Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач 1), [PERSON] (далі Позивач 2), в особі представника - адвоката Шурубора Вячеслава Ігоровича (далі Представник позивача) звернулися до суду з позовом до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області (далі Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «АПК-МАЯК» (далі Третя особа) про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , в рівних частках кожному (по 1/2 частці). Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 24 жовтня 1991 року між [PERSON] та колгоспом «МАЯК» (на сьогодні - ТОВ «АПК-МАЯК») було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, за умовами якого колгосп «МАЯК» продав, а [PERSON] , купив житловий будинок [ADDRESS] . Продаж вчинено за суму 5 000 карбованців, які позивач заздалегідь та повністю вніс в касу колгоспу. Житловий будинок був придбаний у шлюбі, за спільні кошти сім`ї. Позивачі звернулися до КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» з проханням надати інформацію щодо реєстрації за ними права власності відповідно до договору купівлі-продажу. Відповідно до інформації з БТІ, інвентаризаційна справа на вищевказаний будинок в архіві підприємства не зареєстрована, відповідно, інформація про зареєстровані права власності відсутня. Також, державним реєстратором Іванківської селищної ради було відмовлено позивачам у реєстрації права власності, оскільки ними подано договір купівлі-продажу житлового будинку без його нотаріального посвідчення та запропоновано позивачам звернутися до адвоката та суду для захисту їх майнових прав. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 16.02.2024 року було відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 20.03.2024 року. Позивачі та їх представник - адвокат Шурубор В.І. в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів в позовних вимогах звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд проводити розгляд даної справи у відсутність позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити повністю. Відповідач, Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи без участі їх представника, в якому просили вирішити спір на розсуд суду. Третя особа, ТОВ «АПК-Маяк», звернулися до суду із заявою про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явилися, представниками подано до суду клопотання про розгляд справи без участі сторін та їх представників, суд вирішує справу за наявними матеріалами, які містяться у справі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , 13.10.1990 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . На сьогоднішній день шлюб між позивачами розірвано, на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області від 11.05.2021 року, справа №366/2804/20 /а.с. 7, 8/. Судом встановлено, що 24 жовтня 1991 року між [PERSON] та колгоспом «МАЯК» було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку. За умовами даного договору колгосп «МАЯК», в особі Ласкаржевського Петра Антоновича продав, а колгоспник - [PERSON] , купив житловий будинок [ADDRESS] . Балансова вартість 5 000 карбованців /а.с.9/. Відповідно до квитанції від 24.10.1991 року колгосп «МАЯК» отримав від [PERSON] за будинок 5000 карбованців /а.с.10/. Рішенням Макарівської сільської ради Іванківського району Київської області №VII-39/291 від 09.04.2019 року житловому будинку на підставі запису в погосподарській книзі №6 особовий рахунок № [NUMBER] , присвоєно юридичну адресу: [ADDRESS] , а також надано дозвіл на виготовлення технічної документації та здійснення державної реєстрації права власності на зазначену будівлю, відповідно до чинного законодавства /а.с. 11/. Відповідно до виписки з погосподарської книги № 4 на 2016-2020 роки, за [PERSON] рахується житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 12/. Окрім того, згідно довідки № 522 від 11.10.2023 року, виданої Іванківською селищною радою, будинок особовий рахунок № [NUMBER] в [ADDRESS] належить [PERSON] . В даному будинку зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] (в даний час проживає в с.Ладижичі Вишгородського району Київської області) /а.с. 12/. Згідно з повідомленням, яке видане Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» за № 732 від 10.05.2019 року, слідує, що інвентаризаційна справа на будинок [ADDRESS] в архіві підприємства не зареєстрована, відповідно, інформація про зареєстровані права власності відсутня. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок побудований у 1960 році, загальна площа всіх приміщень становить 77,3 кв.м., житлова площа - 29,9 кв.м., допоміжна (підсобна) площа - 41,1 кв.м., площа літніх, неопалювальних приміщень - 6,3 кв.м. Окрім того, біля даного будинку наявні господарські будівлі та споруди, зокрема, господарський блок (в технічному паспорті літера «Б»), погріб (літера «В»), сарай (літера «Г», «Е», «Ж»), вбиральня (літера «Д»), огорожа (літера №1), ворота/хвіртка (літера №2), ворота (літера №3), колодязь (літера «І») /а.с. 14-16/. Рішенням № 68370455 від 10.07.2023 року державного реєстратора прав на нерухоме майно відмовлено позивачам в реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок, оскільки ними подано договір купівлі-продажу житлового будинку без його нотаріального посвідчення, про що свідчить відсутність реєстраційного номеру в реєстру або книзі нотаріальних дій /а.с. 18/. Так, згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір купівлі-продажу було укладено у 1991 році, для надання йому оцінки слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що по недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (1963р) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачі звернулися до Макарівської сільської ради Іванківського району Київської області з проханням здійснити державну реєстрацію права власності на вищевказаний будинок. Так, рішенням Макарівської сільської ради Іванківського району Київської області №VII-39/291 від 09.04.2019 року житловому будинку на підставі запису в погосподарській книзі №6 особовий рахунок № [NUMBER] , присвоєно юридичну адресу: [ADDRESS] , а також надано дозвіл на виготовлення технічної документації та здійснення державної реєстрації права власності на зазначену будівлю, відповідно до чинного законодавства /а.с. 11/. Окрім того, документом, який підтверджує належність вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [PERSON] , є довідка, яка видана виконавчим комітетом Іванківської селищної ради №522 від 11.10.2023 року /а.с. 12/. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У відповідності до ч. 4ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. На той час державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснювали виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів. Таким чином, зважаючи на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, - право власності на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. Натомість недотримання на момент укладення договору купівлі-продажу нотаріальної форми правочину на теперішній час перешкоджає позивачам у належному оформленні їх прав власності. Верховний суд у своїй постанові № 910/7164/19 від 28.05.2020 року наголосив на тому, що статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/ захисту в обраний спосіб. При цьому вбачається, що відповідно до ч. 2ст. 47 ЦК УРСР та кореспондуючих положень ч. 2 ст. 220 ЦК України суди повноважні розглядати питання про визнання договорів дійсними у разі недотримання нотаріальної форми при їх укладенні. Подальше нотаріальне посвідчення договору у такому випадку не вимагається. З викладеного, суд доходить висновку про те, що позивачами обрано належний спосіб захисту охоронюваних законом прав та інтересів щодо належного оформлення майна шляхом визнання права власності на житловий будинок, а тому заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Із змісту договору купівлі-продажу від 24 жовтня 1991 року, вбачається, що розрахунок за придбану нерухомість був виконаний в повному об`ємі, про що свідчить копія квитанції від 24.10.1991 року /а.с. 9, 10/. Окрім того, будь-яких суперечок між покупцем і продавцем немає, протизаконних умов угода не містить, проте порушена форма угоди, оскільки при оформленні її не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК УРСР. Письмовим доказом в даному випадку є договір купівлі-продажу жилого будинку від 24.10.1991 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Макарівської сільської ради Іванківського району Київської області. Оскільки вказана угода виконана повністю сторонами, але порушена її форма, суд вважає можливим поновити порушене право позивачів. Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідност. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона і продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ст. ст. 128, 153, 227 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Статтею 47 ЦК України (1963 р.) визначено, що суд має право визнати угоду дійсною, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених предметом спору та підстав позову, з урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, оскільки позивачі у своєму позові просили судовий збір, який сплачений при подачі вказаного позову, залишити за ними, то в силу ст.13 ЦПК України, де зазначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, судовий збір з відповідача на користь позивачів не стягується.

Outcome: approved