Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

04 жовтня 2023 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «ІНСТАФІНАНС» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ІНСТАФІНАНС» заборгованість у розмірі 8327,75 грн., з яких: 5200 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3127,75 грн. - заборгованість по процентах, які були нараховані за користування кредитом. Позовні вимоги мотивує тим, що 31.10.2020 р. між ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії за № ID2783181 (номер договору в інформаційно-телекомунікаційній системі Компанії № ID5204106), додатки та додаткові угоди до якого є його невід`ємними частинами та є обов`язковими для виконання їх сторонами. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 8327,75 грн., з яких: 5200 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3127,75 грн. - заборгованість по процентах, які були нараховані за користування кредитом. В добровільному порядку відповідач заборгованість не погасив, тому просить стягнути з відповідача 8327,57 грн. заборгованості за кредитним договором. Заочним рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.11.2023 р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» задоволено, стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» (03035 вул. Сурікова, 3 м. Київ, код ЄДРПОУ 43449827) заборгованість за кредитним договором № ID2783181 від 31.10.2020 року в розмірі 8327,75 грн. та 4684,00 грн. судових витрат, а всього 13011,75 грн. (тринадцять тисяч одинадцять грн. 75 коп.). Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.01.2024 р. заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.11.2023 р. по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просить справу розглядати у відсутності представника позивача. Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимоги, мотивуючи тим, що [PERSON] ніколи не зверталася до ТОВ «Інстафінанс» із приводу отримання позики, не реєструвалася на сайті, не робила ніяких заявок на отримання коштів, не укладала ніякого договору позики та не отримувала від даного товариства чи від іншої структури ніяких коштів у позику. Банківська картка номер [NUMBER] , на яку перераховані кредитні кошти, [PERSON] не належать. Телефонним номером [NUMBER] [PERSON] ніколи не користувалася. 05.01.2024 р. з метою захисту своїх інтересів [PERSON] звернулася з заявою до Охтирського РВП про вчинення злочину і відомості по факту шахрайських дій при оформленні кредитного договору ТОВ «Інстафінанс» за її заявою 06.01.2024 р. було внесено до ЄРДР за кваліфікацією ч. 3 ст. 190 КК України та проводиться досудове розслідування. Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В позовній заяв позивач зазначає, що 31.10.2020 року між ТОВ «Інстафінанс» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії за № ID2783181 (в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № ID5204106) шляхом підписання за допомогою електронного підпису загальних умов договору кредитної лінії, Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № ID2783181 та Додаткової угоди № АМ6330286 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № ID2783181. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав, а відповідач прийняв у власне користування грошові (кредитні) кошти, які відповідач зобов`язаний був повернути у строки, визначені у кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені кредитним договором. На підтвердження своїх вимог позивачем надано: -копію договору кредитної лінії за № ID2783181 (в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № ID5204106) від 31.10.2023 р. про отримання [PERSON] кредиту у вигляді кредитної лінії, ліміт кредиту 5200 грн., строк надання кредиту - до 07.11.2020 р., процентна ставка, відсотків у день - 1,82 %, процентна ставка, відсотків річних - 664,30 %; -детальний розрахунок заборгованості станом на 15.09. 2023 р. згідно якого станом на 15.09.2023 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 8327,75 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 5200,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 3127,75 грн.; - витяги з журналу дій інформаційно-телекомунікаційної системи про направлення 31.10.2020 р. клієнту [PERSON] одноразового ідентифікатора (otp) на номер телефону [NUMBER] , про переказ позичальнику [PERSON] 500 грн. та 4700 грн. на картковий рахунок [NUMBER] ; - довідку про ідентифікацію; - копію досудової вимоги (претензії) від 16.08.2023 р. за вих. № 0301 [PERSON] було направлено сума досудової вимоги складає 8327,75 грн., термін сплати до 15.09.2023 р.; - довідку АТ «ТАСКОМБАНК» № 22631/47.1 від 13.09.2023 р. про підтвердження переказу грошових коштів ТОВ «Інстафінанс» в сумі 4700 грн. та 500 грн. на картку отримувача [NUMBER] , дата операції: 31.10.2020. Згідно з статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. В даній справі встановлено, не спростовано матеріалами справи та сторонами те, що оспорюваний договір, укладений в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Так, через особистий кабінет на веб-сайті товариств подано заявку на отримання кредиту від імені [PERSON] та підтверджено умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого товариство надіслало особі, яка звернулася за отриманням кредиту, за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду на номер телефону [NUMBER] , який і використано для підтвердження підписання кредитного договору. Однак, відповідно до листа ТОВ «Лайфселл» № 525д від 31.02.2024 року зазначений у запиті номер [NUMBER] мав декілька т.зв. «життєвих циклів». На вказану у запиті дату (31.10.2020 р.) припадає передостанній з «життєвих циклів» за номером, який тривав з 31.10.2020 по 30.11.2021. Вказаний у запиті номер обслуговувався в мережі lifecell під час усіх своїх «життєвих циклів» на умовах предоплати та знеособлено, без укладання договору про надання електронних комунікаційних послуг в письмовій формі та без ідентифікації (реєстрації) кінцевого користувача у постачальника електронних комунікаційних послуг. У ТОВ «Лайфселл» відсутня інформація про належність номеру [NUMBER] під час усіх «життєвих циклів» будь-якому користувачу. Відповідно до листа ТОВ «Лайфселл» від 13.03.2024 р. №1183д стартовий пакет з абонентським номером [NUMBER] було активовано в мережі lifecell 31.10.2020 р. о 14.21, при цьому кінцеве абонентське обладнання (телефон, смартфон) із SIM-карткою за заначеним номером знаходилось в зоні базової станції, розташованої в м. Дніпро, в період з 31.10.2020 по 30.11.2021 особовий рахунок за номером [NUMBER] поповнювався (оплачувався) лише один раз в день активації номера. Також, надані ТОВ «Інстафінанс» документи жодним чином не підтверджують того, що [PERSON] отримала кредит у розмірі 5200,00 грн. на свою платіжну картку. Згідно отриманої на підставі ухвали суду інформації АТ «Таскомбанк» повідомило, що станом на 31.10.2020 р. в АТ «Таскомбанк» не було договірних відносин з клієнтом [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); картковий рахунок [NUMBER] може бути відкритий в АТ КБ «Приватбанк»; надати іншу запитувану інформацію щодо банківської картки [NUMBER] не видається можливим, оскільки вищезазначена картка не емітована АТ «Таскомбанк», відповідно, не є його власністю. Згідно отриманої на підставі ухвали суду інформації АТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] не було емітовано картку за № [NUMBER] . Також АТ КБ «Приватбанк» надано виписки із рахунків [PERSON] РНОКПП [NUMBER] за період з 30.10.2020 р. по 10.11.2020 р. запитувані надходження грошових коштів в розмірі 4700,00 грн. та 500,00 грн. відсутні. [PERSON] РНОКПП [NUMBER] не є тримачем платіжної карти № [NUMBER] . Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2024 р. за заявою [PERSON] було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за фатом того, що невідомі особи уклали кредитний договір від імені заявниці [PERSON] з ТОВ «Інстафінанс» на суму 5200 грн., кримінальне провадження № 12024200460000024, кваліфікація кримінального правопорушення: ч.3 ст.190 КК України. Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Судом встановлено, що грошові кошти за кредитним договором перераховані на банківську картку, яка позивачці не належить, що підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої [PERSON] РНОКПП [NUMBER] не є тримачем платіжної карти № [NUMBER] , на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] не було емітовано картку за № [NUMBER] , згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» із рахунків [PERSON] РНОКПП [NUMBER] за період з 30.10.2020 р. по 10.11.2020 р. запитувані надходження грошових коштів в розмірі 4700,00 грн. та 500,00 грн. відсутні, також в матеріалах справи відсутні докази, що позивачці належить номер телефону, з використанням якого було здійснено ідентифікацію - [NUMBER]. Суд вважає, що під час проведення верифікації клієнта товариством не до кінця проведена ідентифікація особи, з якою укладається договір. А отже, за відсутності належних та допустимих доказів того, що договір кредитної лінії за № ID2783181 від 31.10.2020 р. укладено саме позивачкою, а не будь-якою іншою особою, та за відсутності її волевиявлення на укладання правочину і належних доказів отримання саме позивачкою вказаних кредитних коштів, враховуючи, що кошти перераховані відповідачем на банківську картку№ [NUMBER] , яка позивачці не видавалась, та не спростування відповідачем зазначених обставини, позовні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed