Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] (спадкодавець за законом), що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Після смерті матері відкрилася спадщина на належний спадкодавцю житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Інших спадкоємців немає. Даний будинок належав її матері на праві особистої власності згідно запису в погосподарській книзі №16 за 2016-2023 роки, особовий рахунок 11:0054:3. Даний факт стверджується: довідкою Ушомирської сільради №329 від 15.03.2023р. Державна реєстрація права власності даного житлового будинку станом на 29.12.2012 року не проводилась (довідка КП «Коростенське МБТІ» №274 від 07.09.2023р.). В Спадковому реєстрі відкрита спадкова справа №195/2023, відповідно до якої спадщину після смерті спадкодавця прийняла [PERSON] , [INFO] . Нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на житловий будинок у судовому порядку. Нотаріус свою відмову мотивував тим, що відповідно до п.4.16 п.4.19 Глави 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно... та «за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Вказаний будинок за час свого життя, спадкодавець будувала, але нею, не було належним чином оформлено право власності на будинок, та не отримано відповідних документів, які б посвідчували за нею це право. Оскільки первинна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] у встановленому порядку проведена не була, враховуючи, що реєстрація будинків органами БТІ на той час проводилося лише у містах і селищах міського типу, що було передбачено інструкцією від 31.01.1966 року Міністерства комунального господарства РСР «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», то відповідно зазначений будинок в органах МБТІ зареєстрований не був, так як законодавством, яке було чинним на той час, не було передбачено реєстрацію в сільській місцевості нерухомого майна органами БТІ. Тому, відповідно до норм чинного законодавства, наведених вище, у неї виникла необхідність звернутися до суду для встановлення права власності на вказаний житловий будинок. Враховуючи, що за життя право власності на житловий будинок спадкодавець не зареєструвала, тобто, щодо неї створилась правова ситуація, що унеможливлює оформити спадщину в позасудовому порядку, так як іншого позасудового порядку вирішення даного питання, не передбачено. Відповідачем у справі, зазначено Територіальну громаду в особі Ушомирської сільської ради, яка при умові настання певних обставин, передбачених чинним законодавством України, в тому числі і у випадку неприйняття мною спадщини також, має право на спадкове майно. Просить просить визнати за нею, [PERSON] , право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який залишився після смерті її матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , в порядку спадкування за законом. В підготовче засідання сторони не з`явилися. Позивач надала заяву, в якій зазначила про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в наданій суду заяві зазначив, що позов визнає, що відповідно до статті 200 ЦПК України, надає суду підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 84 років в с.Ковбащина Коростенського району, Житомирської області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 15.09.2021 року. З довідок Ушомирської сільської ради Коростенського району №330 та №329 від 15.03.2023 року слідує, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та постійно проживала одна на день своєї смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належав [PERSON] на підставі запису в погосподарській книзі №16 за 2016-2023 роки, особовий рахунок 11:0054:3, Рік забудови 1960. [PERSON] , як дочка померлої [PERSON] , є спадкоємцем по закону першої черги . Ступінь родинного зв`язку [PERSON] та віднесення її до першої черги спадкоємців [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ушомирським сільським ЗАГСом Коростенського району 12.09.1971 року. Зміна прізвища позивача відбулась при реєстрації шлюбу , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 23.10.1993 року Ушомирською сільською радою Коростенського району. Частиною 1 ст. 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.07.2023 року у цивільній справі №279/2406/23 [PERSON] було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Ковбащина Коростенського району Житомирської області. По праву наданому судовим рішенням за заявою [PERSON] державним нотаріусом Першої коростенської державної нотаріальної контори Житомирської області була заведена спадкова справа №195/2023 . Інформація про наявність інших спадкоємців за законом або заповітом у справі відсутня. Зі змісту листа виконуючого обов`язки завідувача Першої коростенської державної нотаріальної контори Житомирської області Ходаківської Л.В. №419/02-14 від 25.09.2023 року слідує, що свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на житловий будинок за адресою:\~ [ADDRESS] \~ не видавалось і не може бути видано оскільки державна реєстрація права власності на даний житловий будинок станом на 29.12.2012 року не проводилась. З Інформаційної довідки, виданої КП «Коростенське міжміське бюро технічне інвентаризації Житомирської обласної ради» за №274 від 07.09.2023 року, слідує, що державна реєстрація права власності житлового будинку [ADDRESS] , станом на 29.12.2012 року не проводилась. З технічного паспорту, виготовленого ФП [PERSON] слідує, що інвентаризація будинку проводилась 16.03.2023 року. \~ \~ \~ \~На час розгляду справи можливість державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок за спадкодавцем позивача втрачена, що є перешкодою реалізувати свої спадкові права в органах нотаріату. \~ \~ \~ \~З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердила неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved