Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивач зазначив, що заочним рішенням від 14.08.2018р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ним визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 62,8 кв. м., житлова площа 35,4 кв. м., допоміжна 27,4 кв.м.; літ. В погріб; №1-4 споруди; яке розташоване на земельній ділянці 920 кв.м. - за набувальною давністю. 06.12.2022р. дізнався, що рішенням № 165/40 від 23.01.2019р. Дніпровської міської ради земельну ділянку по [ADDRESS] передано у власність [PERSON] , сусідці, яка проживає в квартирі [ADDRESS] а по цій же вулиці, а 27.12.2022р. його представник адвокат Пільх А.В. отримав копію цього рішення разом із проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер) 1210100000:03:195:0083. Вважає, що із набуттям права власності на житловий будинок набув права землекористувача, відтак просить визнати незаконним та скасувати рішення № 165/40 від 23 січня 2019 року Дніпровської міської ради «Про передачу земельної ділянки по [ADDRESS] у власність гр. [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексним номером 45429860 від 08 лютого 2019 року Департамету адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та припинити власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0694 га, кадастровим номером 1210100000:03:195:0083, вирішити питання судових витрат. Зустрічний позов\~ [PERSON] \~про скасування свого права власності, набутого на підставах набувальної давності на домоволодіння за адресою [ADDRESS] згідно заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018 р. у справі № 201/2200/18 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43338773 від 04.10.2018 року, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровська область представник позивача не визнав, пояснивши, що доводи зустрічного позову зводяться до незгоди з рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, яким визнано право власності позивача, а метою подання цього позову є нівелювання правових наслідків цього рішення, яке вже оскаржено і в апеляційній, і в касаційній інстанції, та залишено без змін. Представник Дніпровської\~міської ради\~позов не\~визнала,\~подала відзив\~(т.1,\~а.с.130-132),\~зазначивши,\~що позивач\~із заявами\~про виділення\~йому земельної\~ділянки не\~звертався,\~будь-яких\~доказів порушення\~свого права\~власності на\~земельну ділянку\~не надав. Позивач лише констатує, що не може звернутися до міської ради та приватизувати земельну ділянку під належним йому домоволодінням, однак не зазначає доказів на підтвердження викладених обставин, якими він обгрунтовує свої вимоги щодо неможливості реалізації своїх прав на приватизацію через органи місцевого самоврядування. З викладеної інформації у позовній заяві та з долучених до неї доказів не можливо встановити порушення прав та інтересів позивача оскаржуваним рішенням міської ради, оскільки жодної інформації щодо фактичного розташування спірної земельної ділянки та домоволодіння, яке належить позивачу не надано. У пояснювальній записці в проекті землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, наявна інформація, що вона (земельна ділянка) вільна від забудови. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пічко Р.С. позов не визнав, подав відзив, згідно якого підставою набуття права власності на домоволодіння [ADDRESS] позивач вказує заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/2200/18 від 14.08.2018 р. В зазначеному рішенні Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, зокрема, зазначає, що до 1996р. позивач разом з [PERSON] та [PERSON] користувався домоволодінням, а з 1996 року ці особи фактично відмовились від домоволодіння на користь позивача. Враховуючи вище викладені обставини, позивач вважає, що з 1996 року він добросовісно заволодів чужими майном і продовжую відкрито, безперервно володіти ними понад 22 роки, підтримує його в належному стани, справно оплачує комунальні послуги з утримання будинку, електроенергію, а отже має право на набуття права власності на спірні приміщения за набувальною давністю. Ці доводи прийняті судом як належні. Однак фактичний стан справ вказує на те, що за адресою [ADDRESS] не має жодного домоволодіння. Це, по-перше, доводиться землевпорядною документацією, яка була належним чином оформлена [PERSON] у порядку встановленому чинним законодавством України. По-друге, позивач стверджує, що його право на земельну ділянку, на якій знаходиться вказане вище домоволодіння порушено відповідачами, оскільки до моменту виникнення у [PERSON] права власності на цю земельну ділянку у позивача виникло право власності на вказане вище домоволодіння. Але матеріали справи № 201/1895/23 не містять жодних відомостей та доказів щодо сформованої земельної ділянки станом на 2018 р., на якій нібито розміщене домоволодіння, яке нібито є об?єктом права власності позивача. Відтак позивач не довів порушення своїх прав. Зустрічний позов представник відповідача [PERSON] - адвокат Пічко Р.С. - підтримав у повному обсязі, просить задовольнити. В судовому засіданні представники учасників процесу підтримали свої доводи. Суд, вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] , за результатами вперше проведеної 15.03.1950р. технічної інвентаризації складений генеральний план садибної ділянки [NUMBER] з будівлями по [ADDRESS] , згідно якого площа земельної ділянки становила 2705м.кв., в тому числі під будівлями 142м.кв. (т.2, а.с.6). Рішенням № 1945 від 16.10.1952р. виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих (т.2, а.с.7), визнано право власності [PERSON] на домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] . Згідно оціночного акту від 20.02.1987р. (т.2, а.с.11) на будівлю [ADDRESS] , то це житловий будинок, 1850 року будівництва, одноповерховий, основною площею 74,6кв.м., в поганому стані. Згідно плану садибної ділянки (викопіювання з плану забудованого кварталу) від 20.06.1991р. по Мандриківській, 121, загальна площа ділянки по фактичному землекористуванню становить 920кв.м., під житловими будівлями 100 кв.м. (т.2, а.с.10). Свідок [PERSON] суду пояснила, що від народження, з 1956р., до одруження в 1988р., проживала по [ADDRESS] . Переїхала, але в батьківському будинку бувала часто, провідувала матір, яка була незряча, аж до її смерті в 2017р. Навпроти її будинку жила тітка [PERSON] , матір відповідачки [PERSON] , а біля неї була стара глиняна хата, яка на початку 1990-х років ХХ сторіччя провалилася. В тій хаті ніхто не жив, на цьому місці утворилося звалище. В 1987р. фактично тієї хати вже не було. [PERSON] вивезла звідти сміття і поставила огорожу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її дід по батьку. В нього було багато дітей, з яких вона пам`ятає тітку [PERSON] , тітку [PERSON] ( [PERSON] ), тітку Фросю. Родина була дуже велика, але не спілкувалася між собою. В 1962р. батько свідка побудував хату в огороді дідового будинку [ADDRESS] . Будинку батька була присвоєна адреса [ADDRESS] . Для будівництва їх будинку з огорода дідового будинку було виділено фактично 600кв.м., хоча в первинних документах зазначено 400кв.м. Дід свідка, [PERSON] , помер в 1964 або в 1965р. після його смерті там залишилася проживати баба [PERSON] , його сестра, з чоловіком. Дітей в них не було. Потім в цю хату по Мадриківській, 121 приїхала з росії ще одна тітка, і за її клопотаннями райвиконком цій тітці та тітці [PERSON] виділили квартиру на [ADDRESS] . Приблизно в 1980р. свідок допомагала перевозити тіток на цю квартиру. Після цього в дідовій хаті більше ніхто не жив, і з плином часу вона розвалилася. 15.01.2015р. відповідач [PERSON] подала Дніпровській міській раді клопотання про надання дозволу на розроблення проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,06га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для будівництва житлового будинку (т.1, а.с.33). 11.03.2015р. рішенням № 52/62 Дніпропетровська міська рада надала громадянам у м. Дніпропетровську (в т.ч. [PERSON] ) дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки); з??обов?язала громадян (п. 1 цього рішення) замовити у суб?єктів господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та після їх погодження. відповідно до чинного законодавства, подати ці проекти до міської ради для прийняття відповідного рішення (т.1, а.с.42-48). 20.05.2015р. [PERSON] у зв?язку з отриманням згоди міської ради на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] ) згідно рішення від 11.03.2015 № 52/62 подала Дніпропетровській міській раді клопотання про вказівку відповідним службам міста щодо підготовки правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку, і просить доручити роботи ТОВ "ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС" (а.с.31). 19.05.2015р. [PERSON] подала директору ТОВ «ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС" підтвердження того що земельна ділянка, заявлена нею до відведення, вільна від забудови. При цьому вимоги статті 125 Земельного кодексу України їй зрозумілі та вона зобов?язується їх дотримуватись. Також повідомила, що несе особисту відповідальність за достовірність наданої інформації та документів, що її підтверджують, а також за будь-які наслідки, до яких може призвести її використання. Додатково інформувала, що у разі виникнення будь-яких вимог будь-яких осіб щодо земельної ділянки, заявленої до відведення за адресою: [ADDRESS] , й частини, повну юридичну, матеріальну або будь-яку іншу відповідальність за належне задоволення цих вимог згідно з чинним законодавством несе самостійно (т.1, а.с.96). Заочним рішенням\~від 14.08.2018р.\~Жовтневого районного\~суду м.\~Дніпропетровська визнано\~за [PERSON] \~ [INFO] )\~право власності\~на домоволодіння\~ [ADDRESS] ,\~яке складається\~з житлового\~будинку літ.\~А-1\~загальною площею\~62,8\~кв.\~м.,\~житлова площа\~35,4\~кв.\~м.,\~допоміжна 27,4\~кв.м.;\~літ.\~В погріб;\~№1-4\~споруди;\~яке розташоване\~на земельній\~ділянці 920\~кв.м.\~-\~за набувальною\~давністю (прим.\~суду -\~рішення оскаржувалося,\~залишено без\~змін;\~Верховним Судом відмовлено у відкритті касаційного провадження із зазначенням, що 24.10.1952р. дід позивача [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на будову, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] на праві власності належало домоволодіння в [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, після смерті його доньки [PERSON] та [PERSON] зареєстрували за собою по 1/5 частці права власності на вказане домоволодіння. У 1970 року померла [PERSON] , спадкоємицею її частки домоволодіння, стала донька [PERSON] , яка 21.10.1971р. отримала свідоцтво про право на спадщину від 21.10.1971р. за реєстровим № 2.34/6). 28.09.2018р. державний реєстратор Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області зареєстрував за позивачем [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1659672612101 (т.1, а.с.7). 20.12.2018р. [PERSON] подала Дніпровській міській раді клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та передання цієї ділянки їй у власність (т.1, а.с.19), із додаванням проекту землеустрою, виконаного ТОВ «ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС" (т.1, а.с.20-110). Рішенням № 165/40 від 23.01.2019р. Дніпровської міської ради земельну ділянку по [ADDRESS] передано у власність [PERSON] (т.1, а.с.15-17). Позивач просить визнати незаконним та скасувати це рішення, позаяк ним розірвана єдина доля домоволодіння та землі. Відповідачі зазначають, що на момент набуття позивачем права власності на домоволодіння житловий будинок був зруйнований, відтак права позивача як власника цим рішенням не порушуються. Аналізуючи доводи сторін суд вважає за потрібне зазначити наступне. Так, будинок [ADDRESS] збудований в 1850р., згідно оціночного акту. Технічна інвентаризація домоволодіння вперше проведена 15.03.1950р., із складенням генерального плану садибної ділянки з будівлями, а 16.10.1952р. на це домоволодіння визнано право власності. У 1952р. питання набуття права власності на житлові будинки регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948р. постановою Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948р., кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948р. визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Відтак оформивши право власності на домоволодіння, дід позивача отримав у безстрокове користування і земельну ділянку. В подальшому площа цієї земельної ділянки зменшилася до 920кв.м. (згідно генерального плану проведеної 20.06.1991р. технічної інвентаризації садибної ділянки по Мандриківській по фактичному землекористуванню) через те, що її частина була виділена сину [PERSON] [PERSON] , для будівництва ще одного будинку [ADDRESS] . Надалі право власності на домоволодіння в порядку спадкування переходило до інших осіб, а позивач, отримавши це право 28.09.2018р., набув і право користування земельною ділянкою, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), в силу положень ч.1 ст. 377 ЦК України (в ред. станом на день набуття права). Стосовно заперечень відповідачів про фактичну відсутність житлового будинку на земельній ділянці слід зазначити наступне. Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Згідно матеріалів\~інвентаризаційної справи\~на домоволодіння\~ [ADDRESS] ,\~остання технічна інвентаризація проводилася в 1991р. і наявність домоволодіння, хоча й в поганому стані, зафіксована. Матеріали справи не містять відомостей про звернення органу місцевого самоврядування до суду із позовом у порядку статті 1277 ЦК України про визнання спадщини відумерлою, а також заяви власників домоволодіння про припинення їх права власності. На графічних матеріалах (т.1, а.с.60), в ділянці домоволодіння [ADDRESS] міститься позначка «зос», а будинки зруйновані або напівзруйновані на таких картографічних матеріалах позначаються умовним знаком «руїна» (№ 19 таблиці 6 «Умовні знаки для топографічних планів масштабів»). Також при переданні відповідачу [PERSON] спірної земельної ділянки не були перевірені права іншої особи на цю ділянку, хоча ці дані були в розпорядженні міської ради (про реєстрацію права власності за дідом позивача в КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, а право власності позивача зареєстрував державний реєстратор Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради раніш, ніж за 4 місяці до винесення оспорюваного рішення). А сама відповідачка [PERSON] в 2015р. зазначила, що земельна ділянка вільна від забудови, хоча їй достовірно було відомо про те, що в тому місці щонайменше був будинок і в нього були власники. Це випливає із пояснень свідків, нею запрошених в судове засідання, одна з яких онука власника. Ст. 120 ЗК України (в ред. на день набуття позивачем права власності) передбачала, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. За таких обставин розпорядження спірною земельною ділянкою без попереднього припинення речового права позивача у порядку, визначеному законом, свідчить про порушення прав останнього. Доводи зустрічного позову зводяться до незгоди із рішенням від 14.08.2018р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання. Відтак позов слід задовольнити. Судові витрати покласти на відповідачів у рівних частках.

Outcome: approved