Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Виконавчий комітет Конотопської міської ради як орган опіки та піклування просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , передати останню до органу опіки та піклування Конотопської міської ради для подальшого влаштування, а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь установи (закладу) чи особи, до якої буде влаштована дитина до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування вимог у позові вказано, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини записані зі слів матері на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Рішенням виконкому Конотопської міської ради № 81 від 15.04.2022 року [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з відбуванням матір`ю, [PERSON] , покарання в місцях позбавлення волі. За рішенням виконкому Конотопської міської ради № 130 від 03.06.2022 року опікуном над [PERSON] призначено [PERSON] [PERSON] 14.12.2023 року звільнилася з місць позбавлення волі. З цього часу до Служби у справах дітей Конотопської міської ради з питання повернення на її виховання дитини не зверталась, натомість подала заяву до комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Конотопської міської ради про розгляд без її участі питання про доцільність позбавлення її батьківських відносно доньки [PERSON] , [INFO] , при цьому вказавши, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Відповідачка не виявляє до дитини батьківської уваги, турботи, вона практично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. В січні 2024 року [PERSON] при зустрічі з опікуном її доньки, [PERSON] , не цікавилася долею власної дитини, а хвилювалася лише про грошову допомогу, яка була нарахована на картковий рахунок дитини за час перебування [PERSON] у місцях позбавлення волі. Начальник відділу «Служба у справах дітей» Конотопської міської ради Сумської міської ради Дем`яненко А.О. просить розглянути справу без її участі, вимоги підтримують, про що подала відповідне клопотання (а.с. 26). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася із заявою про розгляд справи без неї, позовні вимоги визнає та не заперечує позбавленню її батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 28). Третя особа [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 29). Таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Суд вважає, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України, вимоги підлягають задоволенню, оскільки безумовно визнані відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом правозастосовних орієнтирів, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Положення ч. 4 ст. 155 СК України визначають покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Так, ст. 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 зазначеної статті). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Поданою заявою про визнання позову відповідач фактично підтвердив байдуже ставлення до дитини та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, навмисне ухилення від їх виконання. Згідно висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради від 30.01.2024 року, який належним чином вмотивований і ґрунтується на досліджених обставинах, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відповідає інтересам останньої (а.с. 5). За таких обставин з метою дотримання прав дитини, сприянню її розвитку та вихованню, уникненню можливого негативного впливу матері, суд дійшов переконання про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved