Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

27 квітня 2023 року позивач [PERSON] від імені та в інтересах якого діє адвокат Петренко Т.С. звернувся з позовними вимогами до відповідача [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 16 053 долари США, що є еквівалентом 587 035,74 грн за курсом НБУ станом на дату подання позову, а також пеню за порушення умов повернення у розмірі 41 898 доларів США, що є еквівалентом 1 532 151,02 грн за курсом НБУ станом на дату подання позову, а також сплачений судовий збір у розмірі 13 420 грн. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 19 липня 2021 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник, боржник) було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець в порядку та на умовах, передбачених Договором, надав боржнику позику в сумі 20 400 доларів США, що є еквівалентом 745 999,44 грн за курсом НБУ станом на дату подання позову. Договором також передбачено пеню у розмірі 1% за порушення умов повернення. Відповідач зі свого боку зобов`язався повернути позику в повному обсязі у термін до 19 липня 2022 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується його підписом на Договорі та розпискою від 19 липня 2021 року. Вказує на те, що станом на дату повернення грошових коштів, 19.07.2022 року, сума заборгованості склала 16 053 долари США, що є еквівалентом 587 035,74 грн за курсом НБУ станом на дату подання позову, а отже термін прострочення зобов`язання становить 281 день. Тобто, відповідно до умов Договору, пеня, станом на 26 квітня 2024 року, становить 41 898 доларів США, що є еквівалентом 1 532 151,02 грн за курсом НБУ станом на дату подання позову. 06.02.2023 року відповідачу була надіслана претензія, в якій повідомляється про затримку в 201 день та можливість звернення позикодавця до суду у разі несплати боргу. 01.03.2023 [PERSON] написав Заяву кредитору, яка була засвідчена приватним нотаріусом КМНО Русанюком Золтоном, згідно з якою встановлено новий термін повернення боргу зі зменшеними штрафними санкціями. Відповідач взяв на себе зобов`язання виплатити борг до 25 березня 2023 року. Незважаючи на це до моменту подачі позовної заяви відповідач своїх зобов`язань не виконав та жодних коштів не сплатив. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 2 травня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, відповідачеві визначений строк на подання відзиву на позов (а.с. 41). У підготовчому засіданні сторони відсутні. Про день, час та місце судового засідання учасники процесу повідомлені належним чином. Відповідач під час підготовчого провадження не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. За відсутності відповідача у справі, суд позбавлений можливості з`ясувати питання щодо вирішення заявленого спору мирним шляхом. Ухвалою від 26 вересня 2023 року підготовче провадження за позовними вимогами [PERSON] закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 63). Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до правил ст. ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 19 липня 2021 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) укладено договір позики № б/н, предметом якого є те, що позикодавець в порядку і на умовах, визначених цим Договором, надає позичальнику позику у сумі 20400 доларів США, що еквівалентне сумі 557015,88 грн за курсом НБУ, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк. (а.с. 7). Строк надання позики позичальнику становить 12 календарних місяці з моменту реальної передачі всієї грошової суми з можливим продовженням за згодою сторін (Р.2). Відповідно до Розділу 3 Договору Позикодавець зобов`язується невідкладно передати позику одразу після підписання цього договору. Позика надається шляхом передачі готівки із рук позикодавця в руки позичальника. Підтвердженням отримання позики є розписка видана позикодавцю. Позичальник зобов`язується повернути позику повністю в строк, вказаний у п. 2.1. Договору відповідно до графіку : 19 вересня 2021 року - 900 доларів США; 19 листопада 2021 року - 900 доларів США; 19 січня 2022 року - 900 доларів США; 19 березня 2022 року - 900 доларів США; 19 травня 2022 року - 900 доларів США; 19 липня 2022 року - 15900 доларів США. Підтвердженням повернення позики є передача розписки позикодавцем позичальнику або написання зустрічної розписки представником позивача про повне погашення позики за Договором, що вважатиметься належним виконанням зобов`язань по даному Договору. В матеріалах справи міститься власноруч написана розписка відповідача від 19.07.2021 року в якій він підтверджує отримання суми коштів у розмірі 20 400 доларів США від [PERSON] і зобов`язався повернути їх у повному обсязі до 16 липня 2022 року (а.с. 9). Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За ч. 2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленим законом. Згідно з чинним законодавством, у разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. У зв`язку з порушенням позичальником термінів повернення позики позивач надіслав претензію від 06.02.2023 року в якій вимагає повернути суму заборгованості в розмірі 16 053 долари США та пеню за порушення умов повернення. У відповідь на претензію позивача 1 березня 2023 року [PERSON] подав заяву кредитору в якій підтверджує, що йому відомо про штрафні санкції передбачені Договором позики. Повідомив, що має намір до 25 березня 2023 року виплатити [PERSON] 6500 доларів США, а решту боргу має намір виплатити за наступним графіком: 17 травня 2023 року - 4776,50 доларів США; 17 червня 2023 року - 4776,50 доларів США. Також повідомив, що має намір сплатити [PERSON] штрафні санкції в сумі 3947 у термін до 17 червня 2023 року. Зазначив, що у разі несплати вказаних санкцій зобов`язується сплатити штрафні санкції у порядку та на умовах, визначених пунктом 4.2. Договору позики (а.с. 11). Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. У постанові від 12 листопада 2020 року № 154/3443/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Позивачем, на підтвердження укладення з відповідачем договору позики, надано суду копію договору позики № б/н від 19.07.2021 року, а також розписку [PERSON] , які посвідчують передання позичальнику визначеної грошової суми позикодавцем, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України і підтверджує те, що боргове зобов`язання ним не виконане. При цьому суд враховує, що відповідачами договір позики, відповідно до положень ст. 1051 ЦК України, не оспорювався, недійсним у встановленому законодавством порядку не визнавався. На час звернення позивача до суду з боку відповідача не надано жодних доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань щодо повернення суми боргу. Згідно статтей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Судом встановлено, що у встановлений строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання за договором позики; в порядку ст.1051 Цивільного кодексу України не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики, тому позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення боргу за цим договором. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача і стягнути з [PERSON] борг в розмірі 16 053 доларів США, що є еквівалентом 587 035,74 грн за курсом НБУ станом на дату подання позову. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаї ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до пунктів 4.1.,4.2. Договору за порушення умов цього Договору винна сторона відшкодовує збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі затримки повернення позичальником суми позики позикодавцю більш ніж на 3 календарні дні нараховується пеня у розмірі 1% від суми затримки за кожен день затримки. Відтак, вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 41 898 доларів США за період з 20 липня 2022 року по 26 квітня 2023 року (281 дні) відповідають умовам договору. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи, що розмір неустойки (41898 доларів США) явно перевищує розмір простроченої заборгованості Відповідача за позикою (16053 долари США), суд вважає можливим зменшити розмір неустойки, який підлягає стягненню з Відповідача за невиконання ним своїх зобов`язань з повернення кредиту до суми позики -16053 долари США, що є еквівалентом 587 035,74 грн за курсом НБУ станом на дату подання позову. Відповідно до ч.1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, стягненню з Відповідача підлягає компенсація сплаченого позивачем судового збору в розмірі 7297,20 гривень (1174071,48*13420/2159186,94). На підставі викладеного,

Outcome: partial