Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Посилається на те, що з 02 грудня 2011 року вона із відповідачем перебуває у шлюбі. [INFO] у них народився син: [PERSON] . Вказує, що дитина проживає з нею, а також повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач кошти на утримання дитини не надає. Незважаючи на реальні потреби дитини, позивачка самостійно несе витрати на забезпечення дитини. За таких обставин вона змушена звернутися з позовом про стягнення аліментів в судовому порядку. На основі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судове засідання не з`явилася, в її інтересах адвокат Никифорак В. позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні вказав, що він в добровільному порядку надавав позивачці грошові кошти на утримання дитини, а також забезпечував дитину тими речами які були необхідні, коли позивач повідомляла його про такі потреби. Йому не зрозумла причина звернення позивача до суду, однак він не заперечує щодо задоволення позову і визнає його в тому розмірі в якому просить позивач. Представник відповідача [PERSON] вкзала, що відповідач виконував свій батьківський обов"язок по утриманні дитини що підтверджується поданими ним до суду копіями квитанцій. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків: Відповідно до положень ст.ст.11, 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8). У шлюбі у сторін народився син: [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с. 8) Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. З огляду на зазначене, враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, визнання відповідачем позовних вимог , суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.02.2024 року до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом від сплати судового збору звільнена, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. , що узгоджується з положеннями статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved