Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з Державного\~підприємства «Торецьквугілля»\~моральну шкоду,\~отриману внаслідок\~професійного захворювання\~та каліцтва,\~спричиненого умовами\~виробництва,\~у розмірі\~40\~000,00\~грн.\~Обґрунтовуючи позовні\~вимоги,\~позивач зазначає,\~що з\~відповідачем ДП\~«Торецьквугілля» (ВП\~«шахта «Центральна»)\~він перебував\~у трудових\~відносинах з\~06.05.1996\~по 04.09.1996\~учнем гірничого\~робітника з\~ремонту гірничих\~вибоїв,\~з 16.12.2002\~по 08.10.2003\~в якості\~прохідника підземного\~5р.,\~з 23.05.2005\~по 05.07.2020\~в якості\~прохідника підземного\~5р.,\~з 25.02.2013\~в якості\~прохідника 5р.\~підземного з\~повним робочим\~днем на\~підземній роботі.\~10.07.2017\~був звільнений\~за власним\~бажанням ст.\~38\~КЗпП України\~(наказ\~№ 103\~від 10.07.2017).\~28.12.2007\~перебуваючи на\~роботі на\~ВП «шахта\~им.\~Ф.Е.\~Дзержинського» ДП\~«Дзержинськвугілля» отримав\~трудове каліцтво,\~страховий випадок\~був зареєстрований\~шахтою актом\~про нещасний\~випадок,\~пов`язаний\~з виробництвом\~(форма\~Н-1)\~№ 20\~від 01.01.2008,\~факт отримання\~каліцтва -\~відкритий осколковий\~перелом нігтьової\~фаланги першого\~пальця лівої\~стопи,\~розслідуваний актом\~розслідування нещасного\~випадку форми\~Н-5\~від 01.01.2008. 31.07.2009 перебуваючи на роботі на шахті ВП «Шахта Центральна» ДП «Торецьквугілля» отримав трудове каліцтво, страховий випадок був зареєстрований шахтою актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1) № 1 від 03.08.2009, факт отримання каліцтва - забій правого гомілковостопного суглоба, розслідуваний актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 03.08.2009. За час роботи на ВП «шахта «Центральна» він одержав профзахворювання - пневмоконіоз ЛН II ст. за змішаним типом. Факт отримання зазначених захворювань підтверджений медичним висновком Клінікою професійних захворювань «Інститутом медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної Академії медичних наук України» № 2268 від 28.09.2018. У зв`язку з отриманими профзахворюваннями та каліцтвом фізичний стан позивача погіршився (періодичний\~біль в\~поперековому відділі\~хребта,\~задуха при\~помірному фізичному\~навантаженні,\~підвищення АТ,\~пітливість,\~загальна слабкість).\~Тільки за\~2021-\~2023\~роках \~він декілька\~разів пройшов\~курс лікування\~в міської\~та обласної\~лікувальних установах. Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я, у розмірі 40 000 грн. Позивач до судового засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У письмовому відзиві на позов від 28.12.2023 року №13-130 відповідач позовні вимоги не визнав. В задоволенні позову просить відмовити з тих підстав, що позивачем не обґрунтовано визначення моральної шкоди у 40 000,00 гривень, та не наведено у позові будь-яких розрахунків на підтвердження такої суми. Дослідивши наявні у справі матеріали, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлені такі обставини. З ДП «Торецьквугілля» (ВП «шахта «Центральна») позивач перебував у трудових відносинах з 06.05.1996 по 04.09.1996 учнем гірничого робітника з ремонту гірничих вибоїв, з 16.12.2002 по 08.10.2003 в якості прохідника підземного 5р., з 23.05.2005 по 05.07.2020 в якості прохідника підземного 5р., з 25.02.2013 в якості прохідника 5р. підземного з повним робочим днем на підземній роботі. 10.07.2017 був звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (наказ № 103 від 10.07.2017). 28.12.2007 перебуваючи на роботі на ВП «шахта им. Ф.Е. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» отримав трудове каліцтво, страховий випадок був зареєстрований шахтою актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1) № 20 від 01.01.2008, факт отримання каліцтва - відкритий осколковий перелом нігтьової фаланги першого пальця лівої стопи, розслідуваний актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 01.01.2008. 31.07.2009 перебуваючи на роботі на шахті ВП «Шахта Центральна» ДП «Торецьквугілля» отримав трудове каліцтво, страховий випадок був зареєстрований шахтою актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1) № 1 від 03.08.2009, факт отримання каліцтва - забій правого гомілковостопного суглоба, розслідуваний актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 03.08.2009. За час роботи на ВП «шахта «Центральна» він одержав профзахворювання - пневмоконіоз ЛН II ст. за змішаним типом. Факт отримання зазначених захворювань підтверджений медичним висновком Клінікою професійних захворювань «Інститутом медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної Академії медичних наук України» № 2268 від 28.09.2018. Відповідно до довідки серії 12 ААА № 090988 від 01.12.2020 ОЦ МСЕК м. Краматорськ позивачу встановлено 40% втрати працездатності за сукупністю довічно. Відповідно до довідки Обласної медико-соціальної профпаталогічної комісії, згідно витягу з акту огляду МСЕК він визнаний інвалідом 3-ї групи по профзахворюванню. Актом розслідування хронічного професійного захворювання № б/н від 11.09.2017 встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є робота протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів: пилу фиброгенної дії, концентрація якого складала до 86,4 мг/м3 при ГДК 4мг/м3. При вирішенні цього спору, суд виходив з такого. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.237-1 КЗпП України, згідно з якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В свою чергу, в рішенні Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року зазначено, що ст.\~1167\~ЦК\~України та ст.\~237-1\~КЗпП\~України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано довідку МСЕК серії 12 ААА № 090988 від 01.12.2020, згідно з якою йому встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% безстроково та третя група інвалідності. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.153\~КЗпП\~України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ст.ст.6, 13\~Закону\~України\~«Про\~охорону\~праці» безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Враховуючи зазначені вище положення Конституції України та КЗпП України, підприємство мало створити позивачу, як і іншим працівникам, належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1\~цього\~Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 303/5205/18. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду дійти висновку про те, що каліцтво та ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18. Необхідно зазначити при цьому, що моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю, спокою. Отже, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням та матиме суто умовний вираз. Тобто, при визначенні розміру моральної шкоди суди повинні керуватися вимогами розумності та справедливості, на чому наголошує Верховний Суд в постановах від 14.02.2018 року у справі № 686/10520/15-ц, від 08.05.2018 року у справі № 638/9035/16-ц, від 14.11.2018 року у справі № 487/2120/16. Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що визначення розміру моральної шкоди позивачем 40 000,00 грн. є необґрунтованим та виходить за рамки будь-яких методик розрахунку, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки діючим законодавством не передбачено будь-яких методик розрахунку при визначенні розміру моральної шкоди. Розмір визначається у кожному конкретному випадку окремо. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Таким чином, з урахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, враховуючи тривалий час роботи позивача на підприємстві, отримання професійного захворювання, спричиненого умовами виробництва, значну втрату позивачем працездатності (40%),

Outcome: approved