Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] Померлий перебував на постійному обліку та отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Торез Донецької області та отримував щомісячні страхові виплати безстроково. З 03.08.2016 такі виплати були припинені у зв`язку з закінченням строку дії довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України. Після смерті батька була заведена спадкова справа. На запит нотаріуса управління дало відповідь, що заборгованість по страховим виплатах перед потерпілим [PERSON] відсутня. 05.04.2021 Селидівське міське відділення ФССУ в Донецькій області надало відповідь, що строк дії довідки потерпілого закінчився, а нормативно правовими актами не передбачено здійснення страхових виплат потерпілим особам, які не перемістилися на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. 23.09.2021 державним нотаріусом Другої Державної міської нотаріальної контори вона отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на недоотриману суму регресу після смерті [PERSON] у зв`язку з не підтвердженням суми регресу. У зв`язку з викладеним просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не нарахуванні та не виплаті щомісячних страхових виплат [PERSON] за життя, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй недоотримані [PERSON] щомісячні страхові виплати за період з 01.08.2016 по 26.03.2020. Ухвалою суду від 20.10.2023 року у праві було замінено відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на\~Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у зв`язку з реорганізацією фонду шляхом його приєднання до Пенсійного фонду України. Позивач до судового засідання не з`явилася, надала заяву в якій зазначила про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву. В відзиві на позовну заяву представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позовні вимоги не визнав у повному обсязі, та вказав, що [PERSON] перебував на постійному обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Чистякове Донецької області. Місто Чистякове визнано тимчасово окупованою територією. За даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи Фонду соціального страхування України [PERSON] з 01.04.2016 по 01.08.2016, як внутрішньо переміщення особа отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Селидове Донецької області. З 01.08.2016 нарахування та виплата страхових виплат припинено у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи. Надалі [PERSON] з 01.08.2016 по день смерті [INFO] не набув статусу внутрішньої переміщеної особи та не звертався із заявою про продовження щомісячні страхові виплат до будь якого відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування. Щомісячні страхові виплати [PERSON] за спірний період не нараховувалися та не сплачувалися. [PERSON] помер [INFO] , тобто понад три роки від початку припинення виплати допомоги, а отже, позивач, як спадкоємець, не має права на те, що за життя спадкодавця йому не нараховане. Оскільки право на призначення та виплату щомісячної страхової суми згідно із ст.1219 ЦК України до складу спадщини не входить, тому вимоги спадкоємця [PERSON] є безпідставними, оскільки він не набув такого права. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Торез Донецької області та отримував щомісячні страхові виплати безстроково, що вбачається з довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого від 17.06.1994 за підписом голови ВТЕК. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.12.1964 року та копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.04.1987 вбачається, що [PERSON] доводився батьком [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] у м. Чистякове Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . З копії довідки до акту огляду МСЕК від 17.06.1994 серії АСЕ № 010709 вбачається, що [PERSON] була встановлено третя група інвалідності безстроково. Державним нотаріусом Восьмої донецької державної нотаріальної контори Русскевич М.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом 09.10.2020 року після смерті [PERSON] у виді недоотриманої пенсії у розмірі 410937,14 грн. Селидівське міське відділення УВДФСС в Донецькій області надало відповідь № 35.02-17/348 від 05.04.2021, в якій повідомило, що [PERSON] з моменту припинення виплат з заявою про їх поновлення не звертався, з 01.08.2016 щомісячна страхова виплата йому була припинена. Виплати не нараховувались та не виплачувались, тому відсутні суми, які належали потерпілому за життя. Державним нотаріусом Другої Донецької державної нотаріальної контори було видано [PERSON] постанову від 23.09.2021 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману суму регресу після смерті [PERSON] у зв`язку з не підтвердженням наявності суми невиплаченого регресу. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та у передбачений строк звернулася із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців судом не встановлено. Ухвалою суду від 11.11.2021 у відповідача були витребувані відомості щодо розміру заборгованості страхових виплат які були недоотримані за життя [PERSON] , проте, хвала суду належним чином виконана не була. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України). Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України). Тлумачення статті 1227 ЦК України дає підстави зробити висновок, що: - цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до\~Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~(далі - Закон № 1105-XIV), який з 01 січня 2015 року діє у редакції\~Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VII\~та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Згідно зі\~статтею 28 Закону № 1105-XIV грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) зазначено, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України». Тому, припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Подібні висновки викладені у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20). Згідно з частиною першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Отже, право на такі страхові виплати у спадкодавця зберігається і відповідно до\~статті 1227 ЦК України, ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець [PERSON] має право на отримання страхових виплат у порядку\~спадкування за законом. Враховуючи зазначені вище положення законів, суд вважає, що, оскільки, потерпілому [PERSON] страхові виплати були призначені все життєво, тому, останній мав право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до робочих груп Фонду про продовження виплат. [PERSON] за життя право на отримання страхових виплат не втратив, тому, позивач як спадкоємець, відповідно до положень\~статті 1227 ЦК України,\~має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому спірну суми за період з 01.08.2016 по 26.03.2020, посилаючись на відсутність відомостей про розмір сум страхових виплат. За клопотанням позивача судом було витребувано у відповідача відомості про обліковані суми, які б підлягали виплаті спадкодавцю за період з 01.08.2016 по 26.03.2020, проте, ухвала суду виконана не була. Таким чином, судом встановлено, що позивач, як спадкоємець відповідно до положень\~статті 1227 ЦК України\~має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом, тому, вимоги позивача про зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй недоотримані [PERSON] щомісячні страхові виплати за період з 01.08.2016 по 26.03.2020 - підлягають задоволенню. Не надання відповідачем відомостей про розмір страхових сум не має бути перешкодою для належного захисту порушеного права позивача (такий підхід було застосовано ВС у постанові № 638/19167/19 від 30.11.2022). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо заявленого періоду. Стосовно вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у не нарахуванні та не виплаті щомісячних страхових виплат [PERSON] за його життя, суд зазначає наступне. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (стаття 19 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду України. Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого\~постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійному фонду України. Управління Пенсійного фонду України підпорядковуються Пенсійного фонду України та безпосередньо відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України. Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення). Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів. [PERSON] заявила вимоги, які є по суті вимогами про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати її батьку щомісячних страхових виплат, на які він мав право за життя. Відповідачем за цими вимогами є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто орган, уповноважений здійснювати нарахування і виплату страхових виплат батьку позивача. Таким чином, в цій частині між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу не виплати страхових виплат померлому батьку позивача [PERSON] за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства (стаття 19 КАС України). Вказаний висновок наведений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі №757/63985/16 (провадження №14-556цс19) та постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі № 757/61718/17-ц (провадження\~№61-15930св19). Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 255 ЦПК України\~суд своєю\~ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Як передбачено частиною 1\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial