Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила: визнати спільним майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру реєстраційний номер нерухомого майна 1462330612101, адреса [ADDRESS] , загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м.; приміщення, реєстраційний номер нерухомого майна 1462448712101, адреса [ADDRESS] , приміщення 3-LXIII, загальною площею 3,5 кв.м.; поділити спільне майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а саме: виділити у приватну власність [PERSON] 2/3 частини квартири, реєстраційний номер нерухомого майна 1462330612101, адреса [ADDRESS] , загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м., та визнати за [PERSON] право власності на це майно; виділити у приватну власність [PERSON] 1/3 частини квартири, реєстраційний номер нерухомого майна 1462330612101, адреса [ADDRESS] , загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м., та визнати за [PERSON] право власності на це майно; виділити у приватну власність [PERSON] приміщення, реєстраційний номер нерухомого майна 1462448712101, адреса [ADDRESS] , приміщення 3-LXIII, загальною площею 3,5 кв.м., та визнати за [PERSON] право власності на це майно. В обґрунтування позову вказує на те, що з 04 грудня 2010 року позивач перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль, квартиру та нежитлове приміщення, які є предметом спору. Так, 18 жовтня 2012 року на підставі вантажної митної декларації 12510004/2/110534 від 17.10.2012 ДПІ 642154 [PERSON] зареєстрував право власності на автомобіль марки Nissan Note, 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] . 16 січня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39219706, про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру, реєстраційний номер нерухомого майна 1462330612101, за адресою [ADDRESS] , загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м., з розміром частки 1/1, власник - [PERSON] . Також, 16 січня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39221688, про реєстрацію права власності, на об`єкт нерухомого майна - приміщення, реєстраційний номер нерухомого майна 1462448712101, за адресою [ADDRESS] , приміщення 3-LXIII, загальна площа 3.5 кв.м., з розміром частки 1/1 власник - [PERSON] . Протягом 2018 року подружжя [PERSON] зробили ремонт квартири, встановили внутрішні стіни та на початку 2019 почали проживати у квартирі. У жовтні 2022 року [PERSON] двічі зверталась до правоохоронних органів з приводу нанесення їй [PERSON] тілесних ушкоджень. У листопаді 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2023 року по справі № 204/9631/22, яке набрало законної сили 28 березня 2023 року. За заявами відповідачу у спірній квартирі, де вона проживає, відповідними комунальними службами було опломбовано ввід холодної води та перекрито водопостачання, а також чинились перешкоди щодо користування електричною енергією. У грудні 2022 року [PERSON] звернулась до відповідача з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. 16 листопада 2022 року [PERSON] без згоди позивача здійснив відчуження їх спільної сумісної власності, а саме автомобіля Nissan Note, державний номер [NUMBER] , в подальшому даний автомобіль був зареєстрований за [PERSON] , з якою 04 квітня 2023 року відповідач зареєстрував шлюб. Відповідач витратив на шкоду інтересам сім`ї спільний автомобіль. З позивачем мешкає син, а розмір аліментів, які вона одержує від [PERSON] недостатній для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування. За півтора роки у період з 28 січня 2022 року по 12 червня 2023 року відповідач на утримання сина сплатив лише 13\~889,36 грн., що в середньому складає 771,63 грн. на місяць. 13 червня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 204/11580/22 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів був повністю задоволений. Крім того, у період з 01 листопада 2022 року по 24 березня 2023 року [PERSON] вивіз з квартири та нежитлового приміщення належне на справі спільної сумісної власності подружжя спільне майно подружжя на загальну суму 95\~100,00 грн., а саме: швейна машина brother модель nv670, is600, is400, вартістю 15000 грн.; монітор для комп`ютера philips - 2\~000грн.; системний блок -10\~000грн.; клавіатура genius 300грн.; мишка комп`ютерна, дротова 100грн.; МФУ- принтер, копір, сканер Canon MF4410 2шт. по 8000грн. - 16\~000грн.; пульт від кондиціонера Cooper&Hunter -800грн.; срібний стакан - 4000грн.; набір ножів з підставкою Bergoff - 2000 грн.; літня резина на авто 4 шт. Гудиер по 2000грн. кожна - 8 000грн.; металошукач Гаррет 10\~000грн.; пінтпоінтер (кишеньковий металошукач) 1000грн.; тактичний рюкзак, розмір 70 літрів - 1500 грн.; стіл для пікніка складний алюмінієвий «Грилл» - 1500грн.; табурет для пікніка складний Зшт. по 150 грн. кожний 450грн.; шампура 8шт. по 50грн. кожний 400грн.; спальний мішок-1000 грн.; вай-фай роутер-750 грн.; фліпчарт дошка магнітна и для маркера -1000 грн.; дріль перфоратор 2000грн.; фотоапарат Філіпс - LumixDMX F4 -1200 грн.; ноутбук Леново -10\~000грн.; бездротова клавіатура біла -1\~000грн.; бездротова мишка 300грн.; драбина алюмінієва на 3 сходинки 800грн.; будівельні риштування, висота 2метра 4000грн. Позивач просить суд відступити від засад рівності часток подружжя та виділити позивачу 2/3 спільного майна виходячи з наступних обставин, що мають істотне значення (невиключний перелік яких міститься у ст. 70 СК України). Відповідач понад пів року не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї. Більш того, робить усе можливе для погіршення такого забезпечення сім`ї - намагається позбавити позивача та спільну дитину можливості проживати у спільній квартирі, користуватися водою та світлом, не сплачує відповідні комунальні послуги, натомість зловживає своїм статусом єдиного власника квартири та вживає заходів для припинення постачання цих комунальних послуг, що суттєво погіршує умови життя позивача та спільної дитини. Відповідач ухиляється від утримання їх спільної дитини, середній розмір аліментів за останні пів року склав 100,50 грн., що є насмішкою та приниженням, демонстрацією зневажливого ставлення до позивача та спільної дитини. При цьому відповідач змінював своє місце проживання, в зв`язку з цим позивачу було суттєво ускладнено процедуру стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної дитини. Весь цей час як позивач, так і спільна дитина перебувають у пригніченому морально-психологічному стані, що виник через неодноразове застосування відповідачем домашнього насильства до позивача, в тому числі в присутності дитини, регулярному влаштуванні сварок та вжиття заходів щодо позбавлення позивача з дитиною елементарних елементів комфорту (вода, електроенергія). Відповідач приховав та відчужив на власну користь спільний автомобіль, жодним чином належну позивачу частину коштів від такого відчуження позивачеві не передав, вчинив відповідні дії на власну користь та на шкоду інтересам сім`ї (позивача та спільної дитини). Дитина проживає і проживатиме разом з матір`ю. У зв`язку з викладеним [PERSON] звернулась до суду з даним позовом про поділ майна подружжя. 11 жовтня 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги [PERSON] в частині розподілу часток та відступлення від засад рівності відповідач вважає необґрунтованими. Майно, яке позивач визначила предметом даного позову (квартира та приміщення), придбане у період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача. При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому на переконання відповідача, частки позивача та відповідача також є рівними (по частині за позивачем та відповідачем). Про наявність рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року по справі № 204/11580/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів відповідач довідався лише під час розгляду цієї справи. Природа справи про стягнення аліментів передбачає їх стягнення з часу подання позову до суду. Тому, після ухвалення рішення та набрання ним законної сили фактично одразу ставить відповідача у стан боржника. Також, до утворення заборгованості призвело приховування позивачем інформації про наявність такого рішення. Не у всіх випадках відповідачем переводились грошові кошти на картку позивача, в більшості випадків гроші надавались на утримання дитини готівкою. Наразі відповідачем здійснюються відповідні дії щодо сплати аліментів та погашення заборгованості. Твердження позивача щодо несплати відповідачем комунальних послуг не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідач не чинив жодних дій щодо приховування, знищення чи пошкодження спільного майна, та не вчиняв дій з витрачання його на шкоду інтересам сім`ї. Все майно що придбавалось в період шлюбу за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, а тому і розпорядження цим майном в період шлюбу здійснювалось спільно подружжям. Кошти, отримані від реалізації спільного майна, використовувались також спільно на потреби сім`ї. Тому, всі твердження позивача з цього приводу є необгрунтованими, безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Позивач зазначає перелік майна, який при відсутності належних документів позбавляє можливості його ідентифікувати, встановити де, хто, коли та за які кошти його придбав. Зазначення лише переліку без надання жодних підтверджуючих документів робить твердження позивача необгрунтованими та безпідставними. Вважає, що позов підлягає задоволенню лише при дотриманні принципу рівності часток. У зв`язку з викладеним просив: в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] право власності 1/2 частину вказаної квартири, припинивши право спільної сумісної власності на цю квартиру; в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину приміщення 3-LXIII, за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] право власності 1/2 частину вказаного приміщення, припинивши право спільної сумісної власності на це приміщення. 18 жовтня 2023 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Факт надання грошей на утримання дитини готівкою позивач категорично заперечує, інформацію про наявність рішення суду про стягнення аліментів позивач не приховувала. Відповідач об`єктивно показував свою зневагу до обов`язку, встановленого ч. 1 ст. 180 СК України. Лише після відкриття провадження у цій справі, де з одним аргументом відступу від рівних часток при поділі майна подружжя, наведений аргумент про ухилення відповідача від утримання дитини, відповідач збільшив розмір суми аліментів. Надані відповідачем докази про оплату комунальних послуг свідчать лише про оплату комунальних послуг ще під час перебування сторін у шлюбі. Після розірвання шлюбу жодної оплати комунальних послуг позивач не здійснив. Після відкриття провадження у цій справі позивачем було з`ясовано, що відповідач 16 листопада 2022 року уклав в ТСЦ МВС № 1249 договір купівлі-продажу №1249/2022/3513513 з [PERSON] , з якою в подальшому уклав шлюб, вартість транспортного засобу згідно договору становить 10 000,00 грн., державний номер автомобіля був змінений. Після укладання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », та зареєструвала зазначений автомобіль за собою під прізвищем « [PERSON] ». Відповідач і досі користується та керує зазначеним автомобілем. Відповідач, будучі обізнаним, що позивач має намір звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу, з метою приховування спільного майна подружжя 16 листопада 2022 року відчужив спільне майно подружжя - вищезазначений автомобіль, за ціною, яка в 26 разів менше від дійсної вартості автомобіля, що була встановлена висновком про вартість автомобіля від 19.05.2023 року, відповідно до якого вартість автомобіля складає 266\~400,00 грн. Отже, твердження відповідача, що він розумно та обачливо розпорядився спільним майном подружжя та з дозволу позивача, спростовуються зазначеними вище обставинами. Відсутність документів на речі, зазначені позивачем у позовній заяві, обумовлюється тим, що перше, що вивіз з квартири відповідач, це були всі гроші, документи на майно, всі квитанції про оплату комунальних послуг, документи та гарантійні талони на майже всі речі в квартирі та на зазначені речі також. Неодноразово відповідач вивозив речі з квартири під час перебування в квартирі сина - [PERSON] , який в подальшому телефонував позивачу та ставив їй ці факти до відома. Також факти вивезення речей підтверджуються довідкою ОСББ «Атмосфера» №12. Наявність частки зазначених в переліку речей підтверджується електронними доказами, а саме фотографіями, зробленими під час перебування сторін у цій справі у шлюбі. У зв`язку викладеним просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 30 листопада 2023 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Відповідач категорично не погоджується з таким поділом майна, який просить позивач у позовній заяві, вважає його незаконним та безпідставним. Твердження позивача про вчинення відповідачем домашнього начальства фізичного, психічного та економічного характеру є значно перебільшеними. Конфлікти та непорозуміння в родині виникали, безпосередньо у зв`язку вже з відсутністю почуттів один до одного, але це були лише конфлікти, без насильства. Однак, позивач на підґрунті неконтрольованих емоцій починала викликати поліцію та розбурювала конфлікти. Відтак, родинні конфлікти, які виникали на побутовому рівні, не дають підстави для відступлення від засад рівності поділу майна подружжя - 50/50. Позивач посилається на кримінальну справу № 12022046680000497 від 23.10.2022 року відносно нанесення відповідачем легких тілесних ушкоджень позивачу. Однак, необхідно зазначити, що кримінальна справа на даний час розглядається в суді, в свою чергу особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відтак, презумпція невинуватості спростовує посилання позивача на кримінальну справу, внаслідок чого це не є обґрунтованою підставою для відступлення від засад рівності поділу майна подружжя - 50/50. Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», власник майна має право відмовитись від комунальних послуг. Таким чином, це право відповідача, а не порушення з його боку. Відтак такі дії не можуть бути підставою для відступлення від засад рівності поділу майна подружжя - 50/50. Вважає, що в діях позивача вбачаються маніпуляційні вчинки для приниження репутації відповідача. Жодного усного договору щодо сплати аліментів між позивачем та відповідачем не було. З боку відповідача аліменти сплачувалися систематично, але в більшості випадків грошові кошти надавалися в готівковій формі, а тому докази щодо сплати аліментів відсутні. Доводи позивача щодо приховування спірного рухомого майна не підтвердженні жодними доказами, а отже не можуть бути взяті до уваги судом. Відповідач півроку не з`являвся в місці проживання позивача, так як судом був виданий обмежувальний припис. Відповідач ніяким негативним чином не втручався в життя позивача, а тому ця інформація не відповідає дійсності. Зміна місця проживання відповідача для ускладнення процедури стягнення аліментів - це лише припущення та роздуми позивача, з метою принизити репутацію відповідача в очах суду. Відповідач, як власник майна, дійсно має намір та право відчужити спірну кватиру, адже йому належить частка у розмірі 50%. Але, без дозволу іншого співвласника відповідач не зміг би здійснити продаж. Тому такі дії були лише наміром, що жодним чином не порушило ніяких законних прав позивача. Щодо продажу транспортного засобу Nissan Note, то на момент продажу зазначеного транспортного засобу позивач надала згоду на таке відчуження, всі отримані грошові кошти за продаж транспортного засобу були витрачені на потреби сім`ї. Більш того, відповідач отриману суму за продаж автомобіля передав в розпорядження позивачу. Позивачем не надано суду жодних належних чи допустимих доказів, які б підтверджували його необізнаність щодо продажу автомобіля, договір щодо відчуження транспортного засобу є дійсним. Майно подружжя набуте під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. На переконання відповідача, підстави для відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя відсутні. З боку відповідача жодних дій на пошкодження майна подружжя не було здійснено, належних та допустимих доказів щодо спростування зазначеного факту позивачем не надано, аліменти на утримання дитини відповідачем систематично сплачуються. Крім того, відповідач не збирається ухилятися від свого обов`язку щодо належного та достатнього утримання та забезпечення своєї дитини. Також, відповідач не має іншого свого приватного житла. В той же час, станом на сьогоднішній день друга дружина відповідача - [PERSON] вагітна, строк вагітності 11 тижнів. Тому для відповідача принципово стоїть питання поділу майна 50/50. Відповідач не вчинив жодних протиправних дій в бік позивача, відповідач хоче лише поділити майно відповідно до вимог діючого законодавства. У зв`язку з викладеним просив: в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] право власності 1/2 частину вказаної квартири, припинивши право спільної сумісної власності на цю квартиру; в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину приміщення 3-LXIII, за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] право власності 1/2 частину вказаного приміщення, припинивши право спільної сумісної власності на це приміщення. 22 грудня 2023 року від представника позивача - [PERSON] до суду надійшла відповідь на доповнений відзив, в якій зазначено наступне. Твердження представника відповідача, про значне перебільшення факту вчинення відповідачем домашнього насильства, суперечить постанові Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі 204/9928/22 від 14 грудня 2022 року, яким встановлений факт вчинення відносно Позивача Відповідачем домашнього насильства та притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення. Твердження представника позивача про «родинні конфлікти на побутовому рівні» суперечать фактам, встановлених в рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі №204/130/23, яким видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] . Здійснення таких дій, як відключення від енергопостачання та водопостачання, Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровське визнане як домашнє економічне та психологічне насильство. Відповідач не перебував півроку в спірній квартирі саме через винесення щодо нього обмежувального припису, який жодним чином не перешкоджав відповідачу виконати рішення суду щодо усунення перешкод в користуванні позивачем та неповнолітньою дитиною комунальним послугами. Мешкання відповідача разом з позивачем або їх мешкання за різними адресами ніяким чином не може перешкоджати в здійсненні матеріального забезпечення родини. При укладенні одним із подружжя договору відчуження об`єкту спільного майна, який виходить за межі дрібного побутового правочину, зокрема, як у даному випадку - відчуження спільного автомобіля, має бути письмова згода другого з подружжя, посвідчена нотаріально. Відчуження автомобіля відповідно до договору, наданого відповідачем, здійснено за 10\~000,00 грн., в той час як його ринкова вартість станом на 16 листопада 2022 року складає 266 400,00 грн. Вказану ринкову вартість автомобіля відповідач не спростовує жодним належним доказом. Твердження сторони відповідача зводяться до простого заперечення того чи іншого факту, та стверджування інших обставин справи, без будь-яких належних доказів. Позивач та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач та його представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, просили поділити спірне нерухоме майно між позивачем та відповідачем порівну. Допитана в судовому засіданні 05 березня 2024 року в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] та є головою ОСББ «Атмосфера», у вказаному будинку вона проживає з 2019 року. Коли вона почала проживати у даному будинку, то сім`я позивача та відповідача в будинку вже проживали. Одного разу до будинку прийшли співробітники Дніпроводоканалу та відключили воду у квартирі [ADDRESS] , повідомивши, що власник квартири написав заяву на відключення водопостачання з підстав, що у квартирі ніхто не проживає. Потім було зібрано комісію та виявлено, що вода опломбована. Вона разом з позивачем [PERSON] ходила в Дніпроводоканал з метою підключення водопостачання, вона також зробила для позивача відповідну довідку про те, що позивач у квартирі проживає разом з дитиною. На наступний день воду було підключено. 24 березня 2023 року в обід приїхав відповідач [PERSON] та виносив з підвалу ящики, мішки та 4 колеса, все це він складав в машину марки Nissan. Меблі та інструментів вона не бачила. Їй також відомо, що між позивачем та відповідачем були сварки та з приводу заяв позивача приїжджала поліція. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що, перебуваючи у шлюбі, вони з відповідачем копили на квартиру. Вона також завжди працювала та робила свій вклад. Потім стосунки між нею та відповідачем погіршились, у відповідача з`явилась інша жінка, про що вона дізналась в кінці 2021 року. Вона запропонувала відповідачу піти до тієї жінки та він пішов, забравши всі документи, гроші та квитанції на підтвердження придбання спільного майна у шлюбі. Згодом між нею та відповідачем стався конфлікт і з приводу нанесених їй відповідачем тілесних ушкоджень вона написала заяву до поліції. Вона влаштувалась на другу роботу. Відповідач завжди казав їй, щоб вона з`їжджала з квартири, оскільки її там нічого немає. Машину відповідач забрав та продав своїй новій дружині. Жодних грошей в рахунок компенсації за машину вона від відповідача не отримувала. У січні 2023 року вони з сином сиділи у спірній квартирі без світла та опалення. Також, відповідач погрожував відключити у квартирі ще і газ. Електропостачання у квартирі підключили лише на підставі рішення суду, яке відповідач добровільно не виконував. На теперішній час відповідач комунальні послуги за спірну квартиру не сплачує. Вона спочатку відмовлялась сплачувати комунальні послуги, оскільки не бажала переводити грошові кошти особисто на карту відповідачу, а бажала платити безпосередньо у комунальні служби. Вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04 грудня 2010 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 04 грудня 2010 року, актовий запис № 729 (т. 1 а.с. 12). Від подружнього життя у сторін народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27 вересня 2011 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1021 (т. 1 а.с. 13). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2023 року по справі № 204/9631/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 28 березня 2023 року (т. 1 а.с. 38). Під час перебування сторін у шлюбі, а саме 11 січня 2018 року, за відповідачем по справі - [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м., реєстраційний номер номер об`єкта нерухомого майна 1462330612101, номер запису про право власності 24401179, підстава внесення запису рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової В.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39219706 від 16.01.2018 року, підстава виникнення права власності: довідка № 259, видана 21 грудня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ-ІНВЕСТ»; акт прийому передачі квартири б н, виданий 21 грудня 2017 року [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ-ІНВЕСТ»; договір купівлі-продажу майнових прав № 26-3/3 від 07 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ-ІНВЕСТ»; акт прийому-передачі деривативу б н від 08 вересня 2017 року, виданий Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ТЕЛОР» від імені та в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прайм Ессетс Менеджмент» та [PERSON] ; договір купівлі-продажу деривативу № 44870-А від 07 вересня 2017 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ТЕЛОР» від імені та в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прайм Ессетс Менеджмент» та [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 110749104 від 16 січня 2018 року (т. 1 а.с. 18). З довідки № 3379 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 11 травня 2023 року Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, вбачається, що [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі [ADDRESS] з 23 травня 2018 року, а відповідач з 19 грудня 2022 року (т. 1 а.с. 40). Також,\~під час\~перебування сторін\~у шлюбі,\~а саме\~11\~січня 2018\~року,\~за відповідачем\~по справі\~-\~ [PERSON] було\~зареєстровано право\~власності на\~приміщення 3-LXIII,\~розташоване за\~адресою:\~ [ADDRESS] , загальною\~площею 3,5\~кв.м.,\~реєстраційний номер\~об`єкта нерухомого\~майна \~1462448712101, номер запису про право власності 24403296, підстава внесення запису рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової В.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39221688 від 16.01.2018 року, підстава виникнення права власності: акт прийому передачі приміщення б н, виданий 21 грудня 2017 року [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ-ІНВЕСТ»; договір купівлі-продажу майнових прав на приміщення № 26-1/59 Н-П від 29 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ-ІНВЕСТ»; договір купівлі-продажу деривативу № 46333-А від 29 вересня 2017 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ТЕЛОР» від імені та в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прайм Ессетс Менеджмент» та [PERSON] ; акт прийому-передачі деривативу б н від 02 жовтня 2017 року, виданий Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ТЕЛОР» від імені та в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прайм Ессетс Менеджмент» та [PERSON] ; довідка № 211, видана 20 грудня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ-ІНВЕСТ», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 110765580 від 16 січня 2018 року (т. 1 а.с. 25). Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи не оспорював поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірну квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462330612101), а також спірне приміщення 3-LXIII,\~розташоване за\~адресою:\~ [ADDRESS] , загальною площею 3,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462448712101), та підтвердив, що вказана квартира та приміщення були придбані в період шлюбу з позивачем за їх спільні грошові кошти. Відповідно до роз`яснень п. п. 22, 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно\~зі ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Враховуючи викладене, оскільки вищевказана квартира та приміщення були придбані у період шлюбу за грошові кошти набуті сторонами за рахунок спільної праці, з урахуванням того, що сторони не оспорюють факту поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірну квартиру та спірне приміщення, суд приходить до переконання, що квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462330612101,\~а також\~приміщення 3-LXIII,\~розташоване за\~адресою:\~ [ADDRESS] , загальною площею 3,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462448712101, слід визнати спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині поділу спільного сумісного майна суд виходить з наступного. У частині 1 статті 71 СК України зазначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно з ч. 2\~ст. 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У частині 1 статті 70 СК України також закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбний договір між позивачем та відповідачем укладено не було. У позовній\~заяві [PERSON] просила при поділі майна подружжя відступити від засади рівності часток подружжя, визнавши за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири, а за відповідачем право власності на 1/3 частину спірної квартири та на спірне приміщення 3-LXIII в цілому, посилаючись на те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, не сплачує комунальні послуги, намагався позбавити позивача з дитиною можливості користуватись водою, світлом та опаленням, ухиляється від утримання спільної дитини, застосовував до позивача домашнє насильство, приховав та відчужив на власну користь автомобіль Nissan Note, який є спільним сумісним майном позивача та відповідача, вивіз та приховав спільне майно подружжя на загальну суму 95\~100,00 грн., а також мав намір відчужити спірну квартиру. Так, відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Також, у частині 3 статті 70 СК України визначено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У пункті 30 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні\~спору про\~поділ майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~суд згідно\~з частинами\~2,\~3\~ст.\~70\~СК в\~окремих випадках\~може відступити\~від засади\~рівності часток\~подружжя,\~враховуючи обставини,\~що мають\~істотне значення\~для справи,\~а також\~інтереси неповнолітніх\~дітей,\~непрацездатних повнолітніх\~дітей (за\~умови,\~що розмір\~аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Відповідач в свою чергу категорично заперечував проти відступу від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, наполягаючи на тому, що передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України обставини для відступу від засади рівності часток подружжя відсутні. Проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що стороною позивача під час розгляду справи не доведено наявності підстав, передбачених частиною 2 статті 70 СК України, для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що позивач, відповідач та їх малолітній син проживали у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , що визнавалось сторонами під час розгляду справи, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. Твердження позивача, як підстава для відступлення від засади рівності часток подружжя, про те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та ухилявся від участі в утриманні дитини, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Навпаки, під час розгляду справи сторони визнавали, що під час спільного проживання у шлюбі до фактичного припинення шлюбних відносин сторони працювали, отримували заробіток, вносили грошові кошти в спільний сімейний бюджет, купували рухоме та нерухоме майно, разом займались утриманням та вихованням спільної дитини. Викладене свідчить про те, що відповідач з моменту укладення 04 грудня 2010 року шлюбу з позивачем та до фактичного припинення шлюбних відносин дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та приймав участь в утриманні та вихованні дитини, що не заперечувала і сама позивач під час розгляду справи. Після припинення між позивачем та відповідачем шлюбних відносин спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з матір`ю позивачем по справі, на теперішній час вони разом проживають у спірній квартирі [ADDRESS] , що визнавалось сторонами та додатково підтверджується довідкою № 11 від 15 жовтня 2023 року, виданою головою правління ОСББ «Атмосфера» (т. 1 а.с. 138). У довідці № 12 від 09 серпня 2023 року (а.с. 136) та в Акті № 10 від 15 жовтня 2023 року (а.с. 137), що видані головою ОСББ «Атмосфера», а також в Акті про не проживання особи за місцем реєстрації від 09 серпня 2023 року, складеному мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т. 1 а.с. 136 (зворотній бік)), зазначено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з жовтня 2022 року. Судом встановлено, що відповідач добровільно надавав грошові кошти на утримання сина після припинення між сторонами шлюбних відносин, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних інструкцій (т. 1 а.с. 116-128). При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що ненадання матеріального забезпечення позивачу у період після фактичного припинення шлюбних відносин та до розірвання між сторонами шлюбу не може бути підставою для відступлення від засади рівності часток у спільному сумісному майні подружжя. Щодо посилань позивача на несплату позивачем комунальних послуг за спірне нерухоме майно, суд зазначає, що як встановлено судом, до моменту припинення проживання відповідача у спірній квартирі останній комунальні послуги сплачував, що підтверджується наданими відповідачем квитанціями про оплату (т. 1 а.с. 111-115). Після припинення проживання у спірній квартирі відповідач дійсно перестав сплачувати комунальні послуги. Однак, суд вважає за необхідне звернути увагу, що після припинення проживання у спірній квартирі відповідач фактично комунальні послуги не споживав та не отримував їх для власних потреб, у спірній квартирі залишилась проживати саме позивач, тобто саме позивач користувалась об`єктом\~нерухомого майна\~і отримувала\~житлово-комунальні\~послуги для\~власних потреб.\~Більш того,\~неоплата відповідачем\~комунальних послуг\~після припинення\~проживання у\~спірному нерухомому\~майні,\~за умови,\~що саме\~позивач залишилась\~проживати у\~спірній квартирі,\~не є\~передбаченою законом\~підставою для\~відступлення від засади рівності часток подружжя при поділі майна подружжя. Не доведеними належними, допустимими та достатніми доказами суд вважає і посилання позивача на те, що відповідач приховав спільне майно, а саме без згоди позивач вивіз з квартири та нежитлового приміщення спільне сумісне майно подружжя, перелік якого наведений у позовній заяві, на загальну суму 95\~100,00 грн. При цьому, недоведеним є як сам факт придбання такого майна в період шлюбу та вартість такого майна, так і факт вивезення відповідачем з квартири та нежитлового приміщення саме цього майна. Так, допитана під час розгляду справи в якості свідка [PERSON] лише повідомила суду, що бачила, як відповідач виносив ящики, мішки та 4 колеса з підвалу, де розташована кладова позивача та відповідача (спірне приміщення 3-LXIII), однак їй не відомо, що саме було в мішках та коробках. Будь-яких доказів, що відповідач вивозив майно з квартири, матеріали справи взагалі не містять. У наданій позивачем довідці № 12 від 15 жовтня 2023 року, виданій головою правління ОСББ «Атмосфера» також зазначено, що з жовтня 2022 року по червень 2023 року [PERSON] вивозив речі з кладової [ADDRESS] , що саме не було видно, були коробки та сумки, 24 березня 2023 року за вищевказаною адресою [PERSON] виводив автомобільні шини у кількості 4 штуки та невідомі металеві предмети (т. 1 а.с. 139). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, наявність такої підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна, як приховання відповідачем спільного майна, судом під час розгляду справи не встановлено. Суд вважає встановленим, що дійсно за заявами відповідача [PERSON] у спірній квартирі, в якій на той момент проживала позивач з сином, було відключено електропостачання та водопостачання, що підтверджується: довідкою від 04 січня 2023 року, складеною головою ОСББ «Атмосфера», в якій зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , де постійно проживає [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] , за заявою власника [PERSON] 02 січня 2023 року було відключення електроенергії та 08 грудня 2022 року за заявою власника [PERSON] було відключення від водопостачання (т. 1 а.с. 37); актом № 165358 допуску в експлуатацію квартирного лічильника холодної/гарячої води від 08 грудня 2022 року (т. 1 а.с. 28); актом розпломбування квартирного приладу обліку від 09 грудня 2022 року (т. 1 а.с. 28 (зворотній бік)); актом технічної перевірки № Ті2614 засобів комерційного обліку електричної енергії від 02 січня 2023 року (т. 1 а.с. 35); актом Ті2614 про пломбування засобів комерційного обліку електричної енергії від 02 січня 2023 року (т. 1 а.с. 35 (зворотній бік)); актом технічної перевірки № 12004410 засобів комерційного обліку електричної енергії від 20 січня 2023 року (т. 1 а.с. 36); актом № 12004410 про пломбування засобів комерційного обліку електричної енергії від 20 січня 2023 року (т. 1 а.с. 36); зверненням [PERSON] від 19 січня 2023 року (т. 1 а.с. 207). Однак, такі дії відповідача не можна розцінювати як знищення чи пошкодження спільного майна у розумінні ч. 2 ст. 70 СК України, яке б могло бути підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна. Фактів витрачання відповідачем спільного майна на шкоду інтересам сім`ї, яке б могло у розумінні ч. 2 ст. 70 СК України бути підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна, судом під час розгляду справи також не встановлено. Щодо посилань сторони позивача на продаж відповідачем транспортного засобу Nissan Note, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , то такі посилання та всі надані у зв`язку з цим докази суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки зазначений автомобіль не є предметом спору у даній справі, вимог про визнання транспортного засобу спільним сумісним майном подружжя, визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1249/2022/3513513 від 16 листопада 2022 року (т. 1 а.с. 209-210) недійсним або вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за частину цього автомобіля позивач не заявляла. При цьому, суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог. Крім того, суд враховує, що продаж спільного автомобіля відбувся під час перебування сторін у шлюбі до його розірвання, а отже угода щодо його відчуження вважається такою, що укладена в інтересах родини та є дійсною. Доказів, які б спростовували такі висновки суду, матеріали справи не містять. Факт продажу відповідачем спільного майна не позбавляє позивача права на отримання половини вартості отриманих доходів від продажу, або, у випадку незгоди з ціною продажу, визнання такого договору недійсним. Однак, позивачем суду не надано жодних доказів щодо оспорювання правочину № 1249/2022/3513513 від 16 листопада 2022 року та рішення суду про визнання його недійсним. Отже, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено наявності підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, передбачених частиною 2 статті 70 СК України, та судом таких підстав під час розгляду справи не встановлено. Суд також вважає за необхідне зазначити, що факт визнання відповідача [PERSON] постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2022 по справі № 204/9928/22 (т.1 а.с. 29-31) винним у вчиненні домашнього насильства відносно позивача, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також факт видачі стосовно [PERSON] обмежувального припису (рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2023 року по справі № 204/130/23 (т. 1 а.с. 32-34)), не може впливати на розмір часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна та, тим більше, не є підставою для відступлення від рівності часток подружжя. Те ж саме стосується і наявності на розгляді в суді кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125КК України (в матеріалах справи наявна копія обвинувального акта, складеного 30 листопада 2022 року (т. 1 а.с. 61-63)). Наведені обставини на переконання суду свідчать лише про наявність між сторонами неприязних та конфліктних відносин, які склалися між ними після розірвання шлюбу, що має наслідком притягнення відповідача до передбаченої законом відповідальності за вчинення відносно позивача адміністративних або кримінальних правопорушень. Однак, наявність таких обставин не є передбаченою законом підставою для відступлення від засад рівності часток при поділі спільного сумісного майна подружжя. Не доведено стороною позивача і наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, передбачених частиною 3 статті 70 СК України. Так, судом встановлено, що після припинення між позивачем та відповідачем шлюбних відносин спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з матір`ю позивачем по справі, на теперішній час вони разом проживають у спірній квартирі [ADDRESS] , що визнавалось сторонами під час розгляду справи та додатково підтверджується довідкою № 11 від 15 жовтня 2023 року, виданою головою правління ОСББ «Атмосфера» (т. 1 а.с. 138). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року по справі №\~204/11580/22, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/112537827, було задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, в особі матері [PERSON] , допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір за подачу позову у розмірі\~992,40\~грн. Але, стороною позивача під час розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами, що розмір аліментів, який стягується з відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року по справі №\~204/11580/22 є недостатнім для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування. Такі висновку суду ґрунтуються на тому, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року по справі №\~204/11580/22, був заявлений самим позивачем та задоволений судом в межах заявлених позивачем позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивач просила стягувати аліменти саме у такому розмірі частина від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. У випадку ж недостатності отримуваних аліментів, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовною заявою про їх збільшення. Однак, на підтвердження таких обставин позивачем не надано суду відповідних доказів. Виконавчий лист по справі №\~204/11580/22 перебуває на виконанні у Другому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно зі складеним державним виконавцем Малою І. Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 210343 від 08 грудня 2023 року по виконавчому листу № 204/11580/22, виданому Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 11 жовтня 2023 року, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01 грудня 2023 року становить 35\~037,55 грн. (т. 1 а.с. 248). Разом з цим, з вищевказаного Розрахунку заборгованості вбачається, що з моменту видачі судом виконавчого листа відповідач аліменти на утримання дитини сплачує щомісячно, хоча і в меншому розмірі, ніж розрахований державним виконавцем. При цьому, суд враховує, що заборгованість зі сплати аліментів у значному розмірі виникла в тому числі у зв`язку з тим, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було ухвалено 13 червня 2023 року, а аліменти з відповідача стягнуті починаючи з 20 грудня 2022 року, тобто з моменту звернення позивача до суду, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний одразу сплатити аліменти в сукупній сумі за 6 місяців. Також, на переконання суду, наявність у відповідача заборгованості перед позивачем зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 35\~037,55 грн. не є підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, ринкова вартість якої згідно з наданим самим же позивачем Висновком оцінювача про вартість, складеним ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» станом на 19 травня 2023 року становить 3\~090\~000,00 грн. (т. 1 а.с. 26). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність стороною позивача наявності підстав, передбачених частиною 3 статті 70 СК України, для відступлення від засад рівності часток подружжя позивача та відповідача у праві спільної сумісної власності. Також, слід зазначити, що позивачем не доведено та належним чином не обґрунтовано підстав для збільшення її частки у спільному майні - квартирі [ADDRESS] саме до виділу їй у приватну власність 2/3 частин даної квартири. Показання допитаної в судовому засіданні в якості свідка позивача [PERSON] суд оцінює критично та до уваги не бере, оскільки вона є особою, безпосередньо заінтересованою у розгляді справи, що дає суду достатньо підстав вважати її показання необ`єктивними, упередженими та такими, що надаються на її власну користь. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином суд констатує, що передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві власності на спірну квартиру та спірне приміщення судом під час розгляду даної справи не встановлено. З урахуванням\~викладеного та\~приймаючи до\~уваги те,\~що спірні\~квартира та\~приміщення були придбані в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , беручи до уваги, що позивачем не доведено підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві власності на спірне нерухоме майно, суд приходить до висновку, що частки позивача та відповідача у праві власності на вказане майно є рівними, дане нерухоме майно слід поділити між позивачем та відповідачем порівну, тобто по частині за кожним з них. Оскільки квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1462330612101,\~та приміщення\~3-LXIII\~за адресою:\~ [ADDRESS] , реєстраційний\~номер об`єкта\~нерухомого майна\~ 1462448712101 є спільно нажитим майном подружжя, з урахуванням засад розумності, справедливості та добросовісності, враховуючи інтереси обох сторін та рівність їх часток у праві на це нерухоме майно, суд приходить до висновку, що слід поділити вищевказане майно подружжя та визнати за кожною із сторін право власності на частину вказаної квартири та вказаного приміщення, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за кожною із сторін права власності на частину квартири [ADDRESS] , а також визнання за кожною із\~сторін права\~власності на\~ частину\~приміщення 3-LXIII,\~розташоване за\~адресою:\~ [ADDRESS] , призводить до припинення права спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно. Оцінюючи у\~сукупності усі\~інші аргументи\~сторін,\~наведені ними\~в обґрунтування\~своїх вимог\~або заперечень,\~суд до\~уваги їх\~не бере,\~оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у максимальному розмірі для позовних вимог майнового характеру, а саме у розмірі 13\~420,00 грн. Позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. При цьому, за наслідками розгляду справи з урахуванням інтересів сторін спільне сумісне майно фактично було поділено між позивачем та відповідачем порівну, без відступу від рівності часток кожного з них. За таких обставин суд вважає, що і судові витрати повинні бути поділені між сторонами порівну, що буде відповідати принципу пропорційності задоволених позовних вимог. Також, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн. за подання до суду заяви про забезпечення позову, яку ухвалою суду від 11 серпня 2023 року було задоволено частково (т. 1 а.с. 68-69). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути половину сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом судового збору, тобто 6\~710,00 грн. (13\~420,00 грн. / 2 = 6\~710,00 грн.) та сплачений позивачем при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову судовий збір у розмірі 536,80 грн., що разом становить 7\~246,80 грн. (6\~710,00 грн. + 536,80 грн. = 7\~246,80 грн.). На підставі ст.ст.\~60,\~63,\~69, 70, 71 СК України, ст.ст. 3, 183, 364, 368, 372 ЦК України,

Outcome: partial