважають незконними та необгрунтованими, а тому у задоволенні позову просять відмовити. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 21.09.2004 року працює у П`ятихатській дистанції колії Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», про що свідчить копія трудової книжки /а.с.13/. У періоди з 29.05.2017 року по 29.06.2017 року, з 17.04.2018 року по 18.05.2018 року, з 15.07.2019 року по 13.08.2019 року, з 01.06.2020 року по 04.07.2020 року, з 20.04.2021 року по 20.05.2021 рік позивачу надавалась щорічна тарифна відпустка. Відповідно наданих суду розрахунків заробітної плати П`ятихатської дистанції колії Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» позивачу [PERSON] була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2017 рік 2105 грн., за 2018 рік 2203 грн., за 2019 рік 2509 грн., за 2020 рік 2746 грн., за 2021 рік 2837,50 грн. /а.с.14-18/. Згідно ст.\~10\~КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст.13\~КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.14. Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між начальником П`ятихатської дистанції колії та Головою профспілкового комітету, схваленого конференцією трудового колективу дистанції колії 06.04.2012 року, який є чинним станом на 2021 рік, встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини незалежно від періоду її надання виплачувати матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Пунктом 1.4. Колективного договору визначено, що необхідні зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників дистанції колії вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін і затверджуються на спільному засіданні керівництва дистанції колії і профспілкового комітету, а всі інші - на конференції трудового колективу/а.с.19-20/. Відповідно до спільної Постанови начальника СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та Голови профспілкового комітету «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» за № П.-1 від 31 січня 2017 року постановлено продовжити здійснювати виконання зобов`язань, діючого колективного договору СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» у 2017 році до укладення колективного договору ПАТ «Укрзалізниця»/а.с.21/. Згідно постанови СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та первинної профспілкової організації структурного підрозділу «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» за № П.-3 від 31 березня 2017 року постановлено застосувати з 01.04.2017 року у діючому колективному договорі П`ятихатської дистанції колії замість величини «мінімальна заробітна плата» розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом»/а.с.22/. Відповідно до Постанови начальника СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та первинної профспілкової організації структурного підрозділу «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» за № П.-1 від 12 січня 2018 року постановлено продовжити здійснювати виконання зобов`язань, діючого колективного договору СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» у 2018 році до укладення колективного договору ПАТ «Укрзалізниця»/а.с.23/. Відповідно до Постанови начальника СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та первинної профспілкової організації структурного підрозділу «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» за № П.-1 від 09 січня 2019 року постановлено продовжити здійснювати виконання зобов`язань, діючого колективного договору СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» у 2019 році до укладення колективного договору АТ «Укрзалізниця»/а.с.24/. Відповідно до Постанови начальника СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та первинної профспілкової організації структурного підрозділу «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» за № П.-44 від 12 січня 2020 року постановлено, продовжити здійснювати виконання зобов`язань, діючого колективного договору СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» у 2020 році до укладення колективного договору АТ «Укрзалізниця»/а.с.25/. Відповідно до Постанови начальника СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та первинної профспілкової організації структурного підрозділу «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» за № П.-55 від 31 грудня 2020 року постановлено продовжити здійснювати виконання зобов`язань, діючого колективного договору СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» у 2021 році до укладення колективного договору АТ «Укрзалізниця»/а.с.26/. Відповідно до Постанови начальника СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та первинної профспілкової організації структурного підрозділу «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» за № П.-60/1 від 14 червня 2021 року постановлено внести зміни до колективного договору ДП «Придніпровська залізниця», а саме з 10 червня поточного року пункт 3.1.14. викласти в новій редакції: «При наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням, за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року» /а.с.27/. Відповідно до Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2017\~рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2017 року був встановлений на рівні 1600,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2000,00 грн, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн. Відповідно до Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2018\~рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2018 року був встановлений на рівні 1762,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2202,50 грн, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3723,00 грн. Відповідно до Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2019 року був встановлений на рівні 1921,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2401,25 грн, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4173,00 грн. Відповідно до Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2020\~рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 липня 2020 року був встановлений на рівні 2197,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом становив 2746,25 грн, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2020 року була встановлена на рівні 4723,00 грн. Відповідно до Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2021\~рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2021 року був встановлений на рівні 2270,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом становив 4540,00 грн, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2021 року була встановлена на рівні 6000,00 грн. Таким чином, прийняття спільної постанови СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та первинної профспілкової організації структурного підрозділу «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» за № П.-3 від 31 березня 2017 року про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та первинної профспілкової організації структурного підрозділу «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця», а на конференції трудового колективу, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн., отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, така різниця між вказаними величинами має місце і в наступних роках, тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна СП «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та первинної профспілкової організації структурного підрозділу «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» за № П.-3 від 31 березня 2017 року, яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.14. Колективного договору. Судом не приймаються доводи відповідача про те, що пунктом 5 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність із цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так, стаття 58\~Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Стаття 22\~Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Проаналізувавши у сукупності положення статей 22, 58 Конституції України, статтю 9 КЗпП України, суд приходить висновку, що нові Закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих Законів, договорами про працю не мають зворотної сили. Як вже зазначалося вище, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн., тоді як прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600 грн. Таким чином, Закон України\~«Про внесення\~змін до\~законодавчих актів\~України» погіршив становище позивача та інших працівників підприємства щодо розміру матеріальної допомоги, звузив його право на матеріальну допомогу, а тому не має зворотньої сили та не може бути застосований при визначення розміру цієї допомоги. Твердження ж відповідача про те, що, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06 грудня 2016 року, фактичний розмір матеріальної допомоги на оздоровлення не змінювався, а змінилась лише розрахункова величина, судом не приймаються, так як вказані зміни потягли зміну реального розміру допомоги, про що зазначено вище. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо недоплати позивачу частини матеріальної допомоги на оздоровлення є неправомірними. Так судом, встановлено, що недоплачена сума матеріальної допомоги за 2017 рік становить 1095 грн. (3200-2105), у 2018 році 1520 грн. (3723 2203), у 2019 році 1664 грн., (4173-2509), у 2020 році 1977 грн. (4723-2746), у 2021 році 3162,50 грн. (6000 2837,50), що разом становить 9418,50 грн., розмір якої підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку, а позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо строків позовної давності слід зазначити наступне, за змістом ст.2 Закону України «Про оплату праці», до складу заробітної плати крім основної та додаткової, входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Матеріальна допомога на оздоровлення, що надається до щорічної відпустки, є систематичною матеріальною допомогою. Це визначає пункт 2.3.3. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Госкомстату від 13 січня 2004 року № 5. Таку допомогу виплачують робітникам певних категорій: на оздоровлення; через екологічний стан регіону. Матеріальна допомога на оздоровлення належить до заохочувальних та компенсаційних виплат, що належать до фонду оплати праці. Аналіз наведених положень законодавства дає суду підстави дійти висновку про те, що матеріальна допомога входить до структури заробітної плати, а отже до позовних вимог щодо спірних правовідносин застосовуються скорочені строки позовної давності, встановлені нормами ст.233 КЗпП України. Так, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, в редакції, яка була чинною до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з ч.1 ст.233\~КЗпП України (із змінами, внесеними Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Водночас, на підставі п.1 Прикінцевих положень\~КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 КЗпП, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11\~березня 2020\~року №\~211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин, який неодноразово продовжувався, і був відмінений постановою КМУ\~від 27\~червня 2023\~року №\~651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24.00 год. 30 червня 2023 року. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Отже, строки звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору не було пропущено, оскільки з вимогою про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2017 року по 2021 рік він мав право звернутися до суду без обмеження будь-яким строком. З урахуванням наведеного, суд приходить висновку про відсутність підстав для застосування до вказаного спору строків позовної давності і відмови з цих підстав у задоволенні позовних вимог. Згідно зі ст.137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду ордер від 24.01.2024, договір про надання правової допомоги №24/01/02 від 24.01.2024, акт № 1 про надання правової допомоги від 24.01.2024, квитанцію № 3254121 від 24.01.2024 року, яка свідчить сплату позивачем послуг адвоката в сум 2500,00 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською допомогою на ім`я [PERSON] , копію посвідчення адвоката України на ім`я [PERSON] , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 2500,00 грн. /а.с.36-44/ Представник відповідача в обґрунтування заперечень щодо сплати витрат на правничу допомогу зазначала про неодноразове звернення адвоката Товкун А.В. до районних судів, при цьому, враховуючи ідентичність поданої позовної заяви до вже розглянутих судом справ, за якими стягнуто витрати на правничу допомогу, тому підготовка правової позиції, аналіз судової практики, які входять до складання позовної заяви в акті № 1 від 24.01.2024 року про надання правової допомоги, не є доцільними. Тому витрачений час на вивчення документів та підготовку позовної заяви не можу бути значним, а отже розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню. Однак, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. є співмірними з ціною позову, з обсягом роботи та часом, витраченим адвокатом на складання даного позову, тому враховуючи викладене та наявність доказів понесених витрат на сплату правничої допомоги, вказані витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь держави, так як позивач при поданні позову до суду звільнений від сплати судового збору, підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved