Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про скасування державної реєстрації земельної ділянки, площею 0,0375 га, кадастровий номер 4610160300:07:004:0108, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); скасування запису у поземельній книзі щодо земельної ділянки, площею 0,0375 га, кадастровий номер 4610160300:07:004:0108, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та закриття поземельної книги. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що їй з 2001 року на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0614 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . З метою внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, вона звернулась з відповідною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, проте отримала відмову у зв`язку з тим, що на належну їй земельну ділянку накладається частина сусідньої земельної ділянки кадастровий номер 4610160300:07:004:0108, площею 0,0375 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить відповідачу [PERSON] . У зв`язку з цим, вона звернулась до суду з відповідним позовом і рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 09.11.2022 року, яке набрало законної сили, скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] на таку земельну ділянку. Після цього, вона повторно звернулась до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з проханням скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 4610160300:07:004:0108, площею 0,0375 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , проте отримала відмову, оскільки судом при вирішенні попередньої справи таке питання не вирішувалось. Наявність цієї державної реєстрації перешкоджає їй здійснити державну реєстрацію своєї земельної ділянки. Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Львівській області не погодився та подав відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Зазначає, що скасування державної реєстрації земельної ділянки є виключною компетенцією державного кадастрового реєстратора, втручання в діяльність якого не допускається, а в наданому позивачем рішенні суду не зазначалось про зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки. Позивач також не вказує, які саме дії вчинялись Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області, через що останній є неналежним відповідачем. Просить у задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив позивач наводить аргументи, аналогічні мотивам позову та крім того наголошує, що в інший спосіб, окрім як судового, вона не в змозі захистити свої права. Крім того, у випадку прийняття позитивного для неї рішення суду, воно стане підставою для внесення відповідним відомостей державним кадастровим реєстратором. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог статті 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування не надходило. Позовна заява поступила до суду 07.11.2023 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 13.11.2023 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 05.02.2024 року. Справа призначена до судового розгляду по суті. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позивач та її представник в судовому засіданні під час виступу з вступним словом позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просять позов задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні під час виступу із вступним словом пояснила, що права та інтереси Львівської місткої ради не порушуються і тому, у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили. Оскільки суд забезпечив можливість учасникам справи представити свою позицію, а строки для подання доказів завершились, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, які не з`явилися на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що на підставі державного акта на право власності на землю від 19.02.2002 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.11), позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0614 га, призначена для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . За відповідною заявою позивача відносно цієї земельної ділянки розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.12-45). Власником суміжної земельної ділянки, площею 0,0375 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4610160300:07:004:0108, була відповідач [PERSON] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.62). Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 09.11.2022 року (а.с.49-54), яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 13.03.2023 року (а.с.55-61), визнано незаконним та скасовано рішення Винниківської міської ради № 1287 від 03.07.2014 року «Про затвердження гр. [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки на [ADDRESS] », а також скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0375 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4610160300:07:004:0108. Після цього, позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, площею 0,0375 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4610160300:07:004:0108 (а.с.63). Листом від 15.05.2023 року (а.с.64) відповідач відмовив у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 4610160300:07:004:0108, оскільки рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09.11.2022 року не стосується цього питання. Одночасно, рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 16.05.2023 року (а.с.66), відмовлено позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки електронний документ не відповідає установленим вимогам та через невідповідність поданих документів законодавству. При цьому, згідно висновку щодо перевірки електронного документа (а.с.68), існує перетин земельної ділянки із земельною ділянкою № 4610160300:07:004:0108. Площа співпадає на 0,4759%. З метою захисту своїх прав позивач звернулася до суду з цим позовом. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернулася до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2018 року в справі № 361/2965/15-а, від 09.11.2021 року у справі № 542/1403/17). Відповідно до частин першої, другої статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною першою статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Стаття 193 ЗК України визначає поняття Державного земельного кадастру, відповідно до якого - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 ЗК України). Таким Законом є Закон України «Про Державний земельний кадастр», який визначає правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру. Відповідно до абзацу третього частини першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Згідно з частиною першою статті 11 цього Закону, відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим (частина друга статті 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Відповідно до частин першої, другої та десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Крім того, за змістом частини тринадцятої статті 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, в т.ч. у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). У справі яка розглядається згаданим вище рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 09.11.2022 року (а.с.49-54), скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 4610160300:07:004:0108 і водночас, цим же рішення суду встановлено, що формування земельної ділянки відповідача [PERSON] , як об`єкта цивільних прав (площею 0,0375 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4610160300:07:004:0108), є неправомірним, оскільки у цю площу включено частину земельної ділянки [PERSON] , внаслідок чого площа обох земельних ділянок співпадає на 0,4759%. Таким чином, оскільки право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4610160300:07:004:0108 припинено, відповідні відомості, які містяться в Державному земельному кадастрі відносно цієї земельної ділянки підлягають скасуванню. Як наслідок, позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає до задоволення. При цьому, суд відхиляє аргументи представника Головного управління Держгеокадастру про те, що він є неналежним відповідачем, оскільки згідно пункту 4 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Крім того, важливо звернути увагу, що цим рішенням не відбувається втручання у діяльність державного кадастрового реєстратора, а лише відбувається скасування державної реєстрації земельної ділянки, що відповідно до частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру. Зрештою саме суд, а не державний кадастровий реєстратор, наділений повноваженням на скасування державної реєстрації земельної ділянки і повноваження останнього полягають виключно у внесенні відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, а не у прийнятті рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Що ж стосується позовної вимоги про скасування відповідного запису у Поземельній книзі та її закриття, в цій частині у задоволенні позову належить відмовити. Так, згідно частини четвертої статті 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Отже, після ухвалення рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідача, Поземельна книга закриється відповідно до Закону, що виключає необхідність внесення до неї змін. Тому, така вимога є передчасною, не забезпечить ефективного поновлення прав позивача, а відтак в її задоволенні належить відмовити. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольнив лише одну позовну вимогу немайнового характеру, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідачів на користь позивача слід стягнути 1073,60 гривень судового збору, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.10).

Outcome: partial