Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовною заявою [PERSON] , [PERSON] , державного реєстратора Поліщук Юлії Вікторівни про скасування рішення про державну реєстрацію речового права. На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що [PERSON] з 10 червня 2003 року зареєстрована та постійно проживаю в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира повністю належить їй на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання АЕА/846632 від 14.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Блауш Н. З. та зареєстровано в реєстрі за №3810. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Частиною 2 статті 3 Закону встановлено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 20.06.2023 позивачу стало відомо, що рішенням державного реєстратора Чернівецької міської ради Поліщук Юлії Вікторівни (індексний номер рішення: 67937238 від 08.06.2023 14:08:18) у вказаній квартирі було зареєстровано право власності на 1/4 частину за [PERSON] , а також на 1/8 частину за [PERSON] . Ці обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 336352125 від 20.06.2023 18:16:02. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Документами, поданими для державної реєстрації заявником [PERSON] , є зокрема Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.01.2023 у справі №727/8236/22 та Постанова Чернівецького апеляційного суду від 12.04.2023 у справі № 727/8236/22. Позивач вважає рішення державного реєстратора Поліщук Ю. В. неправомірним і таким, що підлягає скасуванню з наступних доводів та підстав. 1. Подані документи для державної реєстрації, а саме вказані судові рішення, не давали змоги державному реєстратору [PERSON] встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження оскільки ці рішення є суперечливими. Зокрема, в рішенні від 19.01.2023 р. у справі №727/8236/22 було: Визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У задоволенні вимог про визнання квартири [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: [PERSON] та [PERSON] (він же [PERSON] ) відмовлено. Таким чином, квартира не була визнана об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тобто квартира, по суті залишилась особистою приватною власністю [PERSON] та не є спадковим майном, але в той же час, в цій же квартирі, було визнано право власності на частки в порядку спадкування. Іншим словами, право власності на відповідні частки було визнано на основі того, що квартира була спільним сумісним майном подружжя, але одночасно, ця ж квартира не була визнана об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Це, в свою чергу, означає, що реєстрація за цим судовим рішенням є не можливою. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставами для відмови в державній реєстрації прав є те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Також, жодним із цих судових рішень позивача не було позбавлено права власності на квартиру як в цілому, так і у відповідних частках. Крім того, вищевказаний договір довічного утримання, на підставі якого, позивач є одноосібним власником квартири в частці 1/1, ніким не оскаржувався, не визнавався недійсним, не змінювався. Тобто цей договір є чинним на даний час і є правовстановлюючим документом, на підставі якого позивач правомірно володію належною їй квартирою. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставами для відмови в державній реєстрації прав є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Подані документи для державної реєстрації, а саме вказані судові рішення, не давали змоги державному реєстратору [PERSON] встановити припинення за [PERSON] речових прав на квартиру у відповідних частках. За [PERSON] на підставі вищезазначеного договору довічного утримання з 26.05.200 зареєстровано право приватної власності на 1/1 частки (тобто 100 %) на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, наявні очевидні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Враховуючи викладене, позивач вважає, що державний реєстратор зобов`язаний був відмовити у реєстрації права власності згідно з вимогами ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 2. Відсутність рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98). Однак, в поданих для реєстрації документах відсутнє рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, яке є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 3. Реєстрація згідно п. 66 порядку державної реєстрації. Враховуючи той факт, що документами, поданими для державної реєстрації заявником [PERSON] , є зокрема Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.01.2023 у справі №727/8236/22, згідно з яким вони успадкували відповідні частки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно [PERSON] та [PERSON] є належними спадкоємцями. Про що, також свідчить довідка про коло спадкоємців №185/01-16 згідно матеріалів спадкової справи №26/2021, копія додається в додатках. Але за спадкодавцем [PERSON] ніколи не було зареєстровано жодних речових прав у даній квартирі. Тому вважає, що процес реєстрації мав відбуватися згідно з п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який чітко говорить наступне: Для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Документи, які вимагаються пунктом 66, не були подані. Також, не було внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця. А відповідно, був порушений Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 4. Вважає, що у спадкоємців взагалі відсутні права на реєстрацію в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Тому що, згідно з законом спадкуються тільки ті права, які були наявні у спадкодавця на момент смерті. Але у спадкодавця, на момент смерті по суті не було, ні права на поділ даної квартири, ні права на реєстрацію речових прав в даній квартирі відповідно до ст. 