Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

06.08.2018 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.06.2011 АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі за текстом Договір). Відповідно до умов Договору банк надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з умовами Договору відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений в Договорі. Позивач вказав, що виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, однак відповідач належним чином покладені на неї зобов`язання не виконала, порушила умови Договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 18.06.2018 складає 104975,62 грн, з яких: заборгованість за тілом кредитом 52615,44 грн грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 9005,52 грн; заборгованість за пенею 37879,63 грн; штраф (фіксована частина) 500 грн; штраф (процентна складова) 4975,03 грн. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 24.06.2011\~станом на 18.06.2018 у розмірі 104975,62 грн, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 31.10.2018 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалене заочне рішення, яким позов задоволений повністю. 11.12.2023 заочне рішення від 31.10.2018 скасоване, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначене судове засідання на 18.01.2024. 18.01.2024 судове засідання відкладене на 14.02.2024 у зв`язку з неявкою учасників справи. 14.02.2024 судове засідання відкладене на 11.03.2024, визнано обов`язковою явку представника позивача у судове засідання. 11.03.2024 судове засідання відкладене на 01.04.2024 у зв`язку з неявкою представника позивача. У судовому засіданні 01.04.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Алексенко С.Л. позов визнав частково з підстав, викладених у письмових поясненнях від 31.01.2024 (а.с. 112-113). Додатково пояснив, що відповідач не ознайомлювалась з умовами кредитного договору та не погоджувала його істотні умови, зокрема суму кредиту, порядок та розмір нарахування відсотків, нарахування штрафних санкцій тощо. Зауважив, що кредитними коштами відповідач почала користуватись лише у квітні 2017 року та у сумі 15000 грн. Разом з тим зазначив, що відповідач визнає позов частково у розмірі 15000 грн тіло кредиту та 7350 грн відсотки за користування кредитом ( за період з квітня 2017 року до червня 2018 року у розмірі 3,5%). У судове засідання 01.04.2024 представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки. У судове засідання 01.04.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з укладенням та виконанням кредитного договору та договору банківського рахунка, та регулюються главами 71, 72 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~633\~ЦК України\~публічним є\~договір,\~в якому\~одна сторона\~-\~підприємець взяла\~на себе\~обов`язок\~здійснювати продаж\~товарів,\~виконання робіт\~або надання\~послуг кожному,\~хто до\~неї звернеться\~(роздрібна\~торгівля,\~перевезення транспортом\~загального користування,\~послуги зв`язку,\~медичне,\~готельне,\~банківське обслуговування\~тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, тобто у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Ураховуючи те, що умови договорів приєднання розробляються банком та повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, саме на банк покладається обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що 24.06.2011 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк». У заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві також вказано, що відповідач ознайомилася та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку за адресою: www://privatbank.ua/ (а.с. 11). Крім цього, згідно з положеннями ст. 512, 514 ЦК України у разі правонаступництва кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 тип банку було змінено з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Такі обставини підтверджуються змістом п. 1 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 34-35). З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов Договору відповідачу був наданий кредит у сумі 15000 грн. Також сторони погодили можливість зміни кредитного ліміту за ініціативою банку. При цьому унаслідок порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань виникла прострочена заборгованість, яка станом на станом на 18.06.2018 складає 104975,62 грн, з яких: заборгованість за тілом кредитом 52615,44 грн грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 9005,52 грн; заборгованість за пенею 37879,63 грн; штраф (фіксована частина) 500 грн; штраф (процентна складова) 4975,03 грн. На підтвердження цих обставин позивач надав суду розрахунок заборгованості за вказаним Договором. Однак обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Доказами,\~які можуть\~підтверджувати наявність\~кредитної заборгованості\~боржника перед\~банком та\~її розмір,\~є первинні\~документи,\~оформлені відповідно\~до ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність».\~Згідно з\~вказаними положеннями\~закону підставою\~для бухгалтерського\~обліку господарських\~операцій є\~первинні документи.\~Для контролю\~та впорядкування\~оброблення даних\~на підставі\~первинних документів\~можуть складатися\~зведені облікові\~документи.\~При цьому\~первинні та\~зведені облікові\~документи можуть\~бути складені\~у паперовій\~або в\~електронній формі\~та повинні\~мати такі\~обов`язкові реквізити,\~якщо інше\~не передбачено\~окремими законодавчими\~актами України: назву\~документа (форми); дату\~складання; назву\~підприємства,\~від імені\~якого складено\~документ; зміст\~та обсяг\~господарської операції,\~одиницю виміру\~господарської операції; посади\~осіб,\~відповідальних за\~здійснення господарської\~операції і\~правильність її\~оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. Проте у матеріалах даної справи виписка по картковому рахунку відсутня. Будь-яких інших первинних документів на підтвердження здійснення між сторонами господарських операцій, зокрема перерахунку банком кредитних коштів та використання цих коштів відповідачем, позивач не надав. Посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування\~ тощо є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити обставини видачі кредиту та його розміру, а також розмір заборгованості по кредиту та правильність його визначення. Відтак позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що зазначена позивачем заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору. Як встановив суд вище, 24.06.2011 відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим у вказаній анкеті-заяві зазначені лише анкетні дані відповідача, її контактна інформація, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Однак відсутні відомості про те, який кредитний ліміт встановлений, тип картки, розмір процентів за користування кредитом та порядок сплати кредиту. Відповідні відмітки у графах «Виявляю бажання скористатися такими послугами банку», «Прошу надати мені перераховані нижче послуги» та «Зазначте бажаний кредитний ліміт за кредитною карткою» відсутні. Крім цього, надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 12) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 13-27) відповідачем не підписані, а тому відсутні підстави вважати, що саме ці Витяги розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови кредитного договору та, у тому числі, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, редакціях. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості про істотні умови договору, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови кредитного договору. При цьому для з`ясування таких обставин та отримання особистих пояснень представника позивача суд визнав явку останнього обов`язковою у судове засідання. Однак представник позивача вимоги ухвали суду не виконав та у судове засідання не з`явився. Разом з тим ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ураховуючи, що відповідач визнала позов у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 15000 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 7350 грн, суд вважає, що обставини щодо наявності у відповідача заборгованості у такому розмірі є встановленими та доведенню не підлягають. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням часткового визнання позову відповідачем, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1762 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 25.07.2018 (а.с. 36). Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у сумі 22350 грн, що становить 21,29% від заявленої суми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 21,29% судового збору у сумі 375,13 грн, а 78,71% судового збору у сумі 1386,87 грн необхідно покласти на позивача.

Outcome: partial