Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

У березні 2023 року адвокат Гонтарєв Р.М. в інтересах [PERSON] звернувся із вказаною заявою до суду, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , який є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), правовстановлюючих документів, а саме: диплому Київського університету ім. Тараса Шевченка серії КГ № 017580 від 28.06.1994 та додатку до нього (витягу із заліково-екзаменаційних відомостей); посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) серії [NUMBER] від 29.12.1993; трудової книжки серії [NUMBER] . Метою встановлення вищевказаного факту, що має юридичне значення, є реалізація передбаченого ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» права заявника на пенсію із зменшенням пенсійного віку як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2). Підставою для звернення із зазначеною заявою стало те, що відповідно до листа Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві від 18.01.2023 та листа Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві від 17.01.2023 [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії, зокрема, в зв`язку з тим, що по батькові заявника « [PERSON] », зазначене в документах, виданих на його ім`я, на підставі яких може бути призначена пенсія, не відповідає по батькові заявника в його паспорті громадянина України, яким є « [PERSON] ». Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 головуючим суддею у справі визначено [PERSON] . Ухвалою суду від 22.03.2023 у відкритті провадження у справі за вказаною заявою було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 20.06.2023 вказану ухвалу суду скасовано та справу направлено для продовження розгляду до того ж суду. Згідно з протоколом розподілу судової справи між суддями у неавтоматичному режимі від 20.03.2023 справу передано у провадження судді [PERSON] Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2024 справу передано у провадження судді Подільського районного суду міста Києва Ковбасюк О.О., оскільки згідно з наказом № 4/02-02 від 11.01.2024 суддю [PERSON] відраховано зі штату Подільського районного суду міста Києва. Згідно з ухвалою суду від 02.02.2024 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку окремого провадження. В судове засідання заявник та його представник не з`явилися, представник заявника подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як встановлено судом, заявник [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), оскільки брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі військової частини [NUMBER] в період з 27.11.1986 по 31.01.1987. Указана обставина підтверджується письмовими доказами, а саме: - посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), виданому на ім`я [PERSON] ; - архівною довідкою [INFO] №1736 від 19.10.2021. У зв`язку з тим, що [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на пенсію із зменшенням пенсійного віку. З огляду на це 17.12.2022 [PERSON] звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії, надавши відповідні документи. Відповідно до листа Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві від 18.01.2023 та листа Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві від 17.01.2023 [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії, зокрема, в зв`язку з тим, що по батькові заявника « [PERSON] » в документах на його ім`я, на підставі яких може бути призначена пенсія, а саме в дипломі Київського університету ім. Тараса Шевченка серії КГ № 017580 від 28.06.1994, посвідченні учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) серії [NUMBER] від 29.12.1993 та у трудовій книжці серії [NUMBER] , не відповідає по батькові заявника в його паспорті громадянина України « [PERSON] ». Таким чином, наведене свідчить про те, що відомості щодо особи [PERSON] , зазначені у вказаних вище правовстановлюючих документах, які мають значення для призначення йому пенсії, не збігаються із такими відомостями, вказаними у інших правовстановлюючих документах, та у зв`язку з цим заявник [PERSON] позбавлений можливості реалізувати своє право на соціальний захист, гарантоване державою. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Як роз`яснено в п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Як зазначено у абзаці 2 п. 12 вказаної Постанови, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. При цьому, відповідно до п. 1 Постанови в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Заявнику встановлення факту належності йому документів необхідно для призначення пенсії; можливості отримати іншим чином документ, що підтверджував б вищевказаний факт, немає; іншого порядку встановлення даного факту, окрім як судового, діючим законодавством не передбачено, а встановлення факту належності документа особі не матиме наслідком виникнення спору про право. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги неможливість встановлення даного юридичного факту в позасудовому порядку, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved