Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Заявник [PERSON] за участю заінтересованої особи: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), в порядку окремого провадження, звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті [INFO] його сестри [PERSON] [INFO] , у віці 13 років в м. Маріуполь Донецької області. Заява мотивована тим, що заявник [PERSON] є братом [PERSON] [INFO] 15.03.2022 внаслідок ракетного вибуху (обстрілу) померла його сестра [PERSON] [INFO] , яка проживала на нині тимчасово окупованій території України у Донецькій області, м. Маріуполь. На підтвердження вказаної обставини посилається на Акт, який складено, як стверджує заявник, сусідами, які і стали очевидцями даної трагедії. Також, на підтвердження даного факту представив відповідний витяг з ЄРДР № 12024020030000019 від 10.01.2024, про вчинення кримінального правопорушення російською федерацією. За результатами розгляду його заяви про реєстрацію смерті сестри, заінтересованою особою було відмовлено у проведенні реєстрації смерті, про що ним отримано відповідну відмову у проведенні державної реєстрації смерті від 30.01.2024 № 107-28.1-35. Таким чином заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть його сестри у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, що і стало підставою для звернення до суду з цією заявою. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2024 заяву прийнято до розгляду за правилами окремого провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. В судовому засіданні заявник [PERSON] свою заяву підтримав, просив її задовольнити з підстав, що у ній наведено. На запитання суду повідомив, що будь - яких додаткових (інших) доказів на підтвердження факту смерті (загибелі) його сестри [INFO] в м. Маріуполь Донецької області він представити не може. Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ)в судове засідання не з`явився, на адресу суду 22.03.2024 надійшла заява начальника відділу Масної О.В., в якій остання просила судовий розгляд проводити без участі представника відділу, при вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення заявника [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Заявник по справі [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю у свідоцтві про народження зазначена - [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 12.09.1995 (а.с. 8). 02.02.2008 мати заявника - [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (актовий запис № 54) та при державній реєстрації шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». (а.с. 9 - 10). [INFO] у [PERSON] народилась донька - [PERSON] (актовий запис про народження № 492 від 18.04.2008), а отже [PERSON] [INFO] є неповнорідною сестрою заявника по справі [PERSON] (а.с. 8-10). Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України . З огляду на викладене заявник є належною особою для звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території. Як стверджує заявник [INFO] внаслідок ракетного вибуху померла його сестра [PERSON] [INFO] , яка проживала на тимчасово окупованій території України у Донецькій області, м. Маріуполь. На підтвердження вказаної обставини заявник посилається на копію Акту без номеру та дати, складеного фізичними особами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підписи яких на акті жодним чином не засвідчені та, як стверджує заявник, які були сусідами його матері, які і стали очевидцями даної трагедії. Також, на підтвердження даного факту посилається на витяг з ЄРДР № 12024020030000019 від 10.01.2024, про вчинення кримінального правопорушення російською федерацією, яке зареєстровано за його заявою по факту смерті матері та сестри. (а.с. 12-13). Інших доказів на підтвердження факту смерті сестри заявника на тимчасово - окупованій території матеріали справи не містять. Вінницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області [PERSON] відмовлено у реєстрації смерті його сестри, оскільки він не представив необхідного переліку документів для вчинення наведеної реєстраційної дії. (а.с. 14) Вирішуючи заяву по суті суд виходить з наступного. Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Як зазначив Верховний Суд у своїй Постанові від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанції у подібній справі, чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:1) встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); 2) встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); 3) встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості. Щодо встановлення факту смерті на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України. Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України). Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19. Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. Щодо оголошення особи померлою (стаття 46 ЦК України та статті 305-309 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України). Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, Верховний Суд у наведеній вище справі дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Аналіз змісту заяви [PERSON] та представлені ним докази свідчать про те, що заявник фактично просить суд встановити факт смерті його сестри [PERSON] [INFO] у певний час - [INFO] внаслідок ракетного обстрілу (вибуху), з метою належної реєстрації смерті сестри. Як на фактичні підстави звернення до суду заявник послався на те, що 15.03.2022 його сестра загинула внаслідок ракетного обстрілу (вибуху), що підтверджується незасвідченим Актом без номера та дати, осіб, яких заявник називає сусідами за місцем проживання його матері та сестри в м. Маріуполь, Донецької області. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану відмовив йому у реєстрації смерті сестри та вказав на те, що ним не представлено документів, які є підставою для проведення державної реєстрації смерті. Як на правові підстави звернення до суду із заявою заявник [PERSON] посилається на пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Натомість на підтвердження вимог своєї заяви заявник надав суду лише копію акту без номера та дати, осіб, яких заявник називає сусідами за місцем проживання його матері та сестри в м. Маріуполь, Донецької області, з їх незасвідченими підписами (а.с. 12), в якому не міститься належних відомостей, які підтверджують факт смерті його сестри, її ідентифікації, місця поховання, часу загибелі, а зазначено вірогідне припущення про її загибель. Вказаний доказ, як і витяг з ЄРДР в кримінальному провадженні №12024020030000019, в сукупності достовірно не свідчать про смерть [PERSON] 15.03.2022, а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останньої. З огляду на викладене вище, підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті його сестри [PERSON] - [INFO] під час ракетного обстрілу (вибуху) за пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України немає. Разом з тим суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявника вірогідного припущення про смерть [PERSON] [INFO], заявник не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом [PERSON] померлою на підставі частини другої статті 46 ЦК України. Таким чином суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті.

Outcome: dismissed