Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив виключити відомості про його батьківство з актового запису № 553 від 22.12.2005, про народження дитини [PERSON] , [INFO] . За змістом позову, [INFO] відповідачка [PERSON] народила доньку - [PERSON] , про що 22 грудня 2005 року відділом реєстрації актів громадянського стану Заводської районної адміністрації м Запоріжжя, складено відповідний актовий запис № 553. Держана реєстрація народження дитини проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. За вказівкою матері, батьком записаний [PERSON] . Відтак у свідоцтві про народження дитина була записана як [PERSON] . 14.02.2014 року Заводський відділ ДРАЦС Запорізького МУЮ зареєстрував шлюб між ним та [PERSON] . З відповідачкою він був знайомий та перебував у відносинах досить тривалий час. Він вважав, що є батьком доньки [PERSON] , тому вже після реєстрації шлюбу - 18.03.2014 року разом із відповідачкою вони звернулися до Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького МУЮ зі спільною заявою про визнання його батьківства відносно [PERSON] , [INFO] . Потім він став помічати, що схожість між ним та донькою [PERSON] не має, почав переглядати фото родичів своїх та [PERSON] , та не виявив жодної схожості. У зв`язку з вищенаведеними подіями, він звернувся до суду з указаним позовом. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2023 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 13.09.2023 року апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Бабіч Сергія Анатолійовича залишено без задоволення. Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2023 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 10.01.2024 року скасовано рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13.09.2023 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У справі призначено підготовче судове засідання на 16.02.2024. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2024 підготовче провадження по цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 22.02.2024. Представник позивача під час проведення судового засідання позовні вимоги та фактичні обставини справи, зазначені у позовній заяві, підтримав, просив задовольнити їх. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовної заяви, з підстав, викладених у посилаючись на ч. 5 ст. 136 СК України. Представник третьої особи - начальник Заводського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у судове засідання не з`явився, відповідно до листів від 16.02.2024 та 04.03.2024 проти задоволення вимог не заперечував, просив розглянути справу без участі представника відділу. У судовому засіданні від 22.02.2024 свідок [PERSON] повідомив, що з [PERSON] він знайомий з 2013 року, вони були сусідами та проживали в будинку [ADDRESS] . До його ( свідка) переїзду, вони бачилися та спілкувалися майже щодня. Йому відомо, що [PERSON] стала дружиною позивача у 2014 році. Під час спілкування з [PERSON] , останній розповідав йому, що з [PERSON] він був знайомий з 2003 року, між ними були стосунки, [PERSON] є їх спільною дитиною. Стосунки між ними поновилися в 2011 році. На запитання представника позивача: «чому позивач зареєстрував [PERSON] , як свою дитину і чому раніше не реєстрував? » відповів, що останній був впевнений, що вона є його рідною донькою. Після її народження не реєстрував її, бо сам, ще був дитиною. Йому відомо, що [PERSON] піклувався про родину, у тому числі і про [PERSON] , купував їй речі, подарунки, разом вони їздили на відпочинок. Сумніватися про своє батьківство почав у 2022 році після того, як посварився з дружиною і вона йому повідомила, що [PERSON] не є його біологічною донькою. На запитання представника відповідача: «чи відомо йому, що [PERSON] подала до суду позов про стягнення аліментів з [PERSON] на неповнолітню [PERSON] » відповів, що йому це невідомо. «Чи змінилася [PERSON] за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] », відповів, що не звертав на це уваги. Свідок [PERSON] повідомив, що знайомий з [PERSON] більше 10 років, а з [PERSON] трохи менше. З дружніх розмов з [PERSON] , йому відомо, що з [PERSON] вони знайомі зі школи, приблизно з 2003 року, у них були інтимні стосунки. [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] . На запитання представника позивача: «чи відомо йому, чому [PERSON] при реєстрації доньки не зазначила її батьком [PERSON] , відповів, що [PERSON] йому розповідав, що на момент народження [PERSON] , вони з [PERSON] розійшлися, у нього були стосунки з іншою дівчиною та через підлітковий вік останній боявся брати на себе відповідальність за дитину. Від [PERSON] він постійно чув, що [PERSON] є його донькою. З [PERSON] вони поновили стосунки в 2011 року, коли почали проживати разом. Одружилися вони у 2014 році, він був у них на весіллі свідком. Після укладення шлюбу [PERSON] оформив дитину на себе. На момент реєстрації себе батьком дитини [PERSON] був впевнений, що він є її батьком. З 2011 року [PERSON] піклувався про дитину, як батько, купував їй речі, разом з родиною вони їздили на відпочинок. Він особисто бачив фотознімки з відпочинку. Сумніватися про своє батьківство почав у 2022 році після того, як почалися конфлікти в сім`ї та [PERSON] йому повідомила, що [PERSON] не є його біологічною донькою. На запитання представника відповідача: «чи відомо йому, що [PERSON] подала до суду позов про стягнення аліментів з [PERSON] на неповнолітню [PERSON] » відповів, що йому це невідомо. «Чи змінилася [PERSON] за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] », відповів, що не звертав на це уваги. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача. Син з відповідачкою знайомі з 2003 року, коли їм було з 14-15 років. Спочатку вони дружили, а через деякий час почали зустрічатися. Зі слів [PERSON] вони перебували в інтимних стосунках. [PERSON] казав їй, що [PERSON] завагітніла від нього. Коли [PERSON] народила доньку, син їх про це теж повідомив. [PERSON] до них не приходила, нічого не просила, вони до неї також не приходили, не допомагали. Після того, як вони відновили стосунки, [PERSON] у її присутності та у присутності її бабусі повідомила, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та її онучкою. Після цього, вона як бабуся почала про неї піклуватися. Через деякий час вони вирішили узаконити свої відносини та уклали шлюб 14.02.2014 році, після цього, у березні 2014 року, оскільки у онучки були інше прізвище та по батькові, [PERSON] визнав своє батьківство відносно [PERSON] офіційно ( зареєстрував її). [PERSON] на момент визнання батьківства був впевнений, що [PERSON] є його донькою. Оскільки [PERSON] світленька з блакитними очима, як у другого її сина [PERSON] , [INFO]., у неї не було сумнівів, що [PERSON] є її онучкою. Увесь цей час [PERSON] піклувався про неї, як про свою дитину. Про те, що [PERSON] не є рідною дочкою [PERSON] , останній дізнався під час сварки з [PERSON] , яка про це і повідомила йому. [PERSON] до останнього ( до отримання результатів ДНК експертизи) вірив, що [PERSON] є його біологічною дочкою. На запитання представника відповідача: «чи повідомляв [PERSON] їй, що [PERSON] подала до суду позов про стягнення аліментів з [PERSON] на неповнолітню [PERSON] » відповіла, що їй це невідомо. «Чи змінилася [PERSON] за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] », відповіла, що вона змінилася, оскільки подорослішала. У судовому засіданні від 20.03.2024 свідок [PERSON] пояснила, що сім`ю [PERSON] не знає, а з [PERSON] вони знайомі з дитинства, приблизно з 7-8 років. Її бабуся проживає в одному під`їзді із [PERSON] , тому вони часто гралися у її дворі. [PERSON] приходив теж у їх двір до того, як [PERSON] завагітніла. Щоб конкретно [PERSON] він приділяв увагу, не помічала. Коли [PERSON] була вагітною, [PERSON] поряд ніколи не бачила. Також знає, що у [PERSON] були стосунки із чоловіком, який старший за неї. І, зі слів [PERSON] , саме від цього чоловіка у неї народилася донька. Цього чоловіка вона ніколи не бачила. [PERSON] з`явився, коли дитині було десь 2 роки. Після чого вони одружилися. Підтвердити або спростувати те, що у [PERSON] не було статевих відносин з [PERSON] до народження її дитини, та те, що на момент народження [PERSON] [PERSON] знав, що це не його дитина, не може. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона із відповідачкою є близькими подругами із самого дитинства. З [PERSON] вона знайома приблизно з 7 класу, були в одній компанії. [PERSON] з [PERSON] не зустрічалися, взагалі в їх компанії пар не було. Коли [PERSON] завагітніла, [PERSON] в їх компанії вже не було, де він перебував, їй не відомо. Їй відомо, що [PERSON] зустрічалася зі старшим за неї чоловіком, від якого вона завагітніла. Якщо б у [PERSON] з [PERSON] були близькі стосунки, [PERSON] точно би їй про це розповіла. Чоловіка, від якого завагітніла [PERSON] , вона бачила один раз здалеку. В її присутності [PERSON] не казала [PERSON] , що [PERSON] не є його дитиною. Свідок [PERSON]. , у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її колишнім вітчимом, який за документами був її батьком. Коли їй було 6 років і вона пішла у перший клас, мати із батьком почали разом проживати, потім одружилися, після чого [PERSON] її удочерив. Спочатку вона називала позивача [PERSON] , потім на прохання матері - батьком. Після 14 років між її мамою та [PERSON] почалися сварки. Матір [PERSON] , бабусю, вона називала по імені. Хоча вони і відпочивали разом, але ставлення до неї бабусі не було як до онуки. [PERSON] купував їй речі, та одяг. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 14.02.2014 між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 21 (а.с. 13 т. 1). Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження, виданого 18.08.2014 року повторно, серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] народилася у м. Запоріжжі, про що 19.05.2015 року здійснено відповідний актовий запис № 553, у відповідній графі міститься запис про [PERSON] , як батька дитини, та [PERSON] , як матір дитини (а.с. 6 т. 1). За даними повного витягу про народження [PERSON] , [INFO] , № [NUMBER] від 25.11.2021 вбачається, що, згідно зі статтею 126 СК України, 18.03.2014 року [PERSON] та [PERSON] в Заводському відділі ДРАЦС РС Запорізького МУЮ склали та підписали спільну заяву про визнання батьківства №19/-2-04/2-58, після чого були внесені відомості про прізвище дитини з « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », відомості про батька з « [PERSON] » на « [PERSON] », з « [PERSON] » на « [PERSON] », з « [PERSON] » на « [PERSON] », дату народження батька змінено на « [INFO] » ( а.с. 7-11 т. 1). Під час розгляду справи за клопотанням [PERSON] та за ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2022 року була проведена судово-генетична експертиза, проведення якої було доручено експертам Комунальної установи Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи Запорізької обласної ради (а.с.22-24, 47-48 т. 1). Відповідно до Висновку експерта № 3474 (ім) / 2739 (мг) встановлена відсутність кровного споріднення між заявником [PERSON] та дитиною [PERSON] (а.с.78-81). Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу (частина перш статті 18 СК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України). Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України). Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України). У частині п`ятій статті 136 СК закріплене правило, згідно з яким, якщо особа визнала своє батьківство, завідомо знаючи, що вона не є батьком дитини, то оспорювати такий запис вона не може, оскільки ніякого порушення її прав не було - подаючи заяву про визнання свого батьківства, вона сама бажала, щоб такий запис був здійснений органами РАЦС. Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини. Вважається, що при прийнятті рішення про «оформлення» свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу РАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається. Разом з тим законодавець не виключає право особи, записаної батьком дитини за її заявою про встановлення батьківства, оспорювати здійснений органом РАЦС запис за мотивами порушення волевиявлення (наприклад, якщо заява про встановлення батьківства була подана під впливом погрози, насильства тощо). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2020 року у справі № 606/2142/18 (провадження № 61-19502св19), на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зазначено, що: «при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі». За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2023 року у справі № 172/1206/21 (провадження № 61-9183св22) зазначено, що: «за приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати». Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 127/25686/17 (провадження № 61-43951св18), від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц (провадження № 61-38660св18), від 22 грудня 2020 року у справі № 127/25686/17 (касаційне провадження № 61-13452св19), від 05 лютого 2021 року в справі № 615/483/20 (касаційне провадження № 61-17337св20). Суд, на підставі досліджених доказів, встановивши те, що позивач не є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів того, що позивач у момент реєстрації народження дитини знав, що він не є біологічним батьком дитини, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог. Відповідач не довела достатніми та достовірними доказами, що позивач є батьком дитини або в момент реєстрації батьком дитини знав, що не є таким або не міг про це не знати. Крім того, жоден свідок зі сторони відповідача, навіть якщо й був повірений у секрети відповідача, не підтвердив, що остання розповідала позивачу, що той не є батьком дитини до реєстрації його батьком дитини. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (частина перша статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»). Відповідно до п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Враховуючи повне задоволення позовних вимог та те, що позивач в порядку п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: за проведення судово - медичної молекулярно - генетичної експертизи у розмірі 8447 грн. 64 коп. та на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved