Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Переяславської міської ради звернувся до суду із позовом та просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Просить стягувати із кожного з відповідачі аліменти на користь фізичних чи юридичних осіб, на утриманні яких буде перебувати дитина, на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Посилається на те, що відповідачі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . [PERSON] [INFO] народила двох доньок, однак [PERSON] залишила у пологовому будинку, пояснюючи свій вчинок тим, що дитина має вроджені проблеми зі здоров`ям. Заяву про відмову від дитини написав і батько [PERSON] . [PERSON] була поставлена на первинний облік як дитина, яка залишилася без батьківського піклування, і в подальшому отримала статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Перебуває у КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква». Батьки дівчинки (відповідачі), бабуся та тітка, не дивлячись на проведені бесіди, не виявили бажання взяти її на виховання. [PERSON] має ряд захворювань, потребує постійного догляду та лікування. Оскільки батьки залишили дитину в пологовому будинку та не бажають займатися її вихованням та утриманням, орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення їх батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . 15 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01 березня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Зазначила, що відповідачі, залишивши дитину в пологовому будинку, повністю усунулися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зазначили, що позовні вимоги визнають, свої письмові заяви про залишення дитини в пологовому будинку підтримують. Зважаючи на її вади здоров`я, не спроможні лікувати та доглядати доньку. [PERSON] знаходиться в декретній відпустці, а [PERSON] проходить військову службу. Розуміються наслідки визнання ними позову та задоволення позову. Не заперечують і проти стягнення з них аліментів на утримання дитини. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради [PERSON] вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на те, що відповідачі залишили дитину у пологовому будинку та не бажають забирати її і на зараз. Судом встановлено наступне. [INFO] народилася [PERSON] . Її батьками є [PERSON] та [PERSON] (відповідачі) ( а.с. 12-15). [PERSON] має вроджені вади здоров`я (а.с. 27-31). 03 травня 2023 року [PERSON] та [PERSON] написали заяву про відмову забрати дитину [PERSON] з пологового будинку (а.с. 17-18), про що складено й відповідний Акт (а.с. 19). [PERSON] була поставлена на первинний облік як дитина, яка залишилася без батьківського піклування, і в подальшому отримала статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Перебуває у КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» (а.с. 16, 20-24). За період перебування дитини у закладі батьки не відвідували її та не цікавилися нею (а.с. 25). Відповідач [PERSON] проходить військову службу (а.с. 45). З висновку органу опіки та піклування Переяславської міської ради вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.32-33). Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Сімейного кодексу України стосовно виконання батьками обов`язку щодо виховання, утримання та піклування про своїх неповнолітніх дітей, підстав позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В силу п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу ст. 11 вищезазначеного Закону України. сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до положень п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Верховним Судом у постанові від 24.04.2019 у справі № 300/908/17 зазначено, що права батьків щодо дитини є похідними від прав дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, перш за все повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім - права батьків. Відмова батьків від дитини є такою, що порушує її права та інтереси. Поважних причин залишення дитини в пологовому будинку, в тому числі суб`єктивних для батьків (незадовільний стан їхнього здоров`я, матеріальний стан тощо), судом не встановлено, стан здоров`я дитини не може бути беззаперечною єдиною причиною такої поважності. В судовому засіданні батьки (відповідачі) ще раз підтвердили, що не будуть забирати доньку. Отже, судом встановлено, що відповідачі не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом більше шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки не виконують: не спілкуються з нею, не беруть участі у вихованні, не допомагають матеріально, не цікавляться станом здоров`я, що дає підстави суду стверджувати, що відповідач свідомо самоусунулися від їх виконання. Крім того, їх власноручно написані заяви свідчить про те, що вони усвідомлюють наслідки розбавлення батьківських прав і не заперечують проти цього. За таких підстав суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про позбавлення відповідачів батьківських прав і про необхідність їх задоволення як таких, що сприяють якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. А частиною 3 статті 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно вимог ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч.ч.1, 2, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідачі є працездатними особами, на утриманні мають одну дитину, мають нормальний стан здоров`я. Таким чином, суд вважає, що з них підлягають стягненню аліменти у мінімально визначеному розмірі на одну дитину. Питання судових витрат вирішується у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Відповідач [PERSON] є військовослужбовцем. Даних, що відповідач [PERSON] має пільги по сплаті судового збору, суду не надано. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 166, 182, 183 СК України ,

Outcome: approved