Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Олексієнко М.М. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «СК «УСГ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 60132,50 грн, а також пеню в розмірі 39006,73 грн, 3% річних в розмірі 4468 грн, та інфляційне збільшення боргу в розмірі 27457,55 грн, розраховані за період за період з 14.09.2020 року по 07.03.2023 року, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1310,65 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 20 березня 2020 року, приблизно о 09 годині 36 хвилин, [PERSON] на перехресті вул. Черняховського та вул. Краснодарської в м. Києві керував автомобілем «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», виїхав на перехрестя, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «GEELY», д.н., [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, чим порушив п.л.2.36, 16.11 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які не спричинили розладу здоров?я і не можуть бути віднесені до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення №937/5233/20, провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв?язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2020 року у справі №937/5233/20 постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року, якою провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв?язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, скасовано. Постановлено нову постанову, якою визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER] була застрахована полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №114523999 в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «УСГ». Транспортний засіб - автомобіль «GEELY», д.н. [NUMBER] належить [PERSON] ( [INFO] ) на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 22 травня 2020 року ФОП [PERSON] в інтересах [PERSON] ( [INFO] ) звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із повідомленням потерпілого про ДТП. Відповідно до звіту про оцінку КТЗ №01-31/05 від 31 травня 2020 року вартість відновлювального ремонту КТ3 «GEELY», д.н.з. [NUMBER] з урахуванням ПДВ на запчастини становить 96 151,05 грн, ринкова (дійсна) вартість КТЗ «GEELY», д.н.з. [NUMBER] без обліку аварійних пошкоджень становить 94 742,40 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень КТЗ «GEELY», д.н. [NUMBER] , становить 94 742,40 грн. 15 червня 2020 року ФОП [PERSON] в інтересах [PERSON] ( [INFO] ) звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку ст.35 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується фіскальним чеком від 15.06.2020, накладною, описом вкладенням у цінний лист №0318622020424. 02 лютого 2021 року ФОП [PERSON] в інтересах [PERSON] ( [INFO] ) звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про долучення до матеріалів страхової справи належним чином завіреної копії постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення №937/5233/20 та постанови Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2020 року у справі №937/5233/20, що підтверджується фіскальним чеком від 02 лютого 2021 року, накладною, описом вкладенням у цінний лист №0318622020424. Листом від 19 березня 2021 за вих. №03/2148 ПрАТ «СК «УСГ» повідомило позивача та його представника про необхідність надання копій документів. 22 березня 2021 року ФОП [PERSON] в інтересах [PERSON] (1976 р.н.) звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із повторною заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 19 березня 2021 за вих. № 03/2148 ПрАТ «СК «УСІ» повідомило позивача та його представника про необхідність надання опитувальника та анкети, засвідчити їх підписом та надати до ПрАТ «СК «УСГ». 10 червня 2021 року позивач надав ПрАТ «УСГ» засвідчені підписом опитувальник та анкету. Листом від 23 червня 2021 року за вих. №03/4841 ПрАТ «СК «УСГ» повідомило позивача та його представника про визначення розміру страхового відшкодування 60 132,50 грн, з яких 90 475,36 грн. - ринкова вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди згідно звіту №4124 від 22 червня 2020 року; 30 342,86 грн. - вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди згідно звіту №389/07/20 від 29 липня 2020 року. Позивач згоден із звітами №4124 від 22 червня 2020 року та №389/07/20 від 29 липня 2020 року, складеними на замовлення відповідача, та погоджується із розміром страхового відшкодування, що розрахований відповідачем у сумі 60 132,50 грн. Таким чином, сума зобов?язання ПрАТ «СК «УСГ», яке має бути сплачене на користь позивача складає 60 132,50 грн. Листом від 01 вересня 2021 вих. № 03/6688 ПрАТ «СК «УСГ» повідомило позивача та його представника про те, що ПрАТ «СК «УСГ» не має підстав віднести [PERSON] ( [INFO] , ПН [NUMBER] ) до категорії осіб, що мають право на отримання страхового відшкодування за даним випадком, а відповідно не має підстав для виплати страхового відшкодування на користь останньої згідно заяви від 16 червня 2020 року, оскільки транспортний засіб «GEELY», д.н. [NUMBER] належить [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ). Відмова ПрАТ «СК «УСГ» у виплаті страхового відшкодування суперечить правовій позиції, що висловлена Верховним Судом у постанові від 06.06.2018 у справі №597/1070/15-ц, відповідно до якої особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) хоч і не є власником транспортного засобу «GEELY», д.н. [NUMBER] , але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Оскільки ПрАТ «СК «УСГ» не здійснило виплату страхового відшкодування, ПрАТ «СК «УСГ» зобов`язане сплатити пеню, 3% річних та інфляційні втрати від суми заборгованості, а саме, пеню в розмірі 39006,73 грн та 3% річних в розмірі 4468 грн, інфляційне збільшення боргу 27457,55 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 березня 2023 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою суду від 16 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11 травня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ПрАТ «СК «УСГ» просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що сума страхового відшкодування в розмірі 58132,50 грн 25 червня 2021 року була виплачена [PERSON] . Однак, сума відшкодування була повернута назад на рахунок ПАТ «СК «УСГ», оскільки [PERSON] , [INFO] , подала до ПАТ «СК «УСГ» анкету від 14 травня 2021 року, опитувальник від 14 травня 2021 року від свого імені, а довідку з реквізитами надала [PERSON] , [INFO] . Отже, особа, яка не моє жодного відношення до пошкодження автомобіля надала до ПАТ «СК «УСГ» документи від свого імені, однак долучила банківські реквізити особи, яка має право отримати страхове відшкодування, що суперечить Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в результаті чого грошові кошти й повернулись. Зазначає, що [PERSON] , [INFO] , не відноситься до категорії осіб, що мають право на отримання страхового відшкодування за даним випадком, відповідно й не має права на отримання виплати страхового відшкодування. Крім того, вважає вимогу про стягнення пені, 3% річних та інфляційного збільшення незаконною та необґрунтованою, оскільки позивачем не обґрунтовано чим саме 14 вересня 2020 року ПАТ «СК «УСГ» порушило права позивача і чому саме штрафні санкції слід почати рахувати з 14 вересня 2020 року. Крім того, згідно приписів п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. 08 червня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наполягає на задоволенні позовних вимог. Вважає доводи відповідача про те, що [PERSON] , [INFO] , не має жодного відношення до отримання страхового відшкодування, безпідставними, оскільки право на отримання страхового відшкодування мають особи, які керували транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених п.2.1 ПДР України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб. Щодо розміру страхового відшкодування, звертає увагу суду на те, що погоджується із розміром страхового відшкодування за вирахуванням франшизи (2000 грн) в розмірі 58132,50 грн. Даний розмір страхового відшкодування сторонами не оскаржується. Щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних зазначає, що нарахування здійснюється саме з 14 вересня 2020 року, оскільки саме 14.09.2020 року минув 90 денний термін з виплати страхового відшкодування, оскільки заяву про виплату було подано 15 червня 2020 року. 13 червня 2023 року представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів про право власності на пошкоджене майно, відтак, у відповідача не виник обов`язок виплати страхового відшкодування позивачу. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подав до суду заява про розгляд справи без їх участі, у якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Василевський О.Л. у судове засідання також не з`явився, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, до якого додав копію повістки. Як вбачається з доданої судової повістки Ленінський районний суд м. Запоріжжя викликає представника ТОВ ТДВ «СТДВ» «Глобус» в якості потерпілого у справі №334/2608/20 на 10 год 30 хв 19 березня 2024 року. Відтак, суд не вважає причини неявки представника відповідача поважними, оскільки представником не підтверджено належними доказами його зайнятість у справі №334/2608/20 19 березня 2024 року. Адже із самої лише повістки не вбачається можливим встановити процесуальний статус [PERSON] у вказаній справі. Враховуючи, що належним чином повідомлений про судове засідання представник відповідача не з`явився в судове засідання без поважних причин на підставі ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за його відсутності. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення щодо позовних вимог, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, 20 березня 2020 року, приблизно о 09 годині 36 хвилин, [PERSON] на перехресті вул. Черняховського та вул. Краснодарської в м. Києві керував автомобілем «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», виїхав на перехрестя, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «GEELY», д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, чим порушив п.л.2.36, 16.11 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які не спричинили розладу здоров?я і не можуть бути віднесені до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення №937/5233/20, провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв?язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2020 року у справі №937/5233/20 постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року, якою провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, скасовано. Постановлено нову постанову, якою визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія «RENAULT LOGAN», д.н.з. [NUMBER] була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №114523999 в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «УСГ» , з лімітом виплат за шкоду заподіяну майну потерпілого на суму 100 000 грн, з розміром франшизи - 2000 грн. Транспортний засіб - автомобіль «GEELY», д.н. [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить [PERSON] ( [INFO] ) на праві власності. 22 травня 2020 року ФОП [PERSON] в інтересах [PERSON] ( [INFO] ) звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із повідомленням потерпілого про ДТП. Відповідно до звіту про оцінку КТЗ №01-31/05 від 31 травня 2020 року, яка проведена ФОП [PERSON] на підставі договору про проведення оцінки майна №01-27/05 від 27.05.2020 року, укладеного з позивачем, вартість відновлювального ремонту КТ3 «GEELY», д.н.з. [NUMBER] з урахуванням ПДВ на запчастини становить 96 151,05 грн, ринкова (дійсна) вартість КТЗ «GEELY», д.н.з. [NUMBER] без обліку аварійних пошкоджень становить 94 742,40 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень КТЗ «GEELY», д.н. [NUMBER] , становить 94 742,40 грн. 15 червня 2020 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку ст.35 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується фіскальним чеком від 15 червня 2020 року, накладною, описом вкладенням у цінний лист №0318622020424. Відповідно до звіту, складеного на замовлення відповідача, №4124 від 22 червня 2020 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «GEELY», д.н.з. [NUMBER] становить 110314,52 грн, а вартість матеріального збитку 90475,36 29 липня 2020 року було складено звіт 389/07/20, відповідно до якого ринкова вартість пошкодженого автомобіля «GEELY», д.н.з. [NUMBER] становить 30342,86 грн. 02 лютого 2021 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про долучення до матеріалів страхової справи належним чином завіреної копії постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення №937/5233/20 та постанови Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2020 року у справі №937/5233/20, що підтверджується фіскальним чеком від 02 лютого 2021 року, накладною, описом вкладенням у цінний лист №0318622020424. Листом від 19 березня 2021 за вих. №03/2148 ПрАТ «СК «УСГ» повідомило позивача та його представника про необхідність надання копій документів, а саме: паспорта громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця або виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтво або витяг з реєстру платників податку. 22 березня 2021 року ФОП [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із повторною заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 19 березня 2021 за вих. № 03/2148 ПрАТ «СК «УСГ» повідомило позивача та його представника про необхідність надання опитувальника та анкети, засвідчити їх підписом та надати до ПрАТ «СК «УСГ». 10 червня 2021 року позивач надала до ПрАТ «УСГ» засвідчені підписом опитувальник та анкету. Листами від 23 червня 2021 року за вих. №03/4841, №03/4842 ПрАТ «СК «УСГ» повідомило позивача та його представника про визначення розміру страхового відшкодування 60 132,50 грн, з яких 90 475,36 грн. - ринкова вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди згідно звіту №4124 від 22 червня 2020 року; 30 342,86 грн. - вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди згідно звіту №389/07/20 від 29 липня 2020 року. Листами від 24 червня 2021 року за вих. №03/4907, №03/4908 ПрАТ «СК «УСГ» повідомило позивача та його представника, що розмір страхового відшкодування становить 58132,50 грн (90475,36 грн - 30342,86 грн - 2000 грн = 58132,50 грн, з яких 90475,36 грн. - ринкова вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди; 30 342,86 грн. - вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди. 25 червня 2021 року відповідач перерахував [PERSON] 25132,50 грн страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №17068 від 25.06.2021 року. Однак, сума страхового відшкодування була повернута на рахунок ПрАТ «СК «УСГ». Листом від 01 вересня 2021 вих. №03/6688 ПрАТ «СК «УСГ» повідомило позивача та його представника про те, що ПрАТ «СК «УСГ» не має підстав віднести [PERSON] ( [INFO] , ПН [NUMBER] ) до категорії осіб, що мають право на отримання страхового відшкодування за даним випадком, а відповідно не має підстав для виплати страхового відшкодування на користь останньої згідно заяви від 16 червня 2020 року, оскільки транспортний засіб «GEELY», д.н. [NUMBER] належить [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ). Згідно відповіді на відзив позивач згоден із звітами №4124 від 22 червня 2020 року та №389/07/20 від 29 липня 2020 року, складеними на замовлення відповідача, та погоджується із розміром страхового відшкодування, що розрахований відповідачем у сумі 58132,50 грн. Позивач, звернувшись до суду із даним позовом вважає відмову ПрАТ «СК «УСГ» у виплаті страхового відшкодування незаконною та такою, що суперечить правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 06.06.2018 у справі №597/1070/15-ц. [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) хоч і не є власником транспортного засобу «GEELY», д.н. [NUMBER] , але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного. Згідно із ч.1 ст.979, ч.1 ст.988 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик зобов`язаний: 3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (ст. 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов`язковим. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент виникнення спірних правовідносин регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Як встановлено ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно пункту 22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. При цьому, згідно пунктів 9.1. ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Як встановлено ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: - з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; - з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; - з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; - з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; - з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; - з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, як встановлено ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Відповідно до звіту, складеного на замовлення відповідача, №4124 від 22 червня 2020 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «GEELY», д.н.з. [NUMBER] становить 110314,52 грн, а вартість матеріального збитку 90475,36 29 липня 2020 року було складено звіт 389/07/20, відповідно до якого ринкова вартість пошкодженого автомобіля «GEELY», д.н.з. [NUMBER] становить 30342,86 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищують ринкову вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, ремонт транспортного засобу вважається економічно необґрунтованим, а відтак автомобіль вважається фізично знищеним. В такому випадку відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, розмір страхового відшкодування становить 58132,50 грн (90475,36 грн - 30342,86 грн - 2000 грн = 58132,50 грн, з яких 90475,36 грн. - ринкова вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди; 30 342,86 грн. - вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, 2000 грн - франшиза, що не відшкодовується ПАТ «СК «УСГ»). Як вже було зазначено судом. 25 червня 2021 року відповідач перерахував [PERSON] 25132,50 грн страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №17068 від 25.06.2021 року. Однак, сума страхового відшкодування була повернута на рахунок ПрАТ «СК «УСГ». Листом від 01 вересня 2021 вих. №03/6688 ПрАТ «СК «УСГ» повідомило позивача та його представника про те, що ПрАТ «СК «УСГ» не має підстав віднести [PERSON] ( [INFO] , ПН [NUMBER] ) до категорії осіб, що мають право на отримання страхового відшкодування за даним випадком, а відповідно не має підстав для виплати страхового відшкодування на користь останньої згідно заяви від 16 червня 2020 року, оскільки транспортний засіб «GEELY», д.н. [NUMBER] належить [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ). Однак, суд вважає відмову у виплаті позивачу суми страхового відшкодування незаконною, адже [PERSON] , [INFO] від час ДТП керувала транспортним засобом на законних підставах, оскільки мала при собі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Суд вважає, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для позивача, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого Спеціалізлованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов`язки щодо однієї зі сторін. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20) зазначено наступне: 141. Велика Палата Верховного Суду вважає, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. 142. За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). 143. Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. 144. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14). 145. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає, що позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи. У цій частині мотиви суду першої інстанції підлягають зміні в редакції цієї постанови. 146. Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14,і така практика є сталою. Враховуючи те, що [PERSON] ( [INFO] ) на момент ДТП керувала транспортним засобом «Geely», д.н.з. [NUMBER] , на законних підставах, оскільки мала при собі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу власника автомобіля «Geely», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] ( [INFO] ), суд вважає, що [PERSON] [INFO] правомірно керувала транспортним засобом, а отже має право на відшкодування шкоди, завданої майну за рахунок страхової компанії - ПрАТ «СК «УСГ». При визначені розміру збитку, завданого власнику знищеного транспортного засобу, суд бере до уваги звіт про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу №389/07/20 від 29 липня 2020 року, відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Geely LC-1» д.н.з. [NUMBER] , складає 110314,52 грн, а ринкова вартість транспортного засобу до пошкодження - 90475,36 грн, а ринкова вартість транспортного засобу після пошкодження - 60132,50 грн. Отже, вартість матеріального збитку за знищення транспортного засобу «Geely LC-1» д.н.з. [NUMBER] , становить 58132,50 грн (90475,36 грн - 30342,86 грн - 2000 грн = 58132,50 грн, з яких 90475,36 грн. - ринкова вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди; 30 342,86 грн. - вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, 2000 грн - франшиза, що не відшкодовується ПАТ «СК «УСГ»). Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що з ПрАТ «СК «УСГ» на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 58132,50 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних витрат та трьох процентів річних за час прострочення виплати страхового відшкодування, вони підлягають частковому задоволенню. Так, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 39006,73 грн, 3% річних в розмірі 4468 грн, та інфляційне збільшення боргу в розмірі 27457,55 грн, розраховані за період за період з 14.09.2020 року по 07.03.2023 року. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)). З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (пункт 36.5 статті 36 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Пунктом 21 цієї ж постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що при безпідставній відмови у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Олексієнко М.М., який діяв в інтересах [PERSON] , звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про виплату страхового відшкодування 15 червня 2020 року. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відтак, 90-денний строк для виплати страховиком суми страхового відшкодування сплинув 13 вересня 2020 року, а тому 14 вересня 2020 є датою початку прострочення виплати страхового відшкодування. Позивачем безпідставно розраховано суму пені, інфляційних витрат та трьох процентів річних, виходячи із суми боргу 60132 грн, оскільки розмір страхове відшкодування складає 58132,50 грн. Таким чином, оскільки сума основного зобов`язання складає 58132,50 грн, за період з 14.09.2020 по 07.03.2023 з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 37783,62 грн, інфляційні втрати у розмірі 27137,27 грн та 3% річних у розмір 4322,68 грн. Представником ПАТ «СК «Українська страхова група» у відзиві на позовну заяву викладено заяву про застосування спеціальної позовної давності до вимоги про стягнення пені. Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у тому числі статтями 257 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, тому колегія суддів вважає, що позивачами не пропущений річна позовна давність за вимогами про стягнення пені, оскільки на час початку періоду прострочення з виплати страхового відшкодування (14 вересня 2020 року) такий строк був продовжений вищевказаним законом. Отже, застосування спеціальної позовної давності до позовних вимог щодо стягнення пені є неможливим. Враховуючи викладене, необхідно стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 58132,50 грн, пеню у розмірі 37783,62 грн, інфляційні втрати у розмірі 27137,27 грн, 3% річних у розмірі 4322,68 грн, що разом становить 127376,07 грн. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями частини третьої статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Також, відповідно до ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] судовий збір у сумі 1310,65 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. Відповідно до ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи позивачем, долучено копії: - договору про надання юридичних послуг №14/09/21-ЦС від 14 вересня 2021 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Олексієнком М.М.; - копію додаткової угоди №1 від 24 лютого 2023 року до договору №14/09/21-ЦС від 14 вересня 2021 року; - копію акту виконаних робіт від 24 лютого 2025 року; - копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1351810. У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №910/15191/19). Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч.1 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, провадження № 12-14гс22). Пунктом 4.1 Договору про надання професійної правничої допомоги №14/09/21-ЦС від 14 вересня 2021 року визначено, що послуги адвоката надаються безкоштовно. Відповідно до п.1, 2 додаткової угоди №1 від 24 лютого 2023 року до Договору про надання професійної правничої допомоги №14/09/21-ЦС від 14 вересня 2023 року, вартість послуг адвоката за надання правничих послуг в суді першої інстанції становить 15000 грн. Клієнт сплачує адвокату гонорар за надання правової допомоги після надання таких послуг та за умови позитивного результату по справі на користь клієнта. В іншому випадку, послуги надаються безкоштовно. Відтак, заявлені до відшкодування судові витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн підтверджені належними доказами та визначені у договорі у вигляді фіксованої суми, а тому такий розмір не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Крім того, суд враховує, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару суперечитиме принципу свободи договору. Враховуючи викладене, на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (97%), суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 15821,33 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат, з яких 1271,33 грн - в рахунок відшкодування судового збору за подання позовної заяви, 14550 грн - в рахунок відшкодування витрат на оплату правничої допомоги.

Outcome: partial