Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа ТОВ «ФК «Житло-Капітал» про визнання спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя та припинення права на частку у спільному майні подружжя. В обґрунтування позову посилається на те, що 05.11.2011 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.06.2020 року у цивільній справі №753/4977/20, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. За час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] , вони у 2017 році прийняли участь у фонді фінансування будівництва. 13.12.2017 року відповідач в інтересах сім`ї уклав з ТОВ «ФК «Житло-Капітал» договір участі у фонді фінансування будівництва № 63-1312/2017-1. Об`єктом інвестування за вказаним договором була квартира за номером об`єкту інвестування 352, загальною площею 40,18 кв.м на 20 поверсі будинку [ADDRESS] (кадастровий номер 8 000 000 000:63:427:0005; 8 000 000 000:63:389:0023). Відповідно до умов вказаного договору, були сплачені кошти в сумі 611 418,70 гривень та отримане свідоцтво від 23.04.2018 року про участь у фонді фінансування будівництва виду А «ЖК Оберіг ІІ», ТОВ «Фінансова компанія «Житло Капітал». В подальшому, між ТОВ «ФК «Житло-Капітал» та відповідачем був укладений договір про відступлення майнових прав від 23.04.2018 року. Після розірвання шлюбу вони з [PERSON] не досягли згоди щодо розподілу майнових прав на квартиру, вона зверталась до [PERSON] із пропозицією про досудове вирішення спору, проте це не дало бажаного результату. З огляду на викладене просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] майно придбане в період перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме : майнові права на квартиру із номером об`єкту інвестування 352, загальною площею 40,18 кв.м на 20 поверсі будинку за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 8 000 000 000:63:427:0005; 8 000 000 000:63:389:0023), придбані у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» за договором участі у фонді фінансування будівництва № 63-1312/2017-1 від 13.12.2007 року, визначивши їх загальну вартість у сумі 1563187 грн; - поділити спільне майно (майнові права) набуте [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу на засадах рівності; - визнати за [PERSON] право власності на частку у спільній сумісній власності, що складає вартості майнових прав на квартиру із номером об`єкту інвестування 352, загальною площею 40,18 кв.м на 20 поверсі будинку за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 8 000 000 000:63:427:0005; 8 000 000 000:63:389:0023) і становить 781 593, 50 грн; - визнати за [PERSON] право власності на частку у спільній сумісній власності, що складає вартості майнових прав на квартиру із номером об`єкту інвестування 352, загальною площею 40,18 кв.м на 20 поверсі будинку за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 8 000 000 000:63:427:0005; 8 000 000 000:63:389:0023) і становить 781 593, 50 грн; - припинити за [PERSON] право власності на частку у спільному майні подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частку майнових прав на квартиру із номером об`єкту інвестування 352, загальною площею 40,18 кв.м на 20 поверсі будинку за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 8 000 000 000:63:427:0005; 8 000 000 000:63:389:0023) вартістю 781 593, 50 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , в порядку поділу майна, грошову компенсацію вартості частини майнових прав на квартиру із номером об`єкту інвестування 352, загальною площею 40,18 кв.м на 20 поверсі будинку за адресою [ADDRESS] , [ADDRESS] (кадастровий номер 8 000 000 000:63:427:0005; 8 000 000 000:63:389:0023) у сумі 781 593, 50 грн. та судовий збір у сумі 7815, 93 грн. Ухвалою від 26.05.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 10.07.2023 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування посилався на те, що позивачкою не доведено участі позивача у фінансуванні спірного об`єкту нерухомості, не надано суду належних та допустимих доказів спільної участі у придбанні квартири за адресою : [ADDRESS] ), як і доказів, що джерелом набуття спірної квартири були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Крім того зазначив, що загальна вартість об`єкту інвестування у розмірі 1563187, 00 грн., визначена позивачкою, не є достовірною, з врахуванням того, що інформація з веб-сайту забудовника не є доказом, на підставі якого можна встановити дійсну вартість майнових прав. Ухвалою суду від 18.07.202023 закрите підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у ньому, позов просили задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «ФК«Житло-Капітал» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, правом на подання пояснень щодо позову та щодо відзиву не скористався. Суд, заслухавши позицію учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Встановлені обставини справи. [PERSON] та [PERSON] з 05.11.2011 до 18.06.2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року у цивільній справі №753/4977/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.10). [PERSON] після розірвання шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 13.08.2020 року, виданим Дарницьким районним в місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №100 (а.с.11) У шлюбі з [PERSON] , а саме 13.12.2017 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Житло-Капітал» укладено Договір № 63-1312/207-1 про участь у Фонді фінансування будівництва (надалі - договір), відповідно до якого [PERSON] зобов`язався передати ТОВ «ФК «Житло-Капітал» в управління грошові кошти для отримання майнових прав на об`єкт інвестування, а саме на квартиру із номером об`єкту інвестування 352, загальною площею 40,18 кв.м. на 20 поверсі будинку [ADDRESS] . У відповідності до п.1.1.6 договору, ТОВ «ФК «Житло-Капітал» зобов`язується видати свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва після внесення [PERSON] коштів до фонду фінансування будівництва. Згідно п.1.1.8. Договору, ТОВ «ФК «Житло-Капітал» зобов`язується передати [PERSON] , у разі, якщо він повністю проінвестує закріплений за ним об`єкт інвестування, майнові права на цей об`єкт інвестування за договором про уступку майнових прав. Згідно п.1.1.9. договору, після введення об`єкта будівництва в експлуатацію, та здійснення [PERSON] остаточних розрахунків з ТОВ «ФК «Житло-Капітал», за даними БТІ, ТОВ «ФК «Житло-Капітал» зобов`язується надати [PERSON] в обмін на свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва, на умовах правил фонду фінансування будівництва, довідку за встановленою ТОВ «ФК «Житло-Капітал» формою, яка підтверджує право довірителя на отримання у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування. Крім того, у відповідності до п. 6.2. договору, довідка є документом, підписаною уповноваженою особою ТОВ «ФК «Житло-Капітал», що підтверджує право [PERSON] на отримання у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування. Для оформлення права власності, [PERSON] надає цю довідку забудовнику та підписує Акт прийому-передачі об`єкту інвестування для подальшого оформлення правовстановлюючих документів (а.с.12 -19). [PERSON] передав до фонду фінансування будівництва виду А «ЖК «Оберіг ІІ», ТОВ «ФК «Житло-Капітал» суму коштів у розмірі 611418,70 грн., що підтверджується свідоцтвом №С63-1312/2017 -1 від 23 квітня 2018 року (а.с.20). У шлюбі з [PERSON] , а саме 23.04.2018 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Житло-Капітал» укладено Договір про відступлення майнових прав № М63-1312/2017-1, на виконання умов Договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 63-1312/207-1 від 13.12.2017 року (а.с.21). У відповідності до умов договору про відступлення майнових прав № М63-1312/2017-1 від 23.04.2018 року, [PERSON] прийняв майнові права на об`єкт інвестування, а саме на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , що розташована на 20 (двадцятому) поверсі житлового будинку з об`єктами соціального призначення та паркінгами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 8 000 000 000:63:427:0005; 8 000 000 000:63:389:0023) (а.с.21). 15.06.2022 року будинку [ADDRESS] на підставі розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації №257 було присвоєно адресу, а саме: [ADDRESS] (а.с. 22). Довідку, що передбачена п.п.1.1.9 Договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 63-1312/207-1 від 13.12.2017 року матеріали справи не містять. Станом на 03.04.2023 року право власності на вказаний об`єкт нерухомості, а саме на квартиру [ADDRESS] , не було зареєстровано, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №327891511 від 03.04.2023 року та №327891632 від 03.04.2023 (а.с. 23, 24). 03.03.2023 року позивачкою була надіслана пропозиція про мирне врегулювання спору відповідачу, а саме про відступлення нею на користь відповідача майнових прав на об`єкт інвестування 352, загальною площею 40,18 кв.м на 20 поверсі будинку за адресою [ADDRESS] , з компенсацією на її користь суми у розмірі 781593,50 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та квитанцією від 03.03.2023 року (а.с.27). Вищевикладене стало підставою для звернення позивачкою до суду. Норми матеріального права, які застосовані судом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17). За приписами частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина 1 статті 190 ЦК України). До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без знецінення та зміни їх призначення (частина 1 статті 181 ЦК України). Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами, встановленими статтями 331, 182 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Відтак за змістом вищевказаних положень цивільного законодавства об`єкт цивільних прав набуває статусу нерухомого майна при існуванні таких обставин: завершення будівництва; прийняття об`єкта нерухомого майна до експлуатації; здійснення державної реєстрації права власності на нього у встановленому законодавством порядку. Водночас стаття 177 ЦК України відносить до об`єктів цивільних прав майнові права, під якими розуміються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. У разі інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, що здійснюється, зокрема, через фонди фінансування будівництва, майнове право на об`єкт інвестування можна визначити як «право очікування», що наділяє власника цього права певними, але не всіма правами власника майна, та засвідчує його правомочність отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому (постанова від 30 січня 2013 року N 6-168цс12 Верховний Суд України). Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що набуті в період шлюбу майнові права щодо об`єкта незавершеного будівництва, підлягають поділу між подружжям як їх спільне сумісне майно. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року N 6-843цс17". У частині першій статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи питання про поділ майнових прав, суд враховує, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ст. 365 Цивільним кодексом України (ч. 4 ст. 71 СК України). Оцінка суду. Майнові права на об`єкт інвестування а саме на однокімнатну квартиру [ADDRESS] паркінгами, що розташований за адресою: [ADDRESS] були придбані відповідачем за час перебування з позивачкою у шлюбі, доказів, які б підтверджували факт придбання спірних майнових прав за особисті кошти та не в інтересах сім`ї відповідач не надав. Таким чином, до майнових прав на об`єкт інвестування, які відповідач отримав за укладеним договором про участь у фонді фінансування будівництва № 63-1312/207-1 від 13.12.2017 року та за договором про відступлення майнових прав № М63-1312/2017-1 від 23.04.2018 року під час перебування у зареєстрованому шлюбі, застосовується презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Внаслідок цього суд приходить до висновку, що отримані відповідачем майнові права на спірну квартиру набули статусу об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому слід виходити з того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності є рівними. Враховуючи викладене, оскільки на час розгляду справи вказаний об`єкт нерухомого майна введено в експлуатацію (а.с. 22), відповідачем здійснено остаточні розрахунки за фактично збудовану площу (а.с. 20), передача та приймання майнових прав відбулася у встановленому договором про участь у фонді фінансування будівництва порядку (а.с. 21), а відповідач не зареєстрував право власності на об`єкт у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 23, 24), а тому у суду першої інстанції наявні обґрунтовані підстави для поділу між подружжям [PERSON] та [PERSON] майнових прав на квартиру [ADDRESS] паркінгами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Щодо визначення ринкової вартості майна. Позивачем в якості доказу вартості майнових прав на спірну квартиру надані роздруківки зі сторінки веб-сайту «ОЛХ», «DOM.RIA» та сторінки веб-сайту забудовника Київміськбуд (посилання: [INFO]), згідно яких, на думку позивачки, вартість майнових прав на аналогічну квартиру складає 1 563 187,00 гривень, що було підставою для визначення ціни позову та позовної вимоги про стягнення грошової компенсації вартості за 1/2 частини майнових прав на об`єкт інвестування (а.с.25-26). Суд звертає увагу, що будь-яких належних та допустимих доказів щодо актуальної (дійсної) вартості майнових прав на спірну квартиру на час розгляду справи сторонами надано не було, у судовому засіданні роз`яснювалося сторонам їх право (та наголошувалося на доцільності) подання таких доказів, в тому числі їх права на заявлення клопотань про призначення відповідних експертиз, проте сторони відповідними процесуальними правами не скористалися. Таким чином, ціна позову, визначена позивачкою, не спростована відповідачем. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд доходить до висновку, що єдиним доказом вартості майнових прав на квартиру [ADDRESS] паркінгами, що розташований за адресою: [ADDRESS] уданій цивільній справ є свідоцтво №С63-1312/2017 -1 від 23 квітня 2018 року про участь у фонді фінансування будівництва виду А «ЖК «Оберіг ІІ» (а.с. 20), яке підтверджує сплачену відповідачем суму коштів у розмірі 611 418,70 грн. за кількість закріплених за відповідачем одиниць об`єкту інвестування. Вказана вартість майнових прав визначена станом на 23.04.2018 року. Що стосується посилання позивачки на можливість стягнення з [PERSON] на її користь грошової компенсації вартості 1/2 частини майнових прав на квартиру у розмірі 781 593,50 грн. в порядку поділу майна, то на даний час це є припущенням, на якому в силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися (викопіювання з сайту [INFO] , [INFO] та [INFO] щодо вартості житла не є достатніми доказами цієї обставини). Формування вартості у такий спосіб не може бути прийнятий судом як належний доказ. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини майнових прав на квартиру задоволенню не підлягають. Щодо припинення права власності на частину майнових прав. У відповідності до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Оцінюючи наявність обставин, передбачених частиною першою статті 365 ЦК України, суд також звертає увагу на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-68цс14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною; саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Крім того, згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року № 760/8958/15-ц, 1/3 квартири не може вважатися незначною часткою у спільній частковій власності незважаючи на виплату справедливої грошової компенсації; оскільки 1/3 квартири є єдиною приватної власністю відповідача, то припинення права на цю власність може призвести до порушення його прав відповідно до п. 4), ч.1, ст. 365 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в пункті 25 своїй постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, якщо один із подружжя (із співвласників) бажає отримати замість своєї частки у неподільній нерухомій речі грошову компенсацію, а інша сторона не хоче її добровільно сплачувати, то такий заінтересований співвласник має право звернутися до суду із відповідним позовом (відповідною вимогою) у порядку ст.364 ЦК України. Таким чином, якщо неподільна річ (квартира) не може бути реально поділена між подружжям, що, як правило, встановлюється на підставі висновку відповідної судової експертизи, а інший з подружжя не згідний отримати грошову компенсацію замість своєї частки, або інша сторона не бажає сплачувати таку компенсацію та, відповідно, попередньо не вносить на депозитний рахунок суду належну грошову суму, то суд визнає за кожним із подружжя право власності на належну їм частку в спільному майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З огляду на викладене, враховуючи те, що сторони не надали згоди на отримання грошової компенсації, грошові кошти на депозитний рахунок суду, в порядку ч. 1 ст. 365 ЦК України не вносились, обставини передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України не встановлені, а тому у задоволенні вимоги про стягнення на користь позивачки грошової компенсації вартості 1/2 частки майнових прав на квартиру слід відмовити. Судовий збір. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд задовольняє позовну вимогу про поділ майна подружжя, а тому з [PERSON] слід стягнути користь позивачки судовий збір у розмірі 7 815 (сім тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 93 копійки. Позовна вимога припинити право власності є вимогою немайнового характеру, з якої належить сплатити збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому суд дійшов до висновку, що з позивачки на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial