Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , просить ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] в розмірі частин усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Також [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] в розмірі 4\~000 грн. щомісячно, починаючи з 30.06.2023. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилось троє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . З початком повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України разом з відповідачем виїхав за кордон і через деякий час повернувся, а з вересня 2022 року в Україну також повернулись двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з ним. Наймолодший син залишився проживати разом з матір`ю за кордоном, однак у жовтні 2023 року він теж повернувся в Україну і на даний час всі діти проживають разом з ним. Як наслідок, витрати на утримання дітей зросли, проте, на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14.08.2023 на його користь стягуються аліменти лише на утримання двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , чого недостатньо для створення належних умов для проживання і виховання. Крім того, цим же рішенням суду з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання третього сина [PERSON] [INFO] , проте з жовтня 2023 року він проживає разом з ним і саме він несе витрати на його утримання. Тому, просить в судовому порядку стягувати аліменти на трьох дітей і припинити стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] [INFO] . Правом на подання відзиву на позовні заяви відповідач не скористалась. Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду. Обидві позовні заяви поступили до суду 22.11.2023. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 20.12.2023, прийнято позовну заяву про стягнення аліментів, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Також, ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 21.12.2023, прийнято позовну заяву про припинення стягнення аліментів, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Після цього ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2024 обидві позовні заяви об`єднано в одне провадження з присвоєнням справі єдиного номера 463/10633/23. Оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Узагальнена позиція учасників справи. Представник позивача в судовому засіданні під час виступу із вступним словом позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позови задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні під час виступу із вступним словом підтвердила факт проживання дітей разом з батьком, проте заперечила вимогу про припинення стягнення аліментів саме з 30.06.2023. Щодо вимог про стягнення аліментів, то вважає, що такі не підлягають до задоволення, оскільки позивач обрав неправильний спосіб захисту, оскільки такі вже стягуються на двох дітей, а повторне рішення суду про стягнення аліментів на трьох дітей призведе до подвійного виконання рішення суду. Позиція суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів слід задоволити повністю, а позов про припинення стягнення аліментів підлягає до задоволення частково з огляду на таке. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження (а.с.7-9). Відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14.08.2023 (а.с.10-13), яке набрало законної сили, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2023 і досягнення старшою дитиною повноліття. Крім того відповідно до цього рішення, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] в розмірі 4\~000 грн. щомісячно, починаючи з 30.06.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Отже позивач [PERSON] є одержувачем аліментів відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та одночасно він є платником аліментів відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , в свою чергу, є платником аліментів відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та одночасно вона є одержувачем аліментів відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Станом на даний час діти проживають з позивачем, чого сторони не оспорюють і що відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. З метою збільшення розміру аліментів і їх стягнення безпосередньо на всіх трьох дітей, а також з метою припинення стягнення аліментів позивач звернувся до суду з цим позовом. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Під час розгляду цивільної справи № 495/5950/21 (постанова від 30.08.2023) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. У специфічному контексті цієї справи, спір що розглядається містить в собі не лише елементи позову про припинення стягнення аліментів відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , але й елементи позову про зміну розміру аліментів відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] і одночасно елементи позову про стягнення аліментів відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Незважаючи на те, що такі правовідносини регулюються різними нормами СК України, всі вони стосуються обов`язку батьків утримувати дітей та його виконання. Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 та інших). На думку суду, саме ухвалення рішення про стягнення аліментів безпосередньо на трьох дітей є ефективним способом захисту, який не суперечить закону і тому, відповідний позов про стягнення аліментів суд визнає обґрунтованим. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом станом на час розгляду справи, стан здоров`я дитини, неповно забезпечене матеріальне становище дитини, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, відсутність доказів про наявність у відповідача на утриманні інших осіб, а також інші обставини, які мають значення для справи. Відтак, у відповідності до вимог статті 183 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] в розмірі частин усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.11.2023 (з часу пред`явлення позову) і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, оскільки після рішення суду про стягнення аліментів малолітній [PERSON] , [INFO] почав проживати з батьком, чого сторони не оспорюють, слід вважати встановленим, що одержувані відповідачем аліменти не витрачаються на утримання дитини і остання не приймає активної участі у вихованні сина, а це в свою чергу є підставою для припинення їх стягнення. Тому позов про припинення стягнення аліментів є обґрунтованим, проте такий підлягає до задоволення лише частково і зокрема, припинення аліментів має відбуватись з 22.11.2023, тобто з дня, коли аліменти на утримання дитини стягуються на користь позивача. Щодо судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial