Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] в листопаді 2021 року звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить визнати припиненим та усунути [PERSON] , [ADDRESS] перешкоди в користуванні власності на автомобіль марки ТОТОТА, модель COROLLA, рік випуску - \~ \~ \~ \~2012, номер кузова [NUMBER] , тип - легковий седан-В, колір - сірий, реєстраційний номер: [NUMBER] , шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення напису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна: зареєстровано 26.12.2012 року 15:21:47 за №13442303 реєстратором: Войчук Людмила Вікторівна, Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Львівська область, вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: договір застави 12394 від 24.12.2012, ПАТ «Ідея Банк», код: 19390819; об`єкт обтяження: автомобіль легковий, TOYOTA COROLLA, рік випуску - 2012, тип - легковий седан-В, колір - сірий, номер кузова [NUMBER] ; обтяжувач: ПАТ (AT) «Ідея Банк», код: 19390819; боржник: [PERSON] [ADDRESS] , РНОК11П: [NUMBER] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що влітку 2021 року на телефон позивача почали надходити повідомлення від Акціонерного товариства «Ідея Банк» щодо сплати боргу відповідно до кредитного договору на ім`я [PERSON] . Свої вимоги Акціонерне товариство «Ідея Банк» ґрунтувало тим, що 24.12.2012 року між AT «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір застави автомобіля TOYOTA COROLLA, кузов [NUMBER] , 2012 року виготовлення, який посвідчено приватним нотаріусом Лаврик Т.Я. Львівського міського нотаріального округу. Вищевказаний автомобіль [PERSON] купила в автосалоні по вул. Інглезі у м. Одесі та зареєструвала на своє ім`я 16.01.2013 року. 01.10.2021 року, на запит адвоката було отримано відповідь з ТСЦ МВС №5142 де зазначено, що: - 08.12.2012 року, попередній власник, [PERSON] здійснила зняття з обліку транспортного засобу TOYOTA COROLLA, кузов [NUMBER] , 2012 року виготовлення, з видачею транзитних номерних знаків [NUMBER] для подальшої реалізації згідно чинного законодавства України. - 16.01.2013 року на підставі діючого законодавства та Постанови КМУ №1388, було зареєстровано автомобіль марки TOYOTA COROLLA, кузов [NUMBER] , 2012 року виготовлення, номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Позивач вважає, що договір застави автомобіля TOYOTA COROLLA, від 24.12.2012 року, кузов [NUMBER] , 2012 р.в., який посвідчено приватним нотаріусом Лаврик Т.Я. Львівського міського нотаріального округу та приватне обтяження застави рухомого майна від 26.12.2012 року за №13442303 та зареєстровано реєстратором Войчук Людмила Вікторівна, Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Львівська область не законними, та такими які порушують її конституційні права, адже як можливо 24.12.2012 року передавати майно в заставу яке не належить заставодавцю - автомобіль було знято з обліку 08.12.2012 року, видано транзитні номери та зроблено надріз на свідоцтві про реєстрацію ТЗ, що в свою чергу також свідчить про неналежність майна заставодавцю. Згідно наданого державному виконавцю пояснення, [PERSON] ніколи не зверталась за кредитом до AT «Ідея Банк», автомобіль не купувала та в заставу не передавала, також вона повідомила, що по даному факту було порушено кримінальну справу за ознаками шахрайства працівниками AT «Ідея Банк» які «оформляли» без відому кредити на громадян України. Розгляд справи більш як сім років тому проводив Київський районний суд, [PERSON] надавала пояснення головуючому судді. На превеликий жаль більш деталі справи не пам`ятає. Таким чином, позивач вважає, що їй, як власнику рухомого майна, створені перешкоди у вільному здійсненні права власності шляхом реєстрації обтяження на автомобіль, вона є добросовісним набувачем спірного автомобіля, та не може нести відповідальності за невиконання кредитних зобов`язань [PERSON] , а тому звернулась із відповідним позовом до суду. Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по зазначеній справі та надано відповідачам строк для надання відзиву на позов. (а.с. 20). Ухвалою суду від 02 листопада 2022 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 153). Представник позивача адвокат Олійник М.Б. в судовому засіданні. Просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] з обґрунтувань, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи в суді повідомлялась неодноразово належним чином за місцем реєстрації, причин неявки суду не сповістила та з заявою про відкладення розгляду не зверталась, відзиву на позов в установлений термін не надала. (а.с. 77,82,83,87,88). Представник відповідача Акціонерного товариства «Ідея Банк» - адвокат Жовтонецький В. М. 24.03.2022 року надав відзив на позовну заяву та зазначив, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] немає, тому просив відмовити у задоволенні позову. (а.с. 79-84). Представник третьої особи Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області ТСЦ МВС надав 18 лютого 2022 року пояснення щодо позову та просив їх врахувати при проголошенні рішення. (а.с. 47-52). Представник третьої особи Львівської регіональна філія державного підприємства «Національні інформаційні системи» також надав 15 лютого 2022 року пояснення щодо позову та просив їх врахувати при проголошенні рішення. (а.с. 61-64). Третя особа приватний нотаріус Львівського МНО Лаврик Тетяна Ярославівна, в судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причин неявки суду не сповістила та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталась. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін, котрі не прибули в судове засідання. З`ясував обставини справи, вислухав представника позивача, дослідив та проаналізував матеріали справи,\~встановив факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.12.2012 між AT «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 910.19815. (а.с. 85,86). В якості забезпечення зобов`язання за Кредитним договором 24 грудня 2012 року між [PERSON] та AT «Ідея Банк» також було укладено нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу.(а.с. 91,92). Відповідно до п. 1.1. нотаріально посвідченого Договору застави для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 910.19815 від 06.12.2012, Заставодавець передав у заставу Заставодержателю наступне майно: транспортний засіб марки TOYOTA, моделі Corolla, 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Також 26.12.2012 обтяження транспортного засобу TOYOTA Corolla, (легковий універсал - В), колір сірий, САО 460921, 2012 року, номер кузова: [NUMBER] було зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, з початковим терміном дії обтяження до 26.12.2017. (а.с. 93). Також 04.12.2017 термін дії такої застави було продовжено строком до 04.12.2022, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна 04.12.2017 № 54208178. (а.с. 94). Відповідно до п. 2 § 2 Договору застави наступні застави, відчуження, заміна, обтяження Предмету застави будь-яким зобов`язанням (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо) здійснюється Заставодавцем тільки за письмовою згодою Заставодержателя. Відповідно до п. 1-2 § 6 Договору застави договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Договір діє до повного виконання Сторонами зобов`язань за кредитним договором. [PERSON] не виконала свої зобов`язання за кредитним договором № 910.19815 від 06.12.2012, а відтак договір застави транспортного засобу від 24 грудня 2012 року та право застави, зареєстроване обтяження Предмету застави продовжує діяти і на сьогодні. 16.01.2013 [PERSON] без письмової згоди відповідача АТ «Ідея Банк» та всупереч умовам укладеного договору застави транспортного засобу, вимогам чинного законодавства та за наявності відповідних відомостей у Державному реєстрі відчужила Предмет застави [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження. Відтак, враховуючи зазначене, після відчуження [PERSON] . Предмету застави зареєстроване обтяження зберегло силу для [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. В силу вимог ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно якої, якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1. Обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження. 2. Відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. AT «Ідея Банк» не надавав згоди на відчуження Предмету застави, більше того, його відчуження не було результатом здійснення господарської діяльності, оскільки операція щодо його купівлі-продажу проводилась між фізичними особами. За таких обставин, вбачається, що зареєстроване обтяження банку щодо Предмету застави зберегло свою силу для [PERSON] як його нового власника, а відтак до останньої перейшли всі права та обов`язки за Договором застави. Вказане в повній мірі узгоджується зі позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 30.05.2018 по справі № 555/661/16, згідно якої в разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Позивач може бути добросовісним набувачем лише за умови, якщо на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу не було відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відчуження майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, а тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Щодо посилань сторони позивача на те, що [PERSON] , 08.12.2012 здійснила зняття з обліку заставленого транспортного засобу, а відтак, остання втратила право власності на такий, суд зазначає наступне. Частинами 1 - 2, 10 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. З аналізу вище вказаних положень законодавства України, вбачається, що моментом переходу права власності на транспортний засіб є момент його передачі за договором, а не здійснення державної реєстрації чи зняття з такої реєстрації. Більше того, законодавство не пов`язує зняття Транспортного засобу з державного обліку зі втратою права власності на нього. З аналізу вище наведених норм матеріального права вбачається, що не зважаючи на зняття 08.12.2012 Транспортного засобу з державного обліку, [PERSON] залишилася його власником до моменту його відчуження 16.01.2013 [PERSON] , а відтак володіла правом розпорядження таким автомобілем, у тому числі щодо передачі в заставу, яким скористалась, передавши Транспортний засіб 24.12.2012 у заставу Банку, та щодо якого починаючи з 26.12.2012 зареєстроване вказане обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1 - 2 ст. 319 Цивільного кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже, оскільки на момент укладення 24.12.2012 Договору застави та реєстрації 26.12.2012 обтяження Банку на Транспортний засіб, власником останнього залишалась [PERSON] , то таке обтяження є чинним і зберегло свою силу для [PERSON] як його нового власника, а відтак до останньої перейшли всі права та обов`язки за Договором застави. Зважаючи на все викладене вище, вбачається, що в силу вимог ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» [PERSON] не є добросовісним власником Транспортного засобу, оскільки станом на дату набуття права власності на нього (16.01.2013) в Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо Предмету застави було зареєстроване обтяження Банку. Зокрема, зазначене узгоджується також з правовими висновками Верховного Суду, які викладено у його постанові від 27.03.2019 по справі № 463/5320/15-ц. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed