Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Коваля О.Ю.\~звернулася до\~Московського районного\~суду м.\~Харкова з\~позовною заявою\~до [PERSON] ,\~в якій\~просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 31 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №904. В обґрунтування\~пред`явлених позовних\~вимог позивач\~зазначила,\~що впродовж останнього часу сімейні стосунки між нею та відповідачем погіршувалися, що призвело до постійно виникаючих сварок та, як наслідок, фактичного припинення шлюбних відносин. Посилалася, що спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, вони з відповідачем мають різні погляди на життя, шлюб, сім`ю, виховання та утримання дитини, почуття любові та поваги між ними втрачено. На думку позивача, існування їх сім`ї є формальністю, оскільки шлюбні відносини вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільний бюджет в них відсутній. Посилалася, що в шлюбі в них з відповіадчем народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За вказаних обставин, позивач просить шлюб, укладений з відповідачем, розірвати, оскільки його збереження суперечитиме її інтересам. Аргументи учасників справи Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався. Рух справи Московський районний\~суд м.\~Харкова ухвалою\~від 05 лютого 2024\~року відкрив провадження\~у справі, ухвалив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Участь у справі сторін та інших учасників справи Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в поданій заяві позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання вдруге не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомив. За правилами п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання, призначене на 05.03.2024 на 10-00 годину, яка направлялася судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулася до суду, як неотримана відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Судову повістку про виклик відповідача в судове засідання, призначене на 25.03.2024 на 08-45 годину, відповідач отримав, про що свідчить його власноручний підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, проте в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзиву, відповідно до правил статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 31 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №904, що знаходить своє підтвердження оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого 26 січня 2024 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 4). У шлюбі в сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №2571 (а.с. 6); та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 листопада 2014 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №2062 (а.с. 7). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду З позову вбачається, що сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо. За змістом положень ч. 1\~ст. 24 СК України\~та\~ст.\~51\~Конституції\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Правилами ч. 3, 4\~\~ст. 56 СК України\~\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. За змістом ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Відповідачем не надано будь-яких доказів того, що сторонами вчиняються дії, спрямовані на збереження сім`ї. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить його інтересам, та, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, наявні підстави для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Таким чином, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, беручи до уваги фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідачем не надано доказів наявності передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позову, а тому суд доходить висновку про можливість розірвати зареєстрований між сторонами шлюб. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved