Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

28.09.2023 Концерн «Міські теплові мережі», в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житловокомунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 01.04.2014 по 31.08.2023 позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії, за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 50 038 грн. 49 коп., яку відповідачами сплачено не було. У зв`язку з чим, просить суд, стягнути з [PERSON] , [PERSON] борг у розмірі 50 038 грн. 49 коп. та судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житловокомунальні послуги, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання. 12 грудня 2023 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від відповідача [PERSON] надійшов відзив, згідно якого вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки борг, який виник за період з 04.2014 року по 09.2020 рік не підлягає задоволенню, у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Борг, який виник за період з 09.2020 року (виходячи з дати позовної заяви, за виключенням позовних вимог поза межами строку позовної давності), що становить 19005,84 грн., також не підлягає задоволенню. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , є неприватизованою. Договір найму укладався з [PERSON] , який помер [INFO] . Всі інші мешканці квартири, під час його життя, були неповнолітніми. Оскільки спадщина, у тому числі обов`язки щодо сплати комунальних послуг, не приймались, то [PERSON] не є спадкоємцем її батька [PERSON] , а тому до неї не перейшли обов`язки зі сплати комунальних платежів за [PERSON] . Крім того, [PERSON] у період з 2015 року по теперішній час, проживає за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просить суд справу розглянути за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися шляхом направлення судових повісток поштовою кореспонденцією, причини неявки у судове засідання відповідачі не повідомили. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Правовідносини щодо прав та обов`язків між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою КМУ\~від 21.07.2005\~року №630 та іншими нормативно-правовими актами України. Судом встановлено, що відповідно до інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 04.10.2023, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 15.07.1983 по теперішній час. Відповідно до інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 04.10.2023, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 21.08.1993 по теперішній час. Згідно із довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідачі мають заборгованість за надані послуги за період з 01.04.2014 по 31.08.2023 у розмірі 50 038,49 грн., особовий рахунок № [NUMBER] . Предметом регулювання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189 (далі - Закон № 2189) є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії. постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Законом визначено, зокрема нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач (індивідуальний) фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Згідно з абз. 8 п. 2 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частина 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає обов`язки індивідуального споживача, серед яких в т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8). Відповідно до частин 1,3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. На офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до п.п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі». З 01.11.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Типовий індивідуальний договір № 10607217 про надання послуги з теплової енергії та послуги гарячої води. Послуги з опалення квартири не відносяться до тих, які не надаються виключно мешканцям житла, а одночасно забезпечують утримання житла в належному стані, тож відповідачі у даному випадку є споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються за вказаною адресою. Як передбачено п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ст. 612 ч. 1 ЦК України. У порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений. Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК\~України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статями\~76,\~77,\~79 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Позивачем, як доказ на підтвердження позовних вимог надано розрахунок заборгованості, довідку щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, згідно з якими відповідач має заборгованість з оплати послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.04.2014 по 31.08.2023 на загальну суму 50 038 грн. 49 коп. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості, враховуючи, що він не спростований відповідачами, суд бере до уваги. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, а також наявності підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд враховує таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023. З позовом до суду Концерн «МТМ», звернувся 28.09.2023. Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020. Враховуючи викладені обставини, суд доходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами, які виникли з 01 квітня 2014 року по березень 2017 року, оскільки за вимогою про стягнення заборгованості за березень 2017 року, яка є простроченою відповідачами станом на дату подання позову строк позовної давності було продовжено. Таким чином, Концерном «МТМ» заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з березня 2017 року по 31.08.2023 у межах строку позовної давності. Відтак, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, у межах строку позовної давності, у загальному розмірі 39 180,71 грн. Водночас, у частині вимог про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01 квітня 2014 року по 01.03.2017, слід відмовити, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності до цих позовних вимог. Доводи відповідача [PERSON] щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості, оскільки вона фактично не проживає за вказаною адресою з 2015 року, та не є спадкоємцем після смерті наймача [PERSON] , який помер [INFO] , суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини та законні підстави для стягнення вказаної заборгованості, які відповідачем не спростовані, а обставини на які відповідач посилається у відзиві на позовну заяву не свідчать про наявність достатніх підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 101,60 грн., у рівних частках з кожного окремо.

Outcome: partial