Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, а саме просить суд визнати за ним - [PERSON] в порядку спадкування після смерті, [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якого становить 143,3 м.кв. з яких житлова площа становить 100,9 м.кв., допоміжна площа 42,4 м.кв., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] з підстав зазначених у позові. Вважає, що його право власності на житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 27.02.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду. Представник третьої особи, Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином. А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся Позивача [PERSON] , яка згідно складеного заповіту, що знаходиться в спадковій справі, заповіла йому все належне їй майно. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме : будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (літня кухня-сарай, 2 прибудови, 2 сараї, гараж та споруди 1,2,3,4,5), що знаходяться за адресою [ADDRESS] , загальна площа будинку становить 143,3 м.кв., з яких житлова площа становить 100,9 м.кв., допоміжна площа 42,4 м.кв. На час відкриття спадщини, Позивач постійно проживав разом із бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] . 16 січня 2024 року позивач звернувся із заявою до Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (спадкова справа № 20/2024). Постановою завідувача Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області Галань О.Я. від 16.01.2024 року за № 41/01-16 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав недотримання пункту 2 статті 49 Закону України «Про нотаріат», а саме : з підстав ненадання заявником необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке підлягає державній реєстрації. Житловий будинок за [ADDRESS] належав до колгоспного двору, головою якого була спадкодавець [PERSON] , що стверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок, що видане 29.03.1991 р. виконкомом Бишківської сільської ради згідно рішення Нестерівського райвиконкому № 95 від 28.03.1991 р. та записано 29.03.1991 р. в реєстрову книгу за № 78. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV. Таким чином, право власності робітничого двору, було зареєстроване згідно з вимогами чинного на той час законодавства. Однак, державна реєстрація речових прав на житловий будинок за [ADDRESS] станом на 31 грудня 2012 року не проводилась. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: -реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; -на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, з вищенаведеного вбачається, що речове право на житловий будинок за [ADDRESS] , хоча належним чином не було зареєстроване після 1 січня 2013 року, проте фактично належало спадкодавцю [PERSON] , як голові робітничого двору вцілому, а право власності на будинок було зареєстровано згідно з вимогами чинного на той час законодавства. Відповідно до статті 1216 ЦК України,спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1218 цього Кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з статтею 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). З огляду на зазначене, спадкове майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] , який залишився після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , вважається таким, що належить позивачеві як спадкоємцю за заповітом з моменту відкриття спадщини. Поряд із цим, оформлення права на спадщину на нерухоме майно пов`язане із отриманням спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке видається за зверненням спадкоємця нотаріусом або уповноваженою на це особою органу місцевого самоврядування після подання правовстановлюючих документів, що засвідчують належність такого майна спадкодавцеві. Натомість, на даний час, у зв`язку із зміною законодавства, видача позивачу свідоцтва про права на спадщину на нерухоме майно є неможливою оскільки, речові права спадкодавця на нерухоме майно є не зареєстрованими в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, що видане 29.03.1991 р. виконкомом Бишківської сільської ради згідно рішення Нестерівського райвиконкому № 95 від 28.03.1991 р. та записано 29.03.1991 р. в реєстрову книгу за № 78, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно, видача свідоцтв про право на спадщину станом на сьогодні не проводиться. Відповідно до частини 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема може бути визнання права. Таким чином, враховуючи те, що спадкове нерухоме майно, вважається таким, що належить позивачу як спадкоємцю з моменту відкриття спадщини проте, оформити право власності на таке нерухоме майно позивач не може через відсутність державної реєстрації речових прав спадкодавця на нерухоме майно в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та відсутності правовстановлюючих документів, останній змушений та має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на таке спадкове нерухоме майно. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved