Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

До Вінницького районного суду Вінницької області звернулось Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» з позовом до [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.09.2021 сталася ДТП за участі автомобіля ЗАЗ 11027, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача та автомобіля Renault Clio, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія ЗАЗ 11027, д.н.з. [NUMBER] , на момент вчинення ДТП була застрахованою позивачем (поліс № АР/7563142), потерпіла [PERSON] звернулась до позивача для відшкодування витрат на відновлення пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля. 18.11.2021 позивачем було сплачено на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 6\~000, 00 гривень. Відповідно до пп. в) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що «Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником)». Відповідач самовільно залишив місце ДТП, що підтверджується постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.11.2021. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 6\~000, 00 гривень. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судовий збір. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.12.2023 вищевказану цивільну справу передано до Вінницького міського суду Вінницької області в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2024 цивільну справу прийнято до свого провадження. Ухвалою суду від 30.01.2024 відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що вищевказане судове рішення та копію позовної заяви із доданими до неї документами, отримано відповідачем особисто 07.02.2024, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 58) Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою суду від 30.01.2024, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. У судове засіданні представник позивача та відповідач повторно не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідачем суду не повідомлено. Таким чином, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин. Водночас, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначено про відсутність заперечень щодо проведення заочного розгляду справи. Судом не встановлено, що нез`явлення представника позивача перешкоджає вирішенню спору. Враховуючи вищевикладене, заяву представника позивача та положення ст.ст. 223 і 280 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність учасників справи та провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.11.2021 у справі № 127/26208/21, яка набрала законної сили 30.11.2021, що підтверджується відомостями з ЄДРСР, інформація з якого перебуває у публічному доступі, було встановлено наступне: « [PERSON] , 22.09.2021 року о 08:25 год., в [ADDRESS] , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не слідив за дорожньою обстановкою, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб «Рено Кліо», д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після чого, [PERSON] самовільно залишив місце пригоди до якої був причетний, чим порушив вимоги п.п. 2.3б, 10.9, 2.10а ПДР України.» Вищевказаним судовим рішенням [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 1224, 124 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортний засобів № АР/7563142 від 05.06.2021 транспортний засіб «ЗАЗ 11027», номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , є забезпечений і відповідальність водія застрахованою з 06.06.2021 до 05.06.2022. (а.с. 7) Судом встановлено, що згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подія, яка сталася 22.09.2021 є страховим випадком. Згідно із ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України) Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що на час скоєння 22.09.2021 ДТП [PERSON] на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом марки «ЗАЗ 11027», д.н.з. [NUMBER] , VIN: [NUMBER] . Також судом встановлено, що [PERSON] 22.09.2021 керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ 11027», д.н.з. [NUMBER] , скоїв ДТП та зник з місця пригоди. Внаслідок ДТП, транспортний засіб марки «Renault\~Clio»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , був пошкоджений. Відповідачем не доведено суду, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). 24.09.2021, потерпілою [PERSON] було подано позивачу заяву про страхове відшкодування заподіяного в результаті вищевказаної ДТП. (а.с. 8) Відповідно до аварійного сертифікату 11-D/99/9 від 11.11.2021 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортного засобу, «Renault Clio», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , розмір матеріального збитку в результаті пошкодження транспортного засобу складає 10\~568, 00 гривень (включаючи ПДВ), 8\~806, 67 гривень (без ПДВ). (а.с. 15-16) Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. На підставі аварійного сертифікату 11-D/99/9 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортного засобу, «Renault Clio», д.н.з. [NUMBER] , від 11.11.2021, між позивачем та потерпілою [PERSON] 27.09.2021 було укладено угоду про розмір страхового відшкодування. (а.с. 17) Відповідно до п. 2 зазначеної угоди сторони досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 22.09.2021 складає 8\~000, 00 гривень. Крім того, сторони угоди погодили, що сума страхового відшкодування за вказаним випадком визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортний засобів № АР/7563142 від 05.06.2021 складає 2\~000, 00 гривень, в розмірі 6\~000, 00 гривень (п. 3 угоди). На підставі аварійного сертифікату 11-D/99/9 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортного засобу, «Renault Clio», д.н.з. [NUMBER] , від 11.11.2021 та угоди про розмір страхового відшкодування від 27.09.2021, позивачем на користь [PERSON] було виплачено 6\~000, 00 гривень страхового відшкодування, що підтверджується платіжною інструкцією № 24688 від 18.11.2021. (а.с. 18) Згідно із ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1. пункту 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Таким чином, позивач правомірно звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача на його користь страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 30.01.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 6 000, 00 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2 684, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 450 від 07.12.2023. (а.с. 4) Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 684, 00 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved