Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивача нерухоме майно: гаражний бокс № [NUMBER] , розташований у Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний-1» за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 58-61) Позивач мотивує свої вимоги тим, що позивач є власником гаражного боксу № [NUMBER] , розташованого в Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний-1» за адресою: [ADDRESS] . 15.11.2023 року позивачу стало відомо, що належний йому гаражний бокс на праві власності зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушеною Н.Ю. 29.03.2010 року, реєстровий № 979, укладеного із [PERSON] , який у свою чергу, у 2010 році також придбав зазначений гаражний бокс. Однак позивач [PERSON] не укладав будь-яких договорів та угод з приводу відчуження належного позивачу гаражного боксу, позивач наразі продовжує користуватись власним гаражним боксом та відповідач ніколи не звертався до позивача з вимогою про усунення перешкод у користуванні майном, до Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний-1» відповідач [PERSON] також жодного разу не з`являвся. Таким чином, позивач вважає, що спірне нерухоме майно вибуло з його власності на підставі неправомірних дій третіх осіб, тому вимушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, та встановлено порядок розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без виклику/повідомлення сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року у порядку забезпечення позову заборонено будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження або здійснення інших реєстраційних дій відносно нерухомого майна: гаражного боксу № [NUMBER] , розташованого у Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний - 1» за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1980426780000. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Первушеної Наталії Юріївни ( [ADDRESS] ) належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу гаражного боксу № [NUMBER] , розташованого у Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний - 1» за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушеною Н.Ю.; витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Первушеної Наталії Юріївни ( [ADDRESS] ) належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу гаражного боксу № [NUMBER] , розташованого у Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний - 1» за адресою: [ADDRESS] , стороною якого є [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушеною Н.Ю.; витребувано у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, б. 4-В) належним чином засвідчену копію реєстраційної справи на гаражний бокс № [NUMBER] , розташований у Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний - 1» за адресою: м. Київ, вул. П. Куліша (Челябінська), б. 2. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом/повідомленням сторін, про витребування додаткових доказів - залишено без задоволення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року заяву представника позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог - повернуто суб`єкту звернення. Відповідач [PERSON] , який ознайомлений з матеріалами справи (а.с. 114) не скористався процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Так, відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Тобто, виступаючи гарантом реалізації законних прав, держава тим самим забезпечує одночасно і виконання громадянами обов`язків, покладених на них державою, а також власними договірними та іншими зобов`язаннями. Судом встановлено, що за наслідками повного внесення пайового внеску та на підставі Ордеру від 01.07.1987 року [PERSON] як члену автокооперативу «Лівобережний-1» надано гаражний бокс № [NUMBER] на 4-му поверсі по [ADDRESS] , що також підтверджено Довідкою Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний-1» від 01.12.2023 року № 05/12 та Довідкою Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний-1» від 01.12.2023 року № 04/12. (а.с. 69, 70, 71, 73, 74) За даними Довідки-характеристики КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» від 28.05.2002 року № 515802, Технічного паспорту від 14.11.2023 року та Реєстраційного посвідчення від 10.03.1995 року, нерухоме майно гараж № [NUMBER] , загальною площею 15,80 кв.м., на 4-му поверсі по [ADDRESS] зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності під реєстровим номером 25/13595. (а.с. 72, 76, 85-86) На підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 07.12.2009 року, яке видано на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 26.11.2009 року № 1816-С/ГК, гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК «Лівобережний-1», площею 18,40 кв.м., по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , зареєстровано під реєстровим номером № 65225, що також підтверджено Довідкою-характеристикою, виданою КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» від 25.12.2009 року № 1448737. (а.с. 144, 145) На підставі Договору купівлі-продажу гаражного боксу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною М.Ю. від 26.01.2010 року, реєстровий номер № 133, [PERSON] відчужено на користь [PERSON] гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК «Лівобережний-1», площею 18,40 кв.м., по [ADDRESS] . (а.с. 141) На підставі Договору купівлі-продажу гаражного боксу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною М.Ю. від 26.01.2010 року, реєстровий номер № 133, [PERSON] відчужено на користь [PERSON] гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК «Лівобережний-1», площею 18,40 кв.м., по [ADDRESS] , зареєстровано в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» за № 65225 від 03.02.2010 року. (а.с. 124, 141) На підставі Договору купівлі-продажу гаражного боксу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною М.Ю. від 29.03.2010 року, реєстровий номер № 979, [PERSON] відчужено на користь [PERSON] гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК «Лівобережний-1», площею 18,40 кв.м., по [ADDRESS] , зареєстровано в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» за № 65225 від 03.02.2010 року. (а.с. 124, 141) Відповідно до Листа КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» від 14.03.2024 року № 062-/14-2855: - первинна реєстрація права власності на гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК «Лівобережний-1», по [ADDRESS] проведена та зареєстрована за [PERSON] , на підставі довідки, виданої авто кооперативом «Лівобережний-1» від 10.02.1995 року № 4; - первинна реєстрація права власності на гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК «Лівобережний-1», по [ADDRESS] проведена та зареєстрована за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого 07.12.2009 року. (а.с. 158) Статтею 41 Конституції України та статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила:«50. Власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. 51. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. 52. Оскільки вимога про визнання наказів ГУ Держземагентства незаконними та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, то така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані. 53. Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19) щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (частина перша статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункти 115, 143 постанови від 14 листопада 2018 року). У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункти 116, 144 постанови від 14 листопада 2018 року). Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21), в якій колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачами спосіб захисту є неефективним та не відповідає змісту права, про порушення якого вони зазначають. Частиною 2 ст. 328 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3 ст. 397 Цивільного кодексу України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із Закону або рішення суду. Таким чином, позивач має довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном. В свою чергу позивач має підтвердити своє право власності на спірне майно. З контексту статті 387 ЦК України вбачається, що позивачем може бути лише законний власник, особа, яка володіє майном на відповідній правовій підставі. Відповідачем виступає особа, яка заволоділа чужим майном, або набула його за відповідним правочином з третьою особою. Незаконне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на правовий титул. Незаконні володільці відповідають перед власником майна неоднаково, залежно від того, чи є вони добросовісними або недобросовісними набувачами майна. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 490/5986/17-ц: «Якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором.» Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] просить суд витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивача нерухоме майно: гаражний бокс № [NUMBER] , розташований у Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний-1» за адресою: [ADDRESS] , вказуючи на те, що майно, належне йому на праві власності, а саме: гаражний бокс № [NUMBER] , розташований у Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний-1» за адресою: [ADDRESS] , протиправно та поза волею позивача вибуло з його законного титульного володіння. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача [PERSON] та витребування з володіння [PERSON] на користь позивача нерухомого майна: гаражного боксу № [NUMBER] , загальною площею 15,80 кв.м., розташованого у Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний-1» за адресою: [ADDRESS] , - оскільки судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить гаражний бокс № [NUMBER] , загальною площею 18,40 кв.м., розташований у Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний-1» за адресою: [ADDRESS] , тобто кожен із сторін спору фактично є власником різних гаражних боків, що свідчить про допущення помилки при реєстрації одного із гаражних боксів, та даний факт визнано представником позивача у поданих ним заявах/клопотаннях, долучених до матеріалів справи. Таким чином, судом встановлено відсутність факту вибуття належного позивачу на праві власності гаражного боксу з його законного володіння, що виключає захист права у обраний ним спосіб. При цьому суд у даному провадженні не має можливості встановити, щодо якого з гаражних боксів допущено помилку при реєстрації на нього права власності, оскільки сторонами спірних правовідносин не надано суду довідку Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів, у якому фактично розташовано гаражний бокс відповідача [PERSON] , в той час як рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі. В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Відповідно до ч. 1, 4, 9 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed