Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

11 березня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просила визнати за нею право власності на дві земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька [PERSON] . На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що [INFO] померла її батько [PERSON] . Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно. Вона є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та дві земельні ділянки, площею 2,7981 га. В оформленні спадщини на решту земельних ділянок, які свого часу успадкував [PERSON] після смерті своєї матері, нотаріус їй відмовила через відсутність правовстановлюючих документів. Покликаючись на це, вона не має можливості оформити право власності на землю в нотаріальній конторі, у зв`язку з чим просила позов задовольнити. В судове засідання позивачка не з`явилася. Згідно письмової заяви від 01 квітня 2024 року просила справу розглядати за її відсутності, та задовольнити позов. Локницька сільська рада явку повноважного представника для участі в судовому засіданні не забезпечила. Згідно письмової заяви від 20 березня 2024 року № 193 пред`явлений позов визнає, розгляд справи просить здійснювати за відсутності представника сільської ради (а.с.51). Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку суд з врахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла баба позивачки [PERSON] (а.с.19). Після її смерті спадщину прийняв її син [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.13). З довідки Локницької сільської ради від 22 грудня 2023 року № 481 слідує, що [PERSON] , який помер [INFO] , фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки до виповнення шестимісячного терміну з дня смерті спадкодавця вступив в управління та володіння спадковим майном, взяв на зберігання речі домашнього вжитку, особисті речі та документи померлої (а.с.24). До складу спадкового майна, яке прийняв [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] входять дві земельні ділянки, а саме площею 0,9359 га кадастровий номер 5622284000:07:000:0027, та площею 0,7137 га кадастровий номер 5622284000:07:000:0089 для ведення особистого селянського господарства, що стверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку IV-РВ № 027680. Цей Державний акт було видано 15 березня 2004 року, тобто після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Факт належності вищезазначених земельних ділянок матері спадкодавця [PERSON] підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9931818052024 та № НВ-9931817942024 від 02 березня 2024 року (а.с. 30, 37) та копією сертифіката на право на земельну частку (пай), РВ № 0142452, як члену [PERSON] , площею 3,17 умовних кадастрових гектари (а.с.25). За відомостями Зарічненської державної нотаріальної контори від 22 березня 2023 року № 1-16/123 із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, заповіт не посвідчувався, свідоцтво про право на спадщину за законом чи заповітом