Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

14 лютого 2024 року Комунальне підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради засобами поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за послуги управління багатоквартирним будинком за період з 01.09.2019 по 31.12.2020 в сумі 6519 грн. 84 коп. та за період з 01.01.2021 по 31.12.2023 в сумі 14347 грн. 94 коп., а всього в сумі 20867 грн. 78 коп. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач засобами поштового зв`язку надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись, зокрема, на те, що з 1989 року він проходить військову службу та проживає за місцем розташування військової частини. За період з 01.09.2019 по 30.12.2023 ніхто не проживав та не був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , комунальні послуги ніким не отримувались. На підтвердження вказаних доводів, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано довідку № 285 від 29.01.2024 про проходження військової служби з 14.08.2020 та копію чеків на оплату комунальних послуг за місцем свого фактичного проживання за листопад 2022 року, травень 2023 року та листопад 2023 року. Також відповідач не підписував з позивачем договору про надання послуг по утриманню багатоквартирного будинку. Крім того у відзиві зазначено, що кожного року, починаючи з 2002, через неналежне покриття даху будинку (з моменту здачі в експлуатацію під`їзду № 3), заливало квартиру відповідача № 108 та суміжні квартири № 109 та № 110 (нижні квартири по стояку), про що писалися скарги, але заходів щодо усунення вказаних недоліків та належної експлуатації багатоквартирного будинку комунальними підприємствами не здійснювалися. Через систематичні залиття відповідачу було завдано матеріальної шкоди, а саме: у квартирі з`явився грибок, пліснява, знищення штукатурки, проводки, стелі квартири, підлоги, знищення меблів та інших матеріальних цінностей. Також, по будинку та прибудинковій території не виконувалися роботи та не надавалися послуги належної якості, про що свідчать скарги мешканців будинку та підтверджується і самим позивачем у відповіді на звернення № 01-12-622 від 22.11.2023, у зв`язку із чим мешканці будинку відмовилися від послуг КП «ЖЕК-13» ЧМР. Також, відповідач просив застосувати строки позовної давності та звільнити його від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та ст. 22 Закону України «Про судовий збір». Комунальне підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради надіслало до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій заперечувало доводи відповідача, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Щодо застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, представник позивача просив відмовити, посилаючись на п. 19 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, а також на те, що КП «ЖЕК-13» ЧМР зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, про те судом було відмовлено у видачі судового наказу, у зв`язку із неможливістю встановлення місця реєстрації боржника. Представник позивача у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов підтримує та просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки останній скористався своїми процесуальними правами та подав відзив на позовну заяву, а також отримує всю кореспонденцію за місцем свого фактичного проживання. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення повістки про виклик до суду. 14.02.2024 [PERSON] засобами поштового зв`язку надіслав до суду клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із тим, що він є військовослужбовцем, перебуває у складі Збройних Сил України, бере участь у виконані бойових завдань, а тому не має можливості прибути у судове засідання для захисту своїх прав. Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 2 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Відповідачем, на підтвердження факту його перебування на службі в ЗСУ, надано довідку командира Військової частини [NUMBER] від 29.01.2024, також на запит суду Військовою частиною [NUMBER] надано інформацію про те, що [PERSON] перебуває на військовій службі з 14.08.2020 по теперішній час та виконує поставлені завдання, прибути на судові засідання у справі № 750/686/24 та приймати в них участь не має можливості. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період діє в Україні з 24 лютого 2022 року, після оприлюднення Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» та неодноразово був продовжений. Тобто, дійсно, відповідно до діючого законодавства, маються обумовлені в законодавстві підстави для зупинення розгляду справи. Треба зазначити, що зупинення провадження по справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених у законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд (Ухвала Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2021 р. у справі № 11- 398сап20). Тобто ідея інституту зупинення судового провадження пов`язана не із самими обставинами, наявність яких обумовлює прийняття рішення про зупинення, а із тим, що вони створюють об`єктивні перешкоди в здійсненні судового розгляду. Судом враховано, що відповідач скористався своїми процесуальними правами та надіслав до суду відзив на позовну заяву разом із доказами на підтвердження своїх доводів та заперечень, а також надіслав до суду клопотання про зупинення провадження у справі, звільнення його від сплати судового збору та застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. Таким чином, відповідач скористався наданими йому процесуальними правами та надіслав до суду заяви по суті справи. Крім того, судом було частково задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів. Також, відповідач особисто отримував повістки про виклик до суду та процесуальні документи у даній справі за місцем свого фактичного проживання. Враховуючи викладене, ухвалою суду від 01.04.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, відповідачу було відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 лютого 2019 року № 58 «Про призначення управителя багатоквартирного будинку» комунальї підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради Комунальне підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради призначено управителем будинку [ADDRESS] . З 01 березня 2019 року послуги з управління вказаним будинком здійснюється на підставі укладеного Договору про надання послуги управління багатоквартирним будинком № 3/43 від 20 лютого 2019 року (а.с. 10-13). Зазначений договір в силу прямої вказівки норм ч. 11 ст. 10, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є обов`язковим для виконання усіма співвласниками (як фізичними, так і юридичними особами), тобто житлових та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, незалежно від наявності підпису кожного із співвласників на такому договорі. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 354703991 від 16.11.2023 (а.с. 34). Позивачем до позовної заяви надано інформацію КП «ЖЕК-10» ЧМР (попереднього управителя будинку [ADDRESS] ) № 01-12-622 від 22.11.2023 стосовно кількості звернень, що надійшли до відділу по роботі з населенням «Колл-центр» від споживачів послуги з управління будинком [ADDRESS] за період з 01.09.2019 по 30.09.2023, станом на 15.11.2023: аварійно-відновлювальні роботи - 142 звернення, усі виконані; роботи, що не мають аварійного характеру, але потребують термінового виконання (протягом доби) - 28 звернень, усі виконані; планові та ремонтні роботи - 189 звернень, виконано 183 звернення, в роботі на виконані КП «ЖЕК-13» ЧМР знаходяться 6 (шість) звернень. Щодо надходження звернень від мешканців квартири [ADDRESS] у вказаному будинку жодного звернення до управляючої компанії КП «ЖЕК-13» ЧМР в період з 01.09.2019 по 30.09.2023 у базі даних «Колл-центру» не зареєстровано (а.с. 25). 31.03.2023 [PERSON] звертався безпосередньо із заявою до КП «ЖЕК-13» ЧМР про залиття квартири, яка розташована нижче його квартири та проведення відповідного ремонту і перекриття кранів (а.с. 30), проте, як зазначено у позовній заяві, відповідач відмовився надавати доступ до квартири для перевірки стану загальнобудинкових мереж та встановлення причини залиття. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2023 року у справі № 750/14629/23 було відмовлено Комунальному підприємству «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] у зв`язку із тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника (а.с. 9). Постановою Кабінету Міністрів України № 712 від 05.09.2018 затверджено правила надання послуг з управління багатоквартирним будинком та типовий договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Зміст договору вказує на те, що однією із сторін є співвласники уповноважених зборами співвласників багатоквартирного будинку або посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, уповноваженої статутом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначається управитель. Від імені співвласників діє уповноважена особа визначена за рішенням місцевої ради. Це обумовлено тим, що послуга надається в цілому будинку і витрати несуть всі споживачі даної послуги пропорційно до площ зайнятих квартир. На підтвердження виконання договірних зобов`язань, позивачем надано нарахування та перелік робіт по статті витрат «поточний ремонт» по будинку [ADDRESS] за період з 01.01.2019 по 31.12.2023 та звіт про виконання кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.03.2019 по 31.12.2023. Крім того, на вимогу суду, у зв`язку із задоволенням клопотанням відповідача про витребування доказів, КП «ЖЕК-13» ЧМР надано витяг з програмного комплексу АВК 5: акт приймання виконаних будівельних робіт по [ADDRESS] за квітень 2019 року, жовтень 2019 року, липень 2020 року, серпень 2020 року, серпень 2021 року, жовтень 2021 року, червень 2022 року, вересень 2023 року, копії актів приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2019 року, травень 2023 року. Також, надано копію договору № ТО-3/21 про надання послуг, додаток 1 якого відображає відомість обсягів виконання робіт з технічного обслуговування ліфтів та диспетчерського обладнання, зокрема, і за адресою [ADDRESS] (п. 70, 71, 101, 102, 113). Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Частиною третьою статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Відповідно до ч. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. За правилами ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на споживачів покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Позивачем надавалися послуги з управління багатоквартирним будинком, проте відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг належним чином та в повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01.09.2019 по 31.12.2020 в сумі 6519 грн. 84 коп. та за період з 01.01.2021 по 31.12.2023 в сумі 14347 грн. 94 коп., а всього в сумі 20867 грн. 78 коп. (а.с. 26, 27-28). Відповідачем вказаного розрахунку не спростовано. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом . Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Враховуючи, що відповідач не здійснював оплату наданих позивачем послуг, суд знаходить підстави для стягнення з нього заборгованості за надані позивачем послуги, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, починаючи з 24.02.2022 і до відміни військового стану, суд не може взяти до уваги, оскільки позивач надає відповідні послуги з утримання багатоквартирного будинку, а відповідач відповідно до закону зобов`язаний сплачувати такі послуги. Крім того, згідно розрахунку заборгованості вбачається, що за березень та квітень 2022 року позивач здійснив перерахунок та скасував плату за місяці, в яких проводилися активні бойові дії на території м. Чернігова (а.с. 27-28). Щодо застосування строків позовної давності, про які заявив у відзиві на позовну заяву відповідач, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя, четверта статті 267 Цивільного кодексу України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Строк карантину неодноразово продовжувався, у зв`язку з чим карантин в Україні діяв в період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Враховуючи що позов до суду подано у січні 2024 року, а заборгованість за надані позивачем житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком виникла з 01.09.2019, строки позовної давності продовжені законом до моменту їх спливу, а тому відсутні підстави для застосування судом строків позовної давності до спірних правовідносин. Крім того, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2023 року у справі № 750/14629/23 було відмовлено Комунальному підприємству «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] , у зв`язку із тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідачем заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», яке вважає безпідставним, оскільки ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає можливість звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. [PERSON] є відповідачем у даній справі, а тому, у разі задоволення позову, має сплатити позивачу понесені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Проте, оскільки позивачем не наведено правових підстав для стягнення 70 грн. як судових витрат за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а тому суд не знаходить підстав для їх покладення на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved