Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 04.09.2023 року до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 01.03.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідачки на користь позивача витрати, які він поніс у зв`язку з отриманням правових послуг і розглядом справи. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі в період з 31.01.1998 року по 10.03.2022 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який з 20.02.2022 року проживає з позивачем і знаходиться на його повному утриманні. В шлюбі 15.02.2018 року була народжена дочка [PERSON] і первісно записана в Державному Реєстрі актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області 02.03.2018 р. як дитина позивача. На підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.01.2022 р. по справі № 487/8220/21 (провадження 487/905/22), відносно позивача як батька, були виключені відомості з актового запису про народження дитини, оскільки експертиза виключила можливість позивача бути біологічним батьком цієї дитини. [PERSON] з початком повномасштабного вторгнення РФ на територію України забрала свої речі та речі Віри (в тому числі note-book Кирила) і без попередження виїхала з м. Миколаєва, залишивши [PERSON] з позивачем, на його утриманні. З березня 2022 року по цей час відповідачка не надає малолітньому [PERSON] будь-якої матеріальної допомоги на його утримання відповідно до вимог законодавства. Крім того, перебуваючи в м. Мукачево Закарпатської області з березня 2022 року, вона безпідставно зареєструвала сина [PERSON] як внутрішньо переміщену особу. Умисно переховувала своє місцезнаходження, ухиляючись від спати аліментів. Таким чином [PERSON] безпідставно отримувала на малолітнього Кирила державну допомогу з березня по серпень 2022 р. щомісячно в розмірі 3 000 гривень (всього 18 000 гривень), при цьому не надсилаючи дитині будь-яких коштів, не підтримуючи ані з дитиною, ані з позивачем будь-якого зв`язку, хоча їй добре відомі їх засоби зв`язку, котрі залишались незмінними з довоєнних часів. Додатково в цей же період, [PERSON] безпідставно отримала за свого сина [PERSON] допомогу ООН в розмірі 6 600 гривень, які також не були повернуті позивачу для утримання дитини, а були привласнені нею і витрачені на свої особисті потреби. Кошти на утримання сина [PERSON] перестали нараховувати позивачці лише у серпні 2022 року. Перебуваючи з квітня 2022 року з сином у с. Новоархангельськ Голованівського району Кіровоградської області позивач та їх малолітній син [PERSON] не були включені в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, так як були «двійниками», і тільки за допомогою Управління соціального захисту населення Новоархангельського відділу державних соціальних допомог, компенсацій, житлових субсидій і пільг Кіровоградської області, Мукачевської міської ради та Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної військової адміністрації, Кирило був знятий з обліку в м. Мукачево і почав отримувати допомогу в місці перебування - с. Новоархангельськ. Отже, з березня 2022 року відповідачка не тільки не утримувала матеріально дитину, нічим не допомагала, крім того кошти, які надавались на утримання дитини як ВПО, були відповідачкою необґрунтовано отримані та витрачені на свої власні потреби, а дитині повернуті не були, що порушує інтереси дитини, норми міжнародної конвенції про захист прав дитини і національне законодавства з охорони прав та інтересів дитини. Наразі в провадженні Заводського районного суду міста Миколаєва перебуває цивільна справа №394/652/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Відповідачка з червня 2022 року на постійній основі працює в Закарпатському обласному ліцеї-інтернаті з посиленою військово-фізичною підготовкою і отримує заробітну плату біля 15 000 гривень. Крім того, вона має окрему квартиру у м. Миколаєві, у якій постійно проживає декілька осіб на правах орендаторів, за яку сплачують по 5 000 гривень щомісячно. Місце проживання відповідачки, її місце роботи, заробіток, який вона отримує, позивачу стало відомо лише після отримання ним позову про визначення місця проживання дитини в травні 2023 року. При цьому відповідачка постійно змінює місце свого проживання та не отримує листування. Попри неодноразові звернення до відповідачки з пропозицією сплати аліментів на утримання сина, вона будь-яких коштів на утримання дитини не надсилає, хоча має таку можливість. Подружжям в 2019 році був узгоджений договір на довічне утримання літньої жінки 1931, року народження, і в подальшому передачі цієї квартири старшому синові. При нотаріальному посвідченні договору відповідачка попросила позивача оформити це договором дарування на її ім`я, мотивуючи це тим, що квартира, у якій вони проживали, і автомобіль оформлені на відповідача, бабуся старенька, вона потребує значної уваги, а тому подружжя зобов`язані будуть взяти її до своєї квартири проживати, а старший син [PERSON] після отримання диплома магістра імовірно повернеться додому в свою квартиру, яку йому підготували батьки. Відповідачка в тяжкі часи війни покинула не тільки свою дитину, а і стареньку бабцю, яка померла у лікарні і була похована за рахунок держави. Але квартира, яка вже була у власності позивачки, в липні 2022 року, коли позивачка нібито шукала свою дитину [PERSON] , була таємно продана задля купівлі в свою власність квартири в смт Свалява Закарпатської області. При цьому відповідачка, проживаючи у спільній з позивачем квартирі у м. Миколаєві протягом 2021 року з дітьми без позивача, не сплачувала комунальні послуги і, виїхавши в м. Мукачево, залишила борги за квартиру в розмірі 25 000 гривень, які в теперішній час змушений сплачувати позивач. Таким чином, малолітній спільний син сторін [PERSON] з березня 2022 по теперішній час проживає з позивачем, знаходиться на його утриманні та забезпеченні, вихованням сина займається лише позивач, натомість відповідачка ніякої участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Позивач є директором підприємства ТОВ «Віталіс-плюс» і отримує заробітну плату в розмірі 12 000 - 14 000 гривень. Невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по утриманню малолітнього сина тривалий час змусило позивача звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Крім того, відповідачка ухилялась від плати аліментів протягом 2022 та 2023 року, що є підставою для стягнення аліментів за минулий період, а саме: з березня 2022 року по день звернення до суду. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 06.09.2023 року було відкрито провадження по справі. Відповідачкою [PERSON] було подано 16.10.2023 року відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідачка зазначила, що після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] залишився на її утриманні та вихованні. З народження і по 23.02.2022 року проживав з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Після припинення з позивачем [PERSON] з січня 2021 року шлюбних відносин він проживав у квартирі по [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності його матері, відвідував сина [PERSON] за місцем проживання, спілкувався з ним. Вперше з розриву стосунків сторін син залишився у [PERSON] з ночівлею 23.02.2022 року. 24.02.2022 року РФ розпочала повномасштабне вторгнення на територію України, у м. Миколаєві залишатися було небезпечно через постійні обстріли. [PERSON] звернулась до позивача з проханням, щоб він повернув сина [PERSON] за місцем його проживання, оскільки вона мала намір евакуюватися з донькою [PERSON] та сином [PERSON] у безпечне місце. Однак, з 23.02.2022 року по 04.03.2022 року (день виїзду з м. Миколаєва), позивач не повернув сина, уникав зустрічей. Протягом зазначеного періоду відповідачка не мала можливості поспілкуватись з дитиною. 04.03.2022 року позивачка була вимушена виїхати з донькою [PERSON] з м. Миколаєва, так як подальше перебування у місті Миколаєві загрожувало життю через постійні обстріли. 29.03.29022 року відповідачка була взята на облік як внутрішньо переміщена особа та зареєструвала своє фактичне місце перебування: [ADDRESS] . Разом з нею був взятий на облік внутрішньо переміщеної особи і син [PERSON] та зареєстроване його фактичне місцем перебування за вказаною адресою. Така реєстрація сина була здійснена відповідачкою у зв`язку з тим, що він до 24.02.2022 року постійно проживав разом з нею, тому відповідач не знала, що позивач самочинно змінить місце проживання сина та не поверне його матері. При реєстрації [PERSON] повідомила, що в неї двоє дітей та надала відповідні свідоцтва працівнику ЦНАПу, а також повідомила, що син наразі залишився з батьком у місті Миколаєві, так як їм не вдалося виїхати разом, але за декілька днів він повинен його привезти до відповідачки. З питанням допомоги у організації поїздки сина до м. Мукачево Закарпатської області, відповідачка зверталася до батьків учнів Миколаївської спеціалізованої І-ІІІ ступенів школи №22, які перебували на території м. Миколаєва, та до тренера сина з дзюдо ФСТ «Динамо» [PERSON] , однак вони не змогли допомогти у організації поїздки сина до [PERSON] 20.04.2022 року позивачка придбала квиток, щоб повернутися до м. Миколаєва та забрати з собою сина [PERSON] до м. Мукачева Закарпатської області, де фактично на даний час проживала з донькою [PERSON] . Про це вона напередодні повідомила [PERSON] у телефонному режимі. Після цього телефон відповідачки було заблоковано та вона не мала можливості спілкуватися з ним та дитиною. Поспілкувавшись з сусідами за місцем проживання у м. Миколаєві відповідачка дізналася, що [PERSON] з сином після її з донькою від`їзду 04.03.2022 року проживали у їхній спільній квартирі за адресою [ADDRESS] . Однак, увечері 20.04.2022 року вони виїхали у невідомому напрямку. Після 20.04.2022 року батько [PERSON] заборонив спілкуватися синові [PERSON] з відповідачкою і сам не виходив на зв`язок. 22.04.2022 року [PERSON] звернулася до Мукачівської окружної прокуратури з заявою про намір вчинення злочину [PERSON] . З 20.04.2022 року по 17.08.2022 року позивачка кожен день телефонувала синові, однак він не відповідав, а номер відповідачки було заблоковано. Також [PERSON] телефонувала позивачу, щоб він привіз сина до неї у м. Мукачево Закарпатської області, однак зв`язку з ним не було, а місце їх перебування відповідачці не було відомо. 05.07.2022 року [PERSON] знову приїхала до міста Миколаєва, але з позивачем та сином не змогла поспілкуватися, їх місцезнаходження було невідоме. Тільки 17.08.2022 року відповідачка дізналася, що син перебуває на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області. 18.08.2022 року відповідачка направила заяву у Службу у справах дітей Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області з повідомленням те, що відповідач самовільно змінив місце проживання сина, чинив перешкоди [PERSON] у спілкуванні з ним. Після того, як відповідачці стала відома інформація про місце перебування сина [PERSON] (17.08.2022 року) та про наміри [PERSON] залишити дитину проживати з ним, відповідачка зібрала необхідні документи та 25.08.2022 року звернулася з заявою у Службу у справах дітей Новоархангельської селищної ради про прийняття рішення щодо визначення проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з матір`ю. 25.08.2022 року комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Новоархангельної селищної ради прийняла рішення №1, яким рекомендувала батькам звернутися до суду. Таким чином твердження батька, про те, що відповідачка покинула свою дитину та не спілкувалася з нею є надуманими. Батько [PERSON] перешкоджає відповідачці у спілкуванні з дитиною, налаштовує сина проти неї, повідомляючи йому неправдиві відомості. 12.09.2022 року [PERSON] приїздила до смт. Новоархангельск, одна зустрітися з сином не змогла через перешкоджання з боку [PERSON] . При цьому відповідачка змогла передати дитині речі та продукти харчування через дерев`яну огорожу. Для з`ясування місця перебування малолітнього сина відповідачка зверталась у поліцію м. Мукачева. В ході розгляду заяви було встановлено, що [PERSON] разом з сином переїхали з смт. Новоархангельська Кіровогорадської області до м. Києва. 12.12.2022 року відповідачка звернулась з заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві адміністрації про усунення перешкод у спілкування з сином. Не дивлячись на те, що син тимчасово проживає з 24.04.2022 року з батьком, [PERSON] протягом зазначеного часу постійно по мірі можливості приїжджає до сина та забезпечує його всіма необхідними речами: продуктами харчування, включаючи фрукти та овочі, необхідним шкільним приладдям, купує весь необхідний одяг: нижню білизну, куртки, футболки, светри, взуття, засоби гігієни, придбала планшет. [PERSON] неодноразово передавала посилки для сина [PERSON] через начальника Служби у справах дітей Новоархангельської селищної ради Кіровогрдаської області, оскільки позивач відмовлявся отримувати передані відповідачкою речі. Після повернення позивача з сином до міста Миколаєва, відповідачка передавала речі через кур`єрську доставку «Нова Пошта» великими посилками. 31.12.2022 року та у липні 2023 року відповідачка також приїздила до міста Миколаєва та намагалась зустрітись з сином та передати йому речі і подарунки, але позивач не впустив її до квартири. Вартість планшету, який [PERSON] купила сину, складає 11700 гривень, а вартість інших речей становить понад 30000 гривень. Таким чином [PERSON] виконує свій обов`язок щодо матеріального утримання дитини. [PERSON] не надав жодних належних допустимих доказів, що він вживав заходи щодо одержання з [PERSON] аліментів, але не міг їх одержати у зв`язку з її ухиленням від їх сплати. Позивачем [PERSON] було подано 18.10.2023 року відповідь на відзив, в якій вказано, що 23.02.2022 року син [PERSON] проживав з позивачем за згодою матері з метою здійснення дистанційного навчання в школі та неможливістю такого навчання за місцем мешкання [PERSON] через відключення світла. Відповідачка приховувала своє місцезнаходження до серпня 2022 року, коли був виявлений факт користування нею державними коштами допомоги внутрішньо переміщеним особам, призначеним сину [PERSON] . Син [PERSON] був знятий з обліку в м. Мукачево 18.07.2022 року коли відповідачку розшукав Новоархангельський відділ державних соціальних допомог, компенсацій, житлових субсидій та пільг Голованівської адміністрації Кіровоградської області. 20.07.2022 року відповідач направив SMS на телефон відповідачки з вимогою сплачувати аліменти на утримання [PERSON] , однак відповіді не отримав. Телефон [PERSON] ніхто не заблоковував. Також [PERSON] говорив відповідачці про необхідність надсилання коштів на утримання дитини в присутності представників служби у справах дітей в смт. Новоархангельск Кіровоградської області, на що отримав відмову. Протягом 2 років [PERSON] направила дитині 4 посилки: 02.09.2022 року та 02.10.2022 року (смт Новоархангельськ); 25.03.2023 року та 21.08.2023 року (м. Миколаїв), які переважно містили речі та продукти харчування не належної якості, а також надавались як гуманітарна допомога з боку третіх осіб. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні змісту пред`явленого позову та відповіді на відзив. Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, підтримали доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 181 СК України, способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За\~домовленістю між\~батьками дитини\~той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні\~розміру аліментів,\~згідно ст.\~182\~СК України,\~суд враховує: стан\~здоров`я та\~матеріальне становище\~дитини; стан\~здоров`я та\~матеріальне становище\~платника аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного,духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII\~від 27\~лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21\~грудня 1995\~року (далі\~ Конвенції\~про права\~дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про\~права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За змістом ст. 191 СК України аліменти на\~дитину присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня пред`явлення\~позову,\~а в\~разі подання\~заяви про\~видачу судового\~наказу -\~із дня\~подання такої\~заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 25.03.2013 року. \~ \~ \~ \~Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , з березня 2022 року проживає з позивачем. \~ \~ \~ \~Мати дитини - відповідачка [PERSON] мешкає окремо від дитини у місті Мукачево Закарпатської області, де взята на облік як внутрішньо переміщена особа 29.03.2022 року, що підтверджується довідкою від 29.03.2022 року №211-5000572047. Відповідачка з 28.06.2022 року працює в Закарпатському обласному ліцеї-інтернаті з посиленою військово-фізичною підготовкою Закарпатської обласної Ради з середньомісячною заробітною платою 7918 гривень 44 копійки; має на утриманні малолітню доньку [INFO] . \~ \~ \~ \~Добровільно аліменти у спосіб, визначений ст. 187 СК України, відповідачкою не сплачуються. Епізодично [PERSON] надсилаються відправлення для утримання дитини, від отримання частини з яких позивач відмовляється, мотивуючи відсутністю потреби в них, що було підтверджено самим [PERSON] у судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] є керівником ТОВ «Віталіс Плюс» та отримує середньомісячну заробітну плату у сумі 14500 гривень 00 копійок. У пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див., наприклад, рішення від 27 листопада 1992 р. у справі «Олсон проти Швеції (№ 2)» (Olsson v. Sweden (№ 2)), Series A, № 250, с. 3536, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. З огляду на викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України) та найважливіших інтересів дитини, суд вважає, що відповідачка зобов`язана і має можливість сплачувати на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову, тобто з 04.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Періодичне та на власний розсуд надіслання матір`ю [PERSON] , яка мешкає окремо від дитини, допомоги на утримання сина не свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо сплати поточних аліментів на утримання дитини, яка наразі мешкає з батьком та має право на створення умов, необхідних для гармонійного та всебічного розвитку, що є відповідальністю обох батьків. При цьому судом враховується, що наразі в провадженні Заводського районного суду міста Миколаєва перебуває цивільна справа №394/652/22 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третьої особи - Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третьої особи - служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини. За наслідками розгляду вказаної справи порядок сплати аліментів може бути змінений. Вимоги позивача про стягнення з відповідачки аліментів за минулий період задоволенню не підлягають, у зв`язку не доведеністю належними та допустимими доказами сукупності обставин, що позивач [PERSON] вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача за період з березня 2022 року по 04.09.2023 року, але не міг їх одержати саме у зв`язку з ухиленням відповідачки від їх сплати. Питання щодо повернення отриманої без достатньої правової підстави державної грошової допомоги ВПО та гуманітарної допомоги з боку міжнародних організацій підлягає розгляду в порядку ст. 1212 ЦК України, та не свідчить про наявність підстав для стягнення аліментів за минулий час в розумінні ст. 191 СК України. При цьому судом враховується, що згідно повідомлення Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради від 23.11.2023 року №4233/0/83-23, кошти ВПО у сумі 12000 гривень, отримані на [PERSON] , [INFO] за 2022 рік, були добровільно повернуті [PERSON] на рахунок Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради. У зв`язку з цим Управлінням соціального захисту населення Мукачівської міської ради було надіслано лист від 06.12.2023 року №377/01-07/7423 до Управління соціального захисту населення Новоархангельського відділу державних соціальних допомог, компенсацій, житлових субсидій Голованівської районної військової адміністрації Кіровоградської області про донарахування допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам [PERSON] відповідно до постанови КМУ від 20.03.2022 року №332, у розмірі 12000 гривень з 01.04.2022 року по 31.07.2022 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

Outcome: partial