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України. В якій вказано, зокрема, наступне. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. А оскільки, позивач розлучилася з колишнім чоловіком [PERSON] (він же [PERSON] ) ще в 2007 році, то трирічний строк позовної давності на поділ майна минув. Тому, ще з 2010 року і до моменту смерті у нього вже не було права на поділ квартири, оскільки був пропущений трирічний строк позивної давності і відповідно не було права на реєстрацію своїх речових прав у даній квартирі. А це, в свою чергу означає, що і спадкоємці не могли успадкувати відсутні права спадкодавця. Тобто, спадкоємцям, так як і спадкодавцю ще за його життя, спочатку необхідно було подати позов на поділ нерухомого майна, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Тільки після поділу майна у них виникає право на реєстрацію такого майна. А оскільки, цього не було зроблено, то відповідно державний реєстратор [PERSON] ймовірно порушила процедуру та Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 5. Позивач вважає, що державний реєстратор [PERSON] взагалі не мала підстав розглядати заяву [PERSON] щодо реєстрації за нею та [PERSON] права власності на частки у нерухомому майні, так як реєстрація права власності на підставі судового рішення передбачає абсолютно самостійну процедуру, яка передбачена ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, державний реєстратор Поліщук Ю.В., будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування, приймаючи рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] діяв не на підставі закону та в межах повноважень, визначених законом, та не у спосіб, передбачений законом, а саме ст.ст. 24, 27, 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Після того, як позивачу стало відомо про реєстрацію права власності за [PERSON] та [PERSON] , вона звернулася до державного реєстратора [PERSON] і попросила її надати роз`яснення щодо прийнятого рішення. [PERSON] відмовилася надавати жодні роз`яснення та запропонувала її звернутися до суду, якщо у неї є якісь запитання щодо її рішення. Враховуючи сформовану ситуацію, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки реєстрація права власності за [PERSON] та [PERSON] порушує її права як власника квартири, оскільки вона позбавлена права зареєструвати це право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також вона позбавлена права повноцінно використовувати своє майно, а саме права розпорядження своєю власністю. На підставі вищезазначеного просила визнати неправомірним рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Поліщук Юлії Вікторівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 67937238 від 08.06.2023 про реєстрацію права власності на 1/4 частку за [PERSON] та на 1/8 частку за [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Поліщук Юлії Вікторівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 67937238 від 08.06.2023 про реєстрацію права власності на 1/4 частку за [PERSON] та на 1/8 частку за [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 25.09.2023 суддя ухвалою прийняла та відкрила провадження у справі № 727/9497/23 і призначила справу до розгляду (а.с.38). 04.10.2023 відповідач державний реєстратор Поліщук Ю.В. надала відзив на позов (а.с.46-48). 02.10.2023 року до неї, як державного реєстратора, надійшла ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.09.2023 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , державного реєстратора Поліщук Ю.В. про скасування рішення про державну реєстрацію речового права. З позовними вимогами не погоджується в повному обсязі, вважає їх незаконними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. По-перше, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 910/15792/20, державний реєстратор не є належним відповідачем. Велика Палата висловила наступну правову позицію: «Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача». Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 року по справі № 914/2350/18 (914/608/20), «Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, тоді як установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (див., зокрема, постанови Великої Палат:: Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 71))» - пункт 146. «Установивши,\~що позов\~заявлений до\~неналежного відповідача\~та відсутні\~визначені процесуальним\~законом підстави\~для заміни\~неналежного відповідача\~належним,\~суд відмовляє\~у позові\~до такого\~відповідача (див.,\~зокрема,\~постанови:\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 30.01.2019\~у справі\~№ 552/6381/17\~(пункт\~39),\~вії 01.04.2020\~у справі\~№ 520/13067/17\~(пункт\~75))»\~-\~пункт 148.. «З огляду на те, що приватний нотаріус (державний реєстратор) є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах, у позові до нього слід відмовити саме із цієї підстави» - пункт 149. Також актуальними є правові висновки Великої Палати про те, що державній реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо яке були здійснені ці дії (записи), викладені у постановах від 04.09.2018 р. у справі №823/2042/16 (пункт 36), від 12.12.2018 р. у справі №570/3439/16-ц (пункт 53) та від 04.02.2020 у справі №910/7781/19 (пункт 37). По-друге, позивачем вказано, що «подані документи для державної реєстрації саме вказані судові рішення, не давали змогу державному реєстратору встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки ці рішення є суперечливими» (абз. 10 на стор. 2 позовної заяви). Слід зауважити, що позивач не наділений повноваженнями визначати законність і обґрунтованість судового рішення по справі 727/8236/22, на підставі якого були проведені реєстраційні дії. Виходячи з норм діючого законодавства рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових пр на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон), державна реєстрація права власності та інших речових прав зокрема проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Рішення Шевченківського районного суду по справі 727/8236/22, з урахуванням постанови Чернівецького апеляційного суду від 12.04.2023 по цій справі, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сил 12.04.2023. Державна реєстрація права власності відбулась у червні 2023, що також підтверджує законність та правомірність проведення реєстраційних дій. Також, позивач вводить суд в оману вказуючи знаком «?», що рішення суду не містило визначеної частки власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (абз. 3 на стор. 3 позовної заяви). Суд визнав за [PERSON] право власності на 1/4 частку на оспорювану квартиру. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Отже, все вищезазначене безпосередньо вказує на те, що подані документи надавали змогу встановити набуття речових прав за [PERSON] та [PERSON] . Також не відповідає дійсності твердження позивача, що «Іншими словами, право власності на відповідні частки було визнано на основі того, що квартира була спільним майном подружжя, але одночасно, ця ж квартира не була визнана об`єктом спільної сумісної власності подружжя» (абз. 6 на стор. 3 позовної заяви). Судами першої та апеляційної інстанції питання визнання оспорюваної квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя було всебічно розглянуто та зроблено наступний висновок: «За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором довічного утримання, укладеним під час перебування набувача у шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя на підставі діючих норм цивільного права в залежності від часу такого набуття, зазначених вище, що, в свою чергу, спростовує та робить неспроможними доводи апелянта з приводу набуття [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] права на спірну квартиру в особисту приватну власність. Суд першої інстанції, дослідивши, наявні у справі докази, і, надавши їм належну оцінку, врахувавши факт набуття спадкодавцем [PERSON] ( [PERSON] ) права власності на спірну квартиру по [ADDRESS] під час зареєстрованого шлюбу із [PERSON] , який було розірвано тільки 29.10.2007 року, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя та розмір їх часток у праві власності на неї є рівним, тобто по 1/2 частки у кожного, а тому частка, яка належала [PERSON] , підлягає розподілу між -спадкоємцями у відповідних частках. Посилання на невиконання [PERSON] умов договору довічного утримання є безпідставними, оскільки такий не був його стороною, однак з урахування того, що сторони на час виконання перебували у шлюбі, вели спільний бюджет, тощо свідчить, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Крім того, посилання в апеляційній скарзі на такі докази, як покази свідків, що пояснили в суді першої інстанції відомості з приводу добровільного поділу між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] . нажитого майна, є безпідставним, оскільки вказані доводи не можуть гртунтуватися на показах свідків, оскільки є недопустимими в силу ч.2 ст.78 ЦПК України щодо нерухомого майна, правочини щодо якого згідно з вимогами Цивільного кодексу України (на момент розірвання шлюбу між [PERSON] та померлим [PERSON] ) мають бути у письмовій формі та є чинними з моменту нотаріального посвідчення та його державної реєстрації, що розуміється [PERSON] з пояснень в суді апеляційної інстанції.». По-третє, посилання позивача (стор. 4 позовної заяви) на необхідність застосування п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015р. № 1127 - є таким, що не відповідає дійсності та суперечить вимогам діючого законодавства з наступних підстав. Згідно з\~п.\~66\~зазначеного Порядку\~передбачено можливість\~проведення державної\~реєстрації права\~власності за\~спадкодавцем на\~підставі документів,\~що підтверджують\~набуття спадкодавцем\~права власності\~на нерухоме\~майно та\~які були\~видані за\~життя спадкодавця,\~але з\~тих чи\~інших причин\~реєстрація права\~власності на\~ об`єкт нерухомості не була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення речових прав. Так, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені ст. 27 Закону та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою орган місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Відтак, п. 66 Порядку слід застосовувати у сукупності зі ст. 27 Закону та тими пунктами Порядку, якими встановлено перелік документів для відповідної державної реєстрації. При цьому обов`язковими умовами застосування цього пункту є те, що документ, що відповідно до законодавства підтверджує набуття спадкодавцем прав на нерухоме майно, має бути виданий на його ім`я та за життя спадкодавця. Вказана позиція ототожнюється з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 25.05.2021 № 22296/13079-26-21/8.4.3 «Стосовно деяких питань, що стосуються проведення державної реєстрації права власності в порядку, передбаченому пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127» та наявне за наступним посиланнях; https://minjust.gov.ua/files/general/2022/02/15/20220215163310-67.pdf По-четверте, посилаючись на ст. 31-1 Закону позивач неправомірно вказує, що «Аналізуючи зміст вказаних норм законодавства вважає, що державний реєстратор взагалі не мала підстав розглядати заяву [PERSON] » (абз. 3 стор. 6 позовної заяви). Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06.10.2016 № 1666- VIII до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та СДРСР, передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника. Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов`язково використовує відомості ЄДРСР за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами. Звертає увагу суду, що позивач незважаючи на факти встановлені судами під час розгляду справи № 727/8236/22, а також відсутністю з її боку касаційного оскарження того рішення, ґрунтує на них свої позовні вимоги по цій справі. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вважає, що дії позивача спрямовані на цілеспрямовану дискредитацію рішення суду, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності за відповідачами, а преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Стверджує, що оспорювана державна реєстрація була проведена відповідно до норм діючого законодавства та у порядок передбачений Законом. Отже, на підставі вищезазначеного вважає, що позовні вимоги, скеровані позивачем, є помилковими, незаконними та такими, які не підлягають задоволенню. Просила суд, відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог. 10.10.2023 позивачем надана відповідь на відзив (а.с.50-52). 06.10.2023 року до неї, [PERSON] , надійшов відзив від державного реєстратора Поліщук Ю. В. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , державного реєстратора Поліщук Ю. В. про скасування рішення про державну реєстрацію речового права. Щодо твердження відповідача про те, що державний реєстратор не є належним відповідачем. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. Вирішення таких спорів відбувається за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у такому спорі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чи її спадкоємці. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює цивільно-правового характеру спору. Отже, вона вважає, що державний реєстратор [PERSON] умисно прийняла своє рішення про державну реєстрацію і цим порушила її права і тому є належним відповідачем. Щодо твердження відповідача про те, що позивачем вказано, що «подані документи для державної реєстрації, а саме вказані судові рішення, не давали змогу державному реєстратору встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження оскільки ці рішення є суперечливими» та про те, що «позивач не наділений повноваженнями визначати законність і обґрунтованість судового рішення по справі №727/8236/22, на підставі якого були проведені реєстраційні дії». Відповідач неправильно трактує слова «рішення є\~суперечливими» в позовній заяві. Цими словами вона жодним чином не заперечувала законність судового рішення. Вважає рішення суперечливими тому, що висновки та факти, які встановив суд під час розгляду справи та рішення які суд прийняв у цій справі є прямо протилежні. Тому що суд, своїм рішенням відмовив у визнанні квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя, але визнав частки за спадкоємцями, тому що квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо твердження відповідача про те, що позивач вводить суд в оману, вказуючи знаком (?), що рішення суду не містило визначеної частки власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Звертає увагу суду на те, що знак (?) це є технічна (орфографічна) помилка, яка сталася під час завантаження позовної заяви до системи електронного суду. Це була цитата із рішення суду по справі №727/8236/22, про що свідчать додатки до позовної заяви. Замість знаку питання мав бути знак (1/4), тобто одна четверта, але з невідомих їй причин цей символ завантажився неправильно. Щодо твердження відповідача про те, що не відповідає дійсності твердження позивача, що іншими словами, право власності на відповідні частки було визнано на основі того, що квартира була спільним майном подружжя, але одночасно ця ж квартира не була визнана об`єктом спільної сумісної власності подружжя". Державний реєстратор [PERSON] умисно вводить суд в оману, цитуючи тільки першу частину висновку, до якого дійшов суд при розгляді справи. А також зовсім не бере до уваги іншу частину висновку та остаточне рішення, яке ухвалив суд на основі цих висновків. На її думку державний реєстратор [PERSON] не має законних підстав обирати з тексту тільки ті висновки, які ій підходять для реєстрації та не не може обирати на чому грунтувати прийняття рішення про державну реєстрацію: перша частина висновків, друга частина висновків, чи остаточне рішення суду, що як правильно вона зазначила набрало законної сили і обов`язкове до виконання. Оскільки, Верховний Суд віддає перевагу застосуванню принципу res judicata. Так, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареска проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява №28342/95,61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (§ 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Отже, на її думку, державний реєстратор Поліщук Ю.В.

Outcome: dismissed