Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

19.05.2023 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів із [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , та на її утримання до досягнення [PERSON] трирічного віку. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 08.10.2016 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, за час шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані та проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Відповідач з 19.04.2022 мобілізований та проходить службу у ЗСУ, кошти на утримання дітей надає на свій розсуд, але їх розмір не відповідає витратам на дітей та законодавчо встановленому розміру. Тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повнолітня. Позивачка також зазначила, що натепер вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] , Тому позивачка просить суд також стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частки. Ухвалою суду від 01.06.2023 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 05.07.2023 задоволено клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 18.09.2023 до суду надійшла заява відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки він проходить військову службу в складі Збройних Сил України та не може реалізувати свої процесуальні права та обов`язки. Ухвалою суду від 19.09.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, враховуючи дотримання, перш за все, інтересів неповнолітніх дітей. 11.10.2023 до суду повторно надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки він проходить військову службу в складі Збройних Сил України та не може реалізувати свої процесуальні права та обов`язки. 11.10.2023 відповідач надав до суду заяву про відвід судді Мануйлової Н. Ю. через сумніви у її неупередженості та об`єктивності, оскільки нею відмовлено у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 11.10.2023 у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді відмовлено, оскільки за змістом заяви встановлено, що відповідач фактично не згодний з постановленою 19.09.2023 ухвалою про відмову у зупиненні провадження у справі. 11.10.2023 до суду надійшла заява представник позивачки про розгляд справи без її участі та позивачки. Також представник позивачки просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 09.01.2024 до суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки він проходить військову службу в складі Збройних Сил України, зазначив, що не може реалізувати свої процесуальні права та обов`язки, заперечує проти розгляду справи за його відсутності. 09.01.2024 позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі, заперечували проти задоволення заяви відповідача про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 09.01.2024 повторно подану відповідачем [PERSON] заяву про зупинення провадження у справі залишено без розгляду. 09.01.2024 представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позов підтримує, просила задовольнити його та вирішити питання про стягнення витрат на правничу допомогу. 02.02.2024 до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що справа перебуває у провадженні суду з травня 2023 року, за цей час відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, натомість через систему «Електронний суд» неодноразово надсилав до суду заяви та клопотання, отримував усі документи по справі, повідомлений про дату та час розгляду справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини. 08.10.2016 між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 116. [INFO] народилася їхня донька, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Вільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 15.05.2018. [INFO] народився їхній син, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 23.11.2021. Згідно з копією довідки командира військової частини [NUMBER] від 13.07.2023 №\~13/2180 [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частини [NUMBER] . Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими з таких підстав. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст.182 СК України, згідно до яких враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За ч.3 ст.181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За вказаною вище правовою нормою законодавцем передбачено загальне правило про стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки доходу платника аліментів. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15\~травня 2006\~року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч.2 ст.\~84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з\~ч.4\~ст.\~84\~Сімейного кодексу\~України право\~на утримання\~має дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~незалежно від\~того чи\~вона працює\~та незалежно\~від її\~матеріального становища,\~за умови,\~що чоловік\~може надавати\~матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідач є працездатним, отримує постійний дохід та суду не надано відомостей про перебування на його утриманні інших осіб. Частиною 1 ст.80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд приходить до висновку, що з урахуванням положень ст. ст. 77, 80 СК України, з відповідача [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання [PERSON] - матері їх спільної дитини, до досягнення [PERSON] трирічного віку в частці від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто 19.03.2024. Суд вважає, що стягнення аліментів на утримання матері дитини у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача є достатнім. Згідно з ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави. \~ \~ \~ \~Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не заявлено. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги та представництво, від 18.05.2023, укладеного між адвокатом Трачук Н. І. та [PERSON] , квитанцією № 355661 від 11.10.2023 про сплату 4000\~грн за надання правничої допомоги у справі № 314/2222/23, тому зазначені витрати у розмірі 4000 грн підлягають стягненню з відповідача на підставі ч.3 ст.133 та ст.ст. 137, 141 ЦПК України. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved