Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Представник позивача - адвокат Данильченко Михайло Сергійович звернувся в інтересах [PERSON] до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , у якому просить встановити факт реєстрації шлюбу 25 березня 1995 року Талалаївським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівської області, між громадянкою України [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) та громадянином України [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] ; а також розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 25 березня 1995 року Талалаєвським відділом реєстрації актів громадянського стану Чергнігівської області, актовий запис № 16. В обґрунтування позову зазначивши, що 25 березня 1995 року між сторонами Талалаївським відділом реєстрації актів громадянського стану Чергнігівської області, за актовим записом № 16 був зареєстрований шлюб. З 2019 року між сторонами припинені шлюбні стосунки, через різні погляди на життя, різні інтереси та сварки. Від шлюбу у сторін є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] ; на час звернення до суду з позовом у сторін спорів щодо місця проживання немає, тому як сторони погодились, що дитині безпечніше буде перебувати з матір`ю поза межами України на період воєнного стану в країні. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу - прізвище [PERSON] - зазначене « [PERSON] », а [PERSON] - зазначене «[PERSON]». При розгляді Дніпровським апеляційним судом цивільної справи № 183/1205/23, зазначено, що доказів на підтвердження належності документа «свідоцтва про укладення шлюбу» саме сторонам [PERSON] та [PERSON] - суду не надано, через що у задоволенні позову про розірвання шлюбу - відмовлено. При зверненні до Срібнянського відділу ДРАЦС у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного МУЮ було отримано відповідь про те, що при складанні актового запису про укладення шлюбу за актовим записом № 16 від 25 березня 1995 року, складеним Талалаївським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівської області зазначене прізвище нареченого « [PERSON] », нареченої « [PERSON] ». Прізвища встановлені на підставі паспортів. Враховуючи, що іншим чином, ніж рішенням суду встановити факт того, що згідно вказаного актового запису шлюб був укладений між сторонами, які вподальшому при отриманні паспортів громадян України нового зразка при перекладі прізвищ були зазначені, як [PERSON] та [PERSON] - позивач вимушений звернутися до суду з заявою про встановлення такого факту. Встановлення зазначеного факту необхідно для можливості розірвати шлюб з відповідачем, тому як шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Причиною розпаду сім`ї є відсутність порозуміння в сімейному житті, різні погляди на сімейне життя та несумісність характерів. Позивач, вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечить їх з відповідачем інтересам. Відповідачем відзив на позов не наданий. Ухвалою суду від 24 січня 2024 року відкрите спрощене позовне провадження у справі. В судове засідання сторони повторно не з`явилися. Представником позивача подано заяву, в якій просить суд розглянути справу за відсутності сторони позивача, позов підтримує в повному обсязі та, посилаючись на ті ж підстави. просить його задовольнити. Відповідачем через канцелярію суду 14 березня 2024 року подані письмові пояснення у справі, у яких не заперечуючи проти задоволення вимог щодо встановлення факту про те, що 25 березня 1995 року між ним та позивачем за актовим записом №16 Талалаївським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівської області був укладений шлюб, дійсно до заміни паспортів їх прізвища були « [PERSON] » та « [PERSON] », однак вподальшому в усіх документах прізвище перекладені як « [PERSON] » та « [PERSON] ». Щодо позовних вимог позивача про розірвання шлюбу - просив відмовити, через те, що після повномасштабного вторгнення РФ на територію України, він як батько спільної з позивачем малолітньої дитини [PERSON] надав згоду на те, щоб дружина виїхала разом з дитиною до Польщі та супроводив їх до кордону. До сьогодні він сплачує борги дружини. Після повернення дружини з дитиною в Україну - вони продовжать спільно виховувати дитину и проживати в шлюбі. Вимоги позивача щодо розірвання шлюбу вважає надуманими, у їх задоволенні просить відмовити. Справу просить розглянути за його відсутності. У зв`язку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, дослідивши підстави позову та матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків. На підтвердження укладення шлюбу між сторонами позивачем надана належним чином засвідчена копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Золотоношка Драбівського району Черкаської області та [PERSON] , [INFO] , уродженки смт Талалаївка Талалаївського району Чернігівської області. Відповідно до вказаного свідоцтва шлюб укладений 25 березня 1995 року про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 25 березня 1995 року зроблено запис № 16. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові « [PERSON] », дружині « [PERSON] ». Шлюб зареєстрований Талалаївським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівської області (а.с. 18). Відповідно до паспорту громадянина України - ПІБ позивача « [PERSON] », [INFO] , уродженка смт Талалаївка Чернігівської області, паспорт виданий Новомосковським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 25 квітня 1997 року, відповідно до відмітки про сімейний стан на сторінці 10 паспорту зазначено, що Талалаївським РАЦС Чергінівської області 25 березня 1995 року зареєстрований шлюб з [PERSON] , 1970 року народження (а.с. 9-13). А згідно із копії паспорту громадянина України - ПІБ відповідача « [PERSON] », [INFO] , уродженець с.Золотоношка Драбівського району Черкаської області, паспорт виданий Новомосковським МВ УМВС України в Дніпропетровській області в 09 січня 2001 року, відповідно до відмітки про сімейний стан на сторінці 10 паспорту зазначено, що Талалаївським РАЦС Чергінівської області 25 березня 1995 року зареєстрований шлюб з [PERSON] , 1974 року народження (а.с. 15-17, 25). Постановою Дніпровського апеляційного суду у цивільній справі № 183/1205/23, встановлено, що доказів на підтвердження належності документа «свідоцтва про укладення шлюбу» саме сторонам [PERSON] та [PERSON] - суду не надано, через що у задоволенні позову про розірвання шлюбу - відмовлено (а.с. 7-8). З відповіді Срібнянського відділу ДРАЦС у Прилуцькому районі Чергнігівської області Східного МУЮ № 22958-26-24-33ю16/33ю16 від 10 січня 2024, вбачається, що при складанні актового запису про укладення шлюбу за актовим записом № 16 від 25 березня 1995 року, складеним Талалаївським відділом реєстрації актів громадянського стану Чергнігівської області зазначені прізвище нареченого « [PERSON] », нареченої « [PERSON] ». Прізвища встановлені на підставі паспортів (а.с. 50). Таким чином встановлено, що 25 березня 1995 року Талалаївським відділом реєстрації актів громадянського стану Чергнігівської області, був зареєстрований шлюб між громадянкою України [PERSON] , [INFO] уродженкою смт Талалаївка Чернігівської області та громадянином України [PERSON] , [INFO] уродженцем с.Золотоношка Драбівського району Черкаської області. Встановлення вказаного факту необхідно для можливості вирішити спір між сторонами щодо розірвання шлюбу, іншим чином ніж рішенням суду, встановити цей факт немає можливості. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ст.315 ЦПК України, Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем визнаний факт укладення шлюбу з позивачем 25 березня 1995 року у Талалаївському відділ РАЦС Чернігівської області. Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що вимоги позивача щодо встановлення факту підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 березня 1995 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). На час розгляду справи малолітня дитина, з метою збереження її життя і здоров`я, проживає з позивачем поза межами території України у зв`язку із введенням на території України воєнного стану. На час розгляду справи спорів щодо місце проживання малолітньої дитини немає. Відповідач заперечуючи проти розірвання шлюбу, будь-яких заяв про надання часу на примирення і т.і. не подає. Будь-яких доказів ведення спільно господарства, підтримання шлюбно-сімейних відносин з позивачем - також не надав. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відмічено, що зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст. 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує його добровільний характер. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки дружина при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право іменуватися ним після розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст.115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, сімейні відносини не поновлювали, спорів щодо місця проживання дитини та щодо майна, що є спільною сумісною власністю - немає, а тому суд у відповідності до ст. 112 СК України, прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Аналізуючи вищенаведене, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved