Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

04.01.2024 року до суду надійшов позов [PERSON] , яким вона просить стягнути з [PERSON] на користь позивачки заборгованість за договорами позики від 21 січня 2023 року у розмірі 2500 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на момент звернення з позовом складає 93879 (дев`яносто три тисячі вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок, 40000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Стислий виклад позиції сторін Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.01.2023 року між [PERSON] , як позикодавцем та [PERSON] , як позичальником було укладено договір позики, за яким позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві вказану суму грошових коштів (суму позики) до 20.02.2023року. Посилаючись на зазначене, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість, за вищевказаним договором позики у розмірі 93879 грн. (гривневий еквівалент 2500 доларів США за курсом НБУ станом на день подачі позовної заяви). В обґрунтування заявленої вимоги, в частині відшкодування моральної шкоди, зазначила, що внаслідок неправомірних дій відповідача, що пролягають у неповернені грошових коштів, позивачці спричинено значні душевні страждання, розчарування в особі [PERSON] , порушенні звичного режиму життя та виникненні незручностей в зв`язку необхідністю вживати заходів щодо повернення заборгованості. Однак на сьогодні відповідач грошові кошти позивачу не повертає та ухиляється від добровільного виконання взятих на себе зобов`язань. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду. В позовній заяві представник позивача - адвокат Окунєв І.С. заявив клопотання про проведення судових засідань у справі в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі «ВКЗ» захищеного відеоконференцзв`язку з судом (https://vkz.court.gov.ua/) за участю представника [PERSON] - адвоката Окунєва І.С., який зареєстранований у системі електронного суду з використанням кваліфікованого електронного підпису. Ухвалою Лисянського районного суду від 09 лютого 2024 року справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Судові засідання проводити у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі «ВКЗ» захищеного відеоконференцзв`язку з судом (https://vkz.court.gov.ua/) за участю представника [PERSON] - адвоката Окунєва І.С, який зареєстранований у системі електронного суду з використанням кваліфікованого електронного підпису. 26 березня 2024 року представником відповідача [PERSON] подано клопотання про проведення судового засідання у вказаній цивільній справі, призначеному на 10 годину 26 березня 2024 року та подальших судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке було задоволено ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 26 березня 2024 року. В підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] взяли участь в режимі відеоконференції. 26.03.2024 року через канцелярію суду надійшла заява представника позивача - адвоката Окунєва І.С. про зменшення розміру позовних вимог в якій він зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання. Сторона позивача вважає за необхідне звернутися до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, не змінюючи при цьому підстав та предмету поданого нею позову, що обґрунтовується частковим поверненням боргу відповідачем в сумі, що дорівнює еквіваленту 500 доларів США. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 2000(дві тисячі) доларів США , що за курсом НБУ станом на момент подання цієї заяви складає 77815 (сімдесят сім тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 00 коп. та стагнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн. Розстрочити виконання судового рішення строком на п`ять місяців, починаючи з дати набрання ним законної сили шляхом щомісячної сплати заборгованості за договором позики рівними частинами по 400 (чотириста) доларів США за курсом НБУ станом на момент сплати, та щомісячної сплати відшкодування моральної шкоди рівними частинами по 6000 (шість тисяч) гривень. Також представник позивача не заперечував проти прийняття судом заяви представника відповідача - адвоката Кравчука Я.І. про визнання позову з врахуванням зменшення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та ухвалити в підготовчому судовому засіданні рішення про стягнення вказаних грошових коштів. 26.03.2024 представник відповідача [PERSON] подав заяву про визнання позову, в якій зазначив, що сторони досягли домовленостей щодо урегулювання спору та частково погасили заборгованість. У підтвердження реальності намірів відповідача, позовні вимоги визнав в повному обсязі, з урахуванням погашеної заборгованості у розмірі 500 доларів США, визнав зменшені позовні вимоги у розмірі 2000 доларів США; визнав вимоги щодо компенсації 30000 грн. моральної шкоди; щодо стягнення витрат на правову допомогу домовилися, що такі витрати не будуть стягуватися, тому даних вимог не визнав; також сторонами було досягнуто згоди щодо розтермінування суми боргу на 5 місяців рівними частинами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини З матеріалів справи судом встановлено, що 21 січня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики за умовами якого позивач передала, а відповідач отримав у борг грошову суму в розмірі 2500 доларів США та зобов`язався повернути вказану суму не пізніше 20 лютого 2023 року. У зазначений строк відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув. 26.03.2024 року через канцелярію суду надійшла заява представника позивача - адвоката Окунєва І.С. про зменшення розміру позовних вимог, яка обґрунтовується частковим поверненням боргу відповідачем в сумі, що дорівнює еквіваленту 500 доларів США. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, що за курсом НБУ станом на момент подання цієї заяви складає 77815 (сімдесят сім тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 00 коп. та стагнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн. В судовому засіданні представник позивача подав заяву, якою просив розстрочити виконання судового рішення строком на п`ять місяців, починаючи з дати набрання ним законної сили шляхом щомісячної сплати заборгованості за договором позики рівними частинами по 400 (чотириста) доларів США за курсом НБУ станом на момент сплати, та щомісячної сплати відшкодування моральної шкоди рівними частинами по 6000 (шість тисяч) гривень. Під час судового розгляду справи 26.03.2024 представник відповідача [PERSON] подав заяву про визнання позову, в якій зазначив, що сторони досягли домовленостей щодо урегулювання спору та відповідач частково погасив заборгованість у розмірі 500 доларів США. Зменшені позовні вимоги визнав у повному обсязі, а саме, не заперечував щодо стягнення з його довірителя суми позики у розмірі 2000 доларів США; визнав вимоги щодо компенсації 30000 грн. моральної шкоди; просив задовльнити клопотання позивача про розстрочення суми боргу на 5 місяців рівними частинами. В зв`язку з повним визнанням представником відповідача зменшених позовних вимог, сторони просили суд розглянути справу у підготовчому судовому засіданні з ухваленням рішення відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, ч.1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Конституцією України не встановлено заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Так, положеннями ст. 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Разом з тим, відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Щодо відшкодування моральної шкоди В своєму позові позивач зазначає, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань їй було завдано істотної моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яку вона зазнала, порушенні звичайного режиму життя та виникненні незручностей в зв`язку з необхідністю вживати заходів щодо повернення заборгованості. Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього. Твердження позивача про винність відповідача у тому, що позивач винен у душевних стражданнях, які вона зазнала внаслідок порушення договірних зобов`язань [PERSON] , виникненні незручностей в зв`язку з необхідністю вживати заходів щодо повернення заборгованості, суд вважає доведеним належними та достатніми доказами в розумінні статей 77 і 80 ЦПК України. В частині вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року від № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Висновки суду Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, заслухавши клопотання сторін, приходить до переконання про доцільність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 21 січня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики за умовами якого відповідач отримав у борг грошову суму в розмірі 2500 доларів США та зобов`язувався повернути вказану суму не пізніше 20 лютого 2023 року. На дату розгяду справи судом відповідач повернув за договором позики 500 доларів США. Залишок заборгованості по договору позики складає 2000 доларів США, які у відповідності до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У зазначений строк відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, а отже відповідачем [PERSON] порушені зобов`язання за договором позики. У зв`язку із викладеним суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення суми боргу за договором позики від 21.01.2023 року, в зазначеному у позовній заяві розмірі, стягнувши з [PERSON] на її користь грошові кошти у розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, що за курсом НБУ станом на момент розгляду справи складає 77815 (сімдесят сім тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 00 коп. Щодо вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи, що відповідач на час звернення позивача до суду, позику в сумі 2500 доларів США позивачці не повернув в строк, визначений договором позики, тобто до 20 лютого 2023 року, чим заподіяв їй шкоду матеріального характеру. Діяння відповдіача [PERSON] щодо неповернення суми позики є протиправним та перебуває в причинному зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Факт заподіяння позивачці моральних страждань доведено матеріалами справи. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповдіача на користь позивачки у рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 грн. Отже, вимоги у цій частині позову підлягають задоволенню. Відповідно до статті 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з вимогами статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. В підготовчому судовому засіданні представник відповідача визнав позовні вимоги. Судом роз`яснено сторонам про наслідки відповідних процесуальних дій та перевірено повноваження представника відповідача, що підтверджуються ордером на надання правничої правової допомоги від 08.03.2024р., свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (серія КС№ 5463/10 від 30.08.2017р.) та договором про надання правової допомоги 24/03/08/1 від 08.03.2024 року, яким не обмежено представника відповідача його представницькими повноваженнями щодо визнання позовних вимог. Згідно з ч.1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов: визнання їх усіма учасниками справи та відсутність в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Сторони дійшли взаємної згоди щодо зменшення розміру позовних вимог, розтермінування суми боргу на 5 місяців рівними частинами, подали до суду відповідні заяви про прийняте рішення та в судовому засіданні сторони одностайно наполягали на винесенні рішення під час підготовчого судового засідання. Щодо розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Відповідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Частиною 5 ст. 435 ЦПК України визначено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Враховуючи те, що сторони між собою погодили умови розстрочення рішення суду, за якими просили розстрочити виконання судового рішення у вказаній цивільній справі строком на п`ять місяців починаючи з дати набрання судовим рішенням законної сили шляхом щомісячної сплати заборгованості за договором позики рівними частинами по 400 доларів США 00 центів за курсом Національного банку України станом на момент сплати та щомісячної сплати в рахунок відшкодування моральної шкоди рівними частинами по 6000 грн., суд вважає, що наявні підстави для розстрочення рішення суду. Щодо судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення судовий збір у сумі 1338 (одна тисяча триста тридцять вісім) гривень 79 копійок, сплачений відподіно до квитанції ID: 2361-82-18-3071-4410 від 21.12.2023. На підставі викладеного і

Outcome: approved