Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину-інваліда. Свої вимоги мотивує тим, що з 16 жовтня 2004 року по 11 червня 2010 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . При цьому, позивачка зазначає, що їхня донька є дитиною-інвалідом з дитинства та з 17 квітня 2023 року визнана інвалідом 1-Б групи безстроково, переогляду не підлягає. Дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря -психіатра з 2008 року з приводу важкої розумової відсталості та за станом свого здоров`я потребує сторонньої допомоги. Ніякої праці вона не виконує, оскільки обмежена у здатності до самостійного пересування, спілкування та контролювання своєї поведінки. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач як батько дитини участі в її вихованні та матеріальному забезпеченні не приймає та в добровільному порядку дії щодо надання допомоги вчиняти не бажає. Тому, на підставі викладеного, змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка є дитиною-інвалідом, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та весь період непрацездатності [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2023 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.23-24). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від нього не надходили. Крім цього, відповідача про розгляд справи було повідомлено на офіційному сайті «Судова влада» (а.с.25). Згідно ч.8\~ст.178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, проте, згідно з актовим записом № 234, складеним 11 червня 2010 року Відділом реєстрації акті цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, шлюб між ними було розірвано (а.с.4). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.6), яка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні (а.с.7). Донька сторін по справі, у відповідності до довідки, потребує стороннього догляду та опіки (а.с.8), оскільки в силу свого стану здоров`я з 2008 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 2008 року з приводу важкої розумової відсталості, а з 17 квітня 2023 року визнана інвалідом 1-Б групи безстроково та переогляду не підлягає (а.с.9). Відповідно до ч.1 та ч. 3\~ст. 12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1\~ст.15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2\~ст. 15 ЦК України). Відповідно до\~ статті 180 СК України,\~ батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями\~198,\~199\~цього\~Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Статтею 198 СК України\~ передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Зазначений обов`язок, згідно з засадами ч.6\~ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно\~статті 201 СК України,\~до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197СК України. Відповідно до\~ ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",\~непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі, діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до цього\~Закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто, наявність у дитини статусу інваліда. Зі статті 1 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" вбачається, що інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав. Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182\~СК України. Відповідно до\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з матеріалів справи, донька сторін по справі. в силу свого стану здоров`я та необхідності постійного стороннього нагляду, ніяких умов праці виконувати не може, а тому судом, при вирішенні питання про стягнення та встановлення розміру аліментів, враховується матеріальний стан сторін; те, що спільна дитина є інвалідом з дитинства внаслідок психічного розладу, у зв`язку з чим не має власних джерел доходів та потребує матеріальної допомоги, зокрема, на харчування, одяг, ліки, медичне обстеження та періодичне стаціонарне лікування; той факт, що відповідач в матеріальному забезпеченні доньки участі не приймає, її життям не цікавиться; хоча, є особою працездатного віку, не має будь-яких обмежень до працевлаштування, що характеризує його майновий стан, а також вказує на можливість надання матеріальної допомоги. Таким чином, враховуючи обов`язок відповідача щодо утримання повнолітньої непрацездатної доньки, яка потребує матеріальної допомоги, беручи до уваги зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної доньки, як особи з інвалідністю, не6обхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) кожного місяця, починаючи з 10 травня 2023 року і довічно. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. З урахуванням положень\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір не6обхідно покласти на сторону відповідача.

Outcome: approved