Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що відповідно до укладеного договору між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем [PERSON] від 23.12.2016 року, остання отримала кредит. 26.06.2019 року між ТОВ «ФК Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК Центр фінансових рішень» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «ФК Центр фінансових рішень», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача у сумі 119995,74 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 26.06.2019 року позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором від 23.12.2016 року на суму 119995,74 грн., з яких: 55001,86 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 11428,68 грн. заборгованість за відсотками; 36390,69 грн. сума заборгованості за щомісячними процентами; 17174,51 грн. сума заборгованості за пенею. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. Справа була призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, при цьому сторона відповідача подала відзив на позов, за змістом якого повністю заперечила на позов, в т.ч. й з посиланням на пропуск позивачем строку позовної давності зі зверненням до суду із позовом у цій спраі. Неявка сторін не перешкодила судовому розгляду справи, адже судом при цьому не встановлено поважних причин їх неявки, повітряна тривога, на яку посилався у клопотанні про відкладення справи розглядом представник відповідача, оголошена не була на час розгляду справи судом. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 23 грудня 2016 року відповідач підписав заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та на отримання кредиту на суму 64902,49 грн. на строк 48 місяців, починаючи з 23 грудня 2016 року. В заяві вказані: вид зобов`язання, сукупна вартість кредиту, база нарахування та її розмір. Зокрема визначено початковий процент 0 % від суми кредиту, щомісячні проценти 2,69 % від суми кредиту, річні проценти 11,99 % від суми боргу за договором, щоденна пеня 0,3 % від загальної суми прострочення. Згідно з\~графіком платежів\~погашення кредиту\~повинно здійснюватися\~щомісячними платежами\~в розмірі\~3458,84,\~65\~грн.,\~з останнім\~терміном погашення\~ 30\~листопада 2020\~року. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України). 26.06.2019 року між ТОВ «ФК Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК Центр фінансових рішень» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «ФК Центр фінансових рішень», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 26 червня 2019 року борг відповідача за кредитним договором від 23 грудня 2016 року № 4311568490 становив 119995,74 грн., з яких: 55001,86 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 11428,68 грн. заборгованість за відсотками; 36390,69 грн. сума заборгованості за щомісячними процентами; 17174,51 грн. сума заборгованості за пенею. Натомість, відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України). За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є\~\~вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів». За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1056-1 ЦПК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У договорі кредиту установлена фіксована процентна ставка в розмірі 11,99 % річних від суми боргу за кредитом (від суми залишку кредиту). Натомість щомісячні проценти, , як такі, що обчислюються від суми кредиту та нараховуються щомісячно, за своїм змістом фактично є комісією за обслуговування кредиту, а тому суд прийшов до висновку про відсутність заборгованості відповідача перед ТОВ «ФК «Центо Фінансових рішень»» за щомісячними процентами в розмірі 36390,69 грн. При цьому, не можна погодитись із посиланням сторони відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності. Так відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 257 258 ЦК України, встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною п`ятою статті 261 ЦК України установлено, що перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Установивши, що матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач був обізнаний, ознайомлений та погодився з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», підписуючи заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг, що може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, зокрема в частині збільшення строку позовної давності до 10 років, суд прийшов до висновку про застосування відповідно до статті 257 ЦК України загальної позовної давності у три роки до вимог про стягнення тіла кредиту і процентів, а що до вимог про стягнення\~неустойки (штрафу, пені) застосуванню підлягає спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Разом з тим згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тобто обов`язок позичальника достроково повернути суму позики, що залишилась та сплатити проценти виникає лише у разі пред`явлення відповідної вимоги позикодавцем. Уразі відсутності такої вимоги застосуванню підлягають загальні норми щодо строку виконання зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Як видно з матеріалів справи в межах строку дії кредитного договору ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» не зверталось до відповідача з вимогою про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилась та сплати процентів. Строк дії договору кредиту установлено в 48 місяців, з визначенням останнього платежу 30 листопада 2020 року, з позовом позивач звернувся у травні 2020 року, а тому вимоги про стягнення тіла кредиту та процентів за користування ним (щомісячних платежів) пред`явлені в межах строку позовної давності. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином оскільки вимоги про стягнення тіла кредиту та процентів заявлено в межах строку позовної давності суд не має підстав відмовляти у їх стягненні. Щодо вимоги про стягнення неустойки (штраф/пеня), то апеляційний суд виходить із такого. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. У заяві на отримання кредиту від 02 грудня 2015 року сторони визначили пеню в розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення, а тому вона повинна нараховуватись так:\~ сума основного боргу в межах позовної давності (55001,86 грн.) Х 0,3 % Х 365 днів, що в решті становить значно більше ніж заявлено позивачем. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню розмір основного зобов`язання за кредитом (тіло кредиту і проценти), річні проценти та нарахована позивачем пеняв розмірі 17174,51 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial