Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Дрогобицький міськрайонний суд із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи : Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. В підтвердження заявлених вимог посилається на те, що він, [PERSON] , [INFO] проживав в шлюбі з [PERSON] в [ADDRESS] . Однак їхнє сімейне життя з нею не склалося і 26.04.2013 шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Спочатку після їхнього розірвання шлюбу дочка проживала у колишньої дружини, а на протязі останніх двох років стала проживати з ним, оскільки мати повністю самоусунулась від виховання та утримання дитини. З тих пір дитина знаходиться на повному його утриманні та вихованні. Дитина відповідно залишилася проживати з ним, а дружина відмовилася забрати дитину, оскільки її теперішній чоловік, як йому стало відомо, з яким вона проживає, заперечує щодо проживання дитини з ними. Мати дитини не цікавиться життям і здоров"ям дочки [PERSON] , не приймає участі в її вихованні та утриманні. Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 05.02.2024, складеного посадовими особами відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Бориславської міської ради, дочка [PERSON] , [INFO] , проживає з ним в м.Бориславі, Львівської області, їхня сім`я є неповною, він один виховує та утримує дочку. Мати не приймає участі у її вихованні та утриманні. Отже, за таких обставин, вважає, що з відповідачки слід стягувати аліменти на утримання дочки, оскільки вона повністю самоусуналась від виховання та утримання дочки, та не підтримує жодних відносин з нею як мати. Крім того, мати дочки - відповідачка по справі, не цікавилась розвитком дитини, не водила її в дитячий садочок, не приходила до школи на батьківські збори, не приймача жодної участі у її вихованні, дитина з самого дитинства знаходиться на повному його утриманні та вихованні. Дитина проживає весь цей час з ним, а відповідачка вважає, що вона повинна займатись кар`єрним ростом, а на дитину у неї немає часу. Таким чином, мати дитини на протязі всіх цих років не цікавиться життям і здоров`ям дочки [PERSON] , не приймає участі в її вихованні та утриманні. Як вбачаються з Акту обстеження умов проживання від 05.02.2024, складеного посадовими особами відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Бориславської міської ради, їхня дочка [PERSON] , [INFO] проживає з позивачем, сім`я є неповною, він самостійно виховує дочку.Мати не приймає участі у її вихованні та утриманні. Протягом 11 років не проживає з дочкою, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по її вихованні, не цікавиться життям, здоров`ям та розвитком дитини. Наведене свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дочки [PERSON] . У вихованні дитини йому допомагає його мати, дитина взагалі забула як виглядає її матір, а відтак вважає, що відповідачку [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки [PERSON] . Просить позов задоволити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Ловінська С. в судове засідання не з`явилася, однак від неї поступила заява, в якій вона просить проводити розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності представника позивача на підставі наявних доказів по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак від неї поступила заява, в якій вона просить проводити розгляд справи у її відсутності, крім того відповідно до Заяви від 05.02.2024р., посвідченої приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Легеда М.М., остання не заперечила проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітньої дочки [PERSON] . Третя особа - представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області у справах дітей в судове засідання не з`явився, однак від начальника служби у справах дітей поступив лист про визнання позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши матеріали справи, дослідивши всі докази, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі ч.2 ст.80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 18.09.2009р. перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 26.04.2013р., шлюб розірвано. У шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.03.2011р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області. Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 26.04.2013р., шлюб між сторонами : [PERSON] та [PERSON] розірвано, позаяк сторони з 2013 року не проживають разом, не ведуть спільне господарство, внаслідок чого проживають за різними адресами. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Крім того судом взято до уваги той факт, що як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 05.02.2024р., складеного посадовими особами Відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Бориславської міської ради, в будинку [ADDRESS] , [PERSON] , 16.03.2011р., забезпечена усім необхідними для проживання, навчання та проведення дозвілля, створено всі умови: забезпечений сезонним одягом, шкільним приладдям; Під час обстеження та під час спілкування із [PERSON] з`ясовано, що він самостійно виховує свою доьку, мати з сім`єю не проживає, не цікавиться життям дочки; Відповідно до Заяви від 05.02.2024р., посвідченої приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Легеда М.М., [PERSON] , [INFO] не заперечила проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітньої дочки [PERSON] , яку власноручно підписала, дієздатність останньої перевірено, тобто відповідачка [PERSON] усунулася від виконання Конституційного обов`язку, передбаченого ст.51 Конституції України щодо належного виховання своєї дитини : [PERSON] , [INFO] . Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Оскільки дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , виявила бажання проживати з позивачем [PERSON] , а саме за адресою : [ADDRESS] , остання більше прив`язана до нього та краще знаходить з ним спільну мову, зазначені вище обставини не заперечуються і матір`ю дитини, яка проживає та зареєстрована окремо від них, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання своєї доньки та її перебування на повному фінансовому утриманні батька. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Так, судом встановлено, що відповідач перебуває в працездатному віці, договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача, сторонами до суду не надавалося. За ініціативою платника аліменти сплачуються у тому розмірі, який платник визначив як достатній. За укладеним між батьками договором вони сплачуються в погодженому сторонами розмірі, а за рішенням суду - в розмірі, визначеному судом. Суд за заявою одержувача аліментів може визначити їх розмір як у твердій грошовій сумі, так і в частці від доходу. Нормами ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, а відтак аналізуючи викладене та приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, матеріальне становище відповідача та обставини, що мають істотне значення, а також те, що з відповідача інших стягнень по виконавчому листку не проводиться, а також з урахуванням матеріального становища позивача [PERSON] , який самостійно надає матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитині, несе інші витрати пов`язані з її фізичним, духовним та моральним розвитком, однак не може їх повноцінно утримувати при швидких інфляційних процесах в економіці та різкого подорожчання цін на продукти харчування, а суд, насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах та відповідати якнайкращим її інтересам, відтак заявлені позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. Крім того, достовірно з`ясовано, що в порушення вимог ст.150, 180 СК України, відповідач [PERSON] усунулася від виконання Конституційного обов`язку, передбаченого ст.51 Конституції України щодо належного виховання своєї дитини: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вони: -не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я і протягом 6 місяців; -не виявляли щодо неї батьківського піклування (без поважної причини); -ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (тобто, свідомо та умисно не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, не спілкуються з дитиною в необхідному обсязі, не створюють умов для отримання нею освіти тощо); -жорстоко поводяться з дитиною (застосовують фізичне або психічне насильство, недопустимі методи виховання, принижують людську гідність дитини тощо); -є хронічними алкоголіками або наркоманами (ці факти мають бути підтверджені відповідними медичними висновками); -вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини (наприклад, залучають її до непосильної праці, заняття проституцією чи злочинною діяльністю), примушують її до жебракування та бродяжництва; -засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про всиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками та відповідно до вищезазначеного, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов переконання, що є всі підстави для того, щоб позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідачка без поважних причин не виявляє щодо неї батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню та утриманню, з дитиною не проживає. Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дитини, суд прийшов до переконання про свідоме ухилення відповідача своїх батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої дитини, зокрема визнання заявлених позовних вимог в судовому засіданні, а тому зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання своєї дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх обов`язків. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України,регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконувала належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, не цікавиться її долею протягом тривалого періоду часу, участі у її вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Крім того, судом вжито заходів щодо наданння Органом опіки та піклування письмового висновку щодо обставин справи, однак надати такий Висновок вищевказаним органом надати не виявилося можливим. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст.169 СК України,що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Вищеназвані дії відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Аналізуючи всі докази по справі, вбачається, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї доньки, навчанням, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечує медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, крім того, особисто подала нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечила проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , тощо, а відтак є всі підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо її неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved