Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 07 червня 2022 року до суду надійшов позов [PERSON] , поданий її представником адвокатом Єгоровим С.А., до [PERSON] , за участі третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопа О.Е., в якому просили усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування за законом після її батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В обгрунтування позову зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Після його смерті приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом Е.О. була заведена спадкова справа №7/2021. Спадкоємцями першої черги за законом померлого [PERSON] , які прийняли спадщину, - є його дружина [PERSON] та донька [PERSON] . За життя [PERSON] був інвалідом ІІ групи та мав діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня з кризами І порядку, вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу, дісціркуляторна енцефалопатія І ступеня з цефалічними та антеноневротичними синдромами, ожиріння ІІІ ступеня гепатоз. В останні два роки здоров`я [PERSON] значно погіршилося, він потребував допомоги та постійного догляду, був позбавлений можливості самостійно пересуватися. Дружина [PERSON] надавала [PERSON] необхідну допомогу, доглядала за ним, в той час як донька [PERSON] ухилялася від надання такої допомоги. Після 01.06.2020 року [PERSON] взагалі втратив здатність самостійно пересуватися та обслуговувати себе, через що догляд за ним став ще складнішим та потребував значних зусиль та витрат. Натомість донька [PERSON] , усвідомлюючи безпорадний стан батька [PERSON] та його потребу у сторонній допомозі, продовжувала ігнорувати свої обов`язки по догляду за батьком, будь-якої допомоги не надавала. За таких обставин дружина [PERSON] звернулася до суду для захисту своїх законних прав та інтересів, просила усунути доньку [PERSON] від права на спадкування за законом після її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Короткий зміст відзиву на позов. 16 вересня 2022 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Шуліка О.Й. надіслала до суду відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що [PERSON] є донькою та спадкоємцем першої черги [PERSON] , який помер [INFO] . З позовної заяви вбачається, що [PERSON] має бути усунута від спадкування, оскільки [PERSON] перебував у безпорадному стані і потребував допомоги, а відповідач її не надала. Однак, жодних належних доказів на підтвердження наявності підстав для усунення [PERSON] від спадкування після свого батька позивачем не надано. Позивач зазначає, що [PERSON] був інвалідом ІІ групи та мав наступні діагнози: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня з кризами І порядку, вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу, дісціркуляторна енцефалопатія І ступеня з цефалічними та астеноневропатичними синдромами, ожиріння ІІІ ступеня, гепатоз. Проте ІІ група інвалідності встановлюється особам, які не потребують стороннього нагляду чи допомоги, а тому надані позивачем експертний висновок №189 від 05.03.1992 року та посвідчення інваліда, жодним чином не підтверджують перебування [PERSON] у безпорадному стані. Відсутні докази і на підтвердження того, що [PERSON] був позбавлений можливості самостійно пересуватися, що витрачався весь сімейний бюджет на його лікування (а саме, відсутні рецепти на лікарські засоби, фіскальні чеки на підтвердження придбання призначених ліків, довідки про розмір доходів позивача та батька [PERSON] тощо). Не доведено, що [PERSON] за життя звертався до доньки [PERSON] за наданням допомоги, а вона умисно ухилялася від її надання. Окрім того, згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №200/21452/15-ц, безпорадний стан спадкодавця повинен підтверджуватися медичними документами, а не лише показаннями свідків, якщо існує спір за спадок між спадкодавцями. (т.1 а.с.55-58). Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.06.2022 року відмовлено представнику заявника [PERSON] адвокату Єгорову С.А. в задоволенні заяви про забезпечення позову. (т.1. а.с. 27-30). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. (т.1 а.с.39-40). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.02.2023 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та її представника адвоката Єгорова С.А. про долучення доказів до матеріалів справи, про витребування доказів, за клопотанням позивача [PERSON] та її представника адвоката Єгорова С.А. призначено комісійну судово-медичну експертизу у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопа О.Е., про усунення особи від права на спадкування за законом. Зупинено провадження у справі. (т.1 а.с.171-174). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.03.2023 року поновлення провадження у справі для розгляду клопотання експерта, призначено підготовче засідання. (т.2 а.с.6). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.03.2023 року задовольнено клопотання позивача [PERSON] та її представника адвоката Єгорова С.А. про долучення доказів до матеріалів справи. Задоволено клопотання експерта про витребування доказів. (т.2 а.с.13-15). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.05.2023 року за клопотанням експерта витребувано докази. (т.2 а.с.32-33). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.11.2023 року поновлено провадження у справі після проведення експертизи, призначено підготовче засідання. (т.2 а.с. 75). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.02.2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокопа О.Е. про усунення особи від права на спадкування за законом, призначено справу до судового розгляду по суті. Обставини встановлені судом, мотиви ухваленого рішення. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 23.12.1988 року у Палаці шлюбів м. Кременчука, актовий запис №980, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27.07.2016 року Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, актовий запис №642. (т.1 а.с. 59-60). 21.07.2001 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) одружилися, що підтверджено свідоцтвом про одруження [NUMBER] , виданим 21.07.2001 року Відділом РАГС Крюківського РУЮ м. Кременчука Полтавської області, актовий запис №194. (т.1 а.с.11). Згідно з експертним висновком Полтавської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв`язку захворювання інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та їх професійного характеру №189 від 05.03.1992 року установлено, що [PERSON] мав діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня з кризами І порядку, вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу, дісціркуляторна енцефалопатія І ступеня з цефалічними та антеноневротичними синдромами, ожиріння ІІІ ступеня гепатоз. Захворювання пов`язано з роботою по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. (т.1 а.с.12, 71, 74). 03.06.1997 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , що підтверджено договором купівлі-продажу квартири, посвідченому державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Бухаровою С.К. (т.1 а.с. 23). [PERSON] був інвалідом ІІ групи безтерміново, що підтверджено посвідченням від 16.01.2010 року. (т.1 а.с. 13). [PERSON] був постраждалим від аварії на ЧАЕС, що підтверджено посвідченням серії [NUMBER] від 29.12.1993 року. (т.1 а.с. 14). [PERSON] неодноразово звертався за медичною допомогою та отримання лікування від наявних у нього звороб, що підтверджено його медичною документацією. (т.1 а.с. 66-136). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Кременчук, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07.12.2020 року Кременчуцьким міським відділом РАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). (т.1 а.с. 10). Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №318 від 07.12.2020 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Кременчук. Причина смерті: перенесений у минулому інфаркт міокарда. Хвороби, що призвели до смерті: хронічна недостатність кровообігу, перенесений у минулому інфаркт міокарда. Інші суттєві стани: цукровий діабет. Померлий відноситься до осіб, що постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, перша категорія, посвідчення серія [NUMBER] . (т.1 а.с. 15). Приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокоп О.Є. листом №313/02-14 від 11.06.2021 року повідомив, що ним заведено спадкову справу №7/2021 до майна [PERSON] , померлого [INFO] . Станом на 11.06.2021 року спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину відповідно до ст.1258, ст.1261, ст.1269, ст.1270 ЦК України є: 1) дружина померлого [PERSON] , [INFO] (заява про прийняття спадщини №25 від 03.02.2021 року), 2) донька померлого [PERSON] , [INFO] , (заява про прийняття спадщини №77 від 22.04.2021 року). Згідно матеріалів справи, інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які б прийняли спадщину, - немає. На підтвердження цих фактів нотаріус Прокоп О.Є. надав суду копію спадкової справи померлого [PERSON] (т.1 а.с. 9, 176-240). Згідно з висновком експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОВА №40, виконаної з 18.08.2023 року по 04.09.2023 року, по даним амбулаторних карт [PERSON] були установлені такі діагнози: іщемічна хвороба серця. Кардіосклероз. Миготлива аритмія, тахісистолічна форма, серцева недостатність І ступеня функціональний клас ІІ. Повна блокада правої ніжки пучка Гіса. Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня з кризами. Гіпертензивне серце. Хронічний холецисто-панкреатит в стадії помірного загострення. Хронічний персистируючий гепатит з гепатоцелюлярною недостатністю І ступеня. Хронічна венозна недостатність ІІ ступеню. Цукровий діабет ІІ ступеня в стадії декомпенсації. Дисциркуляторна гіпертензійна енцефалопатія ІІ ступеня з вестибуло-атактичним синдромом. Діабетична полінейропатія, сенсорно-рефлекторна форма. Нефроангіосклероз з вазоренальною гіпертензією. Діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, хронічна артеріальна недостатність І ступеня. Облітеруючий атеросклероз нижніх кінцівок. Далекозорість слабкого ступеня. Діабетично-гіпертонічна ангіопатія обох очей. Ожиріння ІІІ-ІV ступеня. Дифузний зоб І ступеня. Еутіреоз. Хронічний цистіт. По даним «Медико-експертної справи» №549 відомо, що з 1998 року [PERSON] установлена ІІІ група інвалідності, а у 2010 році - ІІ група безтерміново. Діагноз медико-соціальної експертної комісії: Ішемічна хвороба серця. Кардіосклероз атеросклеротичний. Атеросклероз аорти, вінцевих судин. Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, повна блокада правої ніжки пучка Гіса. Серцева недостатність ІІ-А ступеня. Цукровий діабет ІІ тип, середнього ступеня важкості в стадії декомпенсації. Дифузний зоб ІІ ступеня. Еутіреоз. Жировий гепатоз. Ангіопатія сітківок обох очей. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ступеня з синдромом вегето-судинної дистонії, рефлекторною недостатністю, цефалогічним, астеноневротичним синдромом. Медична карта стаціонарного хворого №2816 містить відомості щодо стаціонарного лікування [PERSON] в КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 13 по 21 травня 2018 року з діагнозом: Ішемічна хвороба серця, кардіосклероз, атеросклероз аорти. Тимчасова атріовентрикулярна блокада ІІІ ступеня. ЕКС (13.05.2018 року), відновлений синусовий ритм (15.08.2018 року). Серцева недостатність ІІ А ступеня, функціональний клас ІІ. Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, 2 стадія. Блокада правої ніжки пучка Гіса. Хронічна судинно-мозкова недостатність ІІІ ступеня (атеросклеротична, діабетична). Карта денного стаціонару №149 відображує лікування хворого з 01 по 12 квітня 2019 року у КП «Кременчуцький обласний клінічний шпиталь для ветеранів війни» ПОР з приводу Дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ступеня змішаного генезу з вегето-астенічним, цефалгічним синдромом, Ішемічної хвороби серця, Дифузного кардіосклерозу, Гіпертонічної хвороби ІІ ступеня, 3 стадія, ризик 4; Блокади правої ніжки пучка Гіса; Серцевої недостатності ІІ Б ступеня, функціональний клас ІІІ. Як слідує з медичної карти стаціонарного хворого №5314, [PERSON] перебував у КНМП «Кременчуцька перша міська лікарня ім. О.Т. Богаєвського» з 27 листопада по 04 грудня 2020 року у зв`язку з наявністю Ковід-19; Гострої респіраторної хвороби (вірус ідентифіковано від 21.11.2020 року - позитивно); позагоспітальної пневмонії, двобічного полісегментарного ураження вірусобактеріального, рупа ІІІ, легеневої недостатності ІІІ; ішемічної хвороби серця, дифузного кардіосклерозу, атеросклерозу аорти, коронарних артерій, судин головного мозку; гіпертонічної хвороби ІІ ступеня, 2 стадії, ризик 4; серцевої недостатності ІІ А, функціональний клас ІV; цукрового діабету, тип інсулінозалежний, важкого ступеня тяжкості, стадія субкомпенсації, діабетичної нейропатії, сенсорно-мозкової форми, діабетичної нейропатії нижніх кінцівок, діабетичної нейропатії ІІ, ІV ступеня. Відповідно до Протоколу паталого-анатомічного дослідження №360 «Смерть хворого [PERSON] , 57 років, сталася від перенесеного в минулому інфаркту міокарду на тлі цукрового діабету, що ускладнилось формуванням хронічної серцевої недостатності за ліво-, правошлуночковим типом при явищах інтерстиціального та альвеолярного набряку легень» Дата смерті [INFO] . На даний час класифікації хвороб, на які страждав [PERSON] , з виділенням в групу «тяжкі» - в медицині відсутня. Об`єктивних судово-медичних даних, які б свідчили про те, що [PERSON] по наявним у нього захворюванням потребував сторонньої допомоги проведенням комісійної судово-медичної експертизи наданої медичної документації не виявлено. (т.2 а.с. 65-75). У ст. 1216, ст. 1217, ст.1218, ст.1220, ст.1221 ЦК України установлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). У ст. 1223 ЦК України установлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України, за відсутності заповіту, або неохоплення заповітом усього майна, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ст.1224 ЦК України установлено порядок усунення від права на спадкування: 1. Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. 2. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. 3. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. 4. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. 5. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 6. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. У п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року дано роз`яснення, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК ( 435-15 ) стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України ( 2947-14 ) (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК ( 435-15 ) стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК (2947-14) не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК (435-15). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справи у листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року у п.4 дав роз`яснення, що усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду. За змістом ч.1 ст.1224 ЦК підставою для позбавлення права на спадкування є умисне позбавлення життя спадкодавця чи будь-якого з можливих спадкоємців або вчинення замаху на їхнє життя. Оскільки діяння, зазначені у ч.1 цієї статті, є кримінально караними, то вони повинні бути підтверджені вироком суду, постановою про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав, які є самостійною та достатньою підставою для усунення від права на спадкування. Коло осіб, позбавлення життя яких усуває особу від права на спадкування, є вичерпним та чітко визначеним ч.1 ст.1224 ЦК, це спадкодавець та можливі спадкоємці. Не може бути підставою для усунення особи від права на спадкування позбавлення ним життя іншої особи, яка на момент вчинення злочину не могла бути можливим спадкоємцем. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК. У частинах 2 - 4 статті 1224 ЦК зазначені особи, які усуваються від спадкування на підставі закону, зокрема: які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування; батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав; батьки та повнолітні діти, які ухилялися від обов`язку щодо утримання спадкодавця. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Статтями 202, 203 СК встановлено обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред`явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи висновок експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОВА №40, виконаної з 18.08.2023 року по 04.09.2023 року, яким установлено, що класифікація хвороб, на які страждав [PERSON] , з виділенням в групу «тяжкі» - в медицині відсутня, об`єктивних судово-медичних даних, які б свідчили про те, що [PERSON] по наявним у нього захворюванням потребував сторонньої допомоги проведенням комісійної судово-медичної експертизи наданої медичної документації не виявлено, не подано доказів, що донька [PERSON] ухилялася від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, від надання допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадньому стані, то суд не вбачає визначених у ст.1224 ЦК України підстав для усунення доньки від права на спадкування після померлого батька [PERSON] . Отже позов дружини [PERSON] про усунення доньки [PERSON] від права на спадкування за законом після померлого батька [PERSON] - не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Судом також ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Outcome: dismissed