Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду за даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 19 травня 2020 року між ним та [PERSON] укладено договір позики грощових коштів. За договором відповідач отримав в борг грошові кошти в розмірі 13416 дол.США, про що склав відповідну розписку. Кошти зобов`язувався повернути у с рок до 25 липня 2020 року. У встановлений строк грошові кошти не повернув, тому на підставі ст.625 ЦК України зобовязаний сплатити три відсотки річних за весь час прострочення, що становить 1207,44 дол.США за період з 26 липня 2020 року по 26 липня 2023 року. У добровільному порядку відповідач грошові кошти не повертає, тому своє право вважає порушеним та таким, що підлягає судовому захисту. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 13\~416 дол.США та три відсотки річних в розмірі 1207,44 дол.США; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 вересня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судом встановлено, що відповідач не отримав копію позовної заяви з додатками, до суду повернувся конверт. Враховуючи обставини, встановлені при вивченні матеріалів справи після відкриття провадження у справі, суд дійшов до висновку про необхідність розглядати справу в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року про перехід\~з розгляду\~в порядку\~спрощеного провадження\~без виклику\~(повідомлення)\~сторін до\~розгляду справи\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження з\~викликом сторін\~та призначено судове засідання на\~\~26 лютого 2024 року. 23 лютого 2024 до суду від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що копію позовної заяви із додатками Відповідачем було отримано лише 21.02.2024 року під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. Судом було перенесено розгляду справи на 20 березня 2024\~р. Відповідач на судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що також підтверджено довідкою про доставку смс-повідомлення. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На час прийняття рішення, письмовий відзив до суду не надходив, причини неможливості його подати або заявити інші клопотання суду не повідомили. Представник відповідача копію ухвали про відкриття провадження по справі, позовну заяву з додатками отримав 20 лютого 2024 року, що підтверджено власноручним підписом представника на довідковому листку до справи. 20 березня 2024 від Представника Позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи в порядку заочного провадження та розгляд справи у його відсутність. Також, 21.03.2024 від Представника Позивача через АС «ЕЛЕКТРОНННИЙ СУД» надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи доказів понесення судових витрат. Суд задовольнив клопотання та залучив копії документів до матеріалів справи. Згідно ч. 8ст.\~178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (стаття\~ст. 627 Цивільного кодексу України) Як зазначено у частині першій\~статті 628\~Цивільного кодексу України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Розписка- це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. При розгляді справи судом встановлено, що 19.05.2020\~року між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] укладено\~договір позики.\~За даним\~договором [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 13\~416 (тринадцять тисяч чотириста шістнадцять) доларів 00 центів США з обов`язком повернення позики в строк до 25.07.2020 року. Згідно з ч. 2 ст.1047 Цивільного кодексу України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей\~1046,\~1047Цивільного кодексу України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 наголошено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. Згідно ст.12ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.\~ст. 77 - 80 ЦПК України). Відповідно до ст.229ЦПК України\~суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Відповідно до ст.95ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ( ч. 1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 2 та 3 ст.83Цивільного процесуального кодексу України\~позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Частиною 3 ст.77Цивільного процесуального кодексу України\~визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд приходить до висновку, що розписка від 19 травня 2020 року відповідає формі правочину, містить усі істотні умови договору позики, у тому числі зобов`язання відповідача повернути грошові кошти. Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що, за правилом\~ст. 545 Цивільного кодексу України, також свідчить про невиконання позичальником зобов`язання. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, надавши правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд приходить до висновку, що позивачем доведено у встановленому процесуальним законом порядку обставини, що підлягають доказуванню у справі: факт укладення договору позики, який оформлено у виді боргової розписки, датованої 19 травня 2020 року, та передачі позивачем відповідачу коштів на його виконання. Відповідно до ст.1049Цивільного кодексу України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (\~ст. 526 Цивільного кодексу України). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. (ст. 527 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1, 2\~ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не повернув отриманих від позивача коштів у загальному розмірі 13\~416 (тринадцять тисяч чотириста шістнадцять) доларів 00 центів США, в обумовлений строк (до 25.07.2020 (включно), у зв`язку з чим суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості. Доказів протилежного відповідач суду не подав, не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Стаття 1047 Цивільного кодексу України\~визначила, що розписка про отримання позикових коштів є підтвердження укладення договору позики та його умов. Як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц. Відповідно до ст.\~545Цивільного кодексу України\~прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Тому вимоги про стягнення заборгованості у валюті відповідає вимогам закону та є обгрунтованими. Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.625Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12. Три процента річних розраховується за формулою: Проценти = (сума боргу) х (процентна ставка)/ 100/ (кількість днів у році) х (кількість днів у місяці). Розрахунок трьох відсотків річних поданий разом із позовом про стягнення відповідає методиці розрахунку, а отже вимога про стягнення 3 відсотків річних є правомірною та підлягає задоволенню в розмірі 1207,44 дол.США. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. У порядку\~статті 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 5\~347,58 грн. та витрати Позивача на отримання правової допомоги в розмірі 4\~300,17 грн. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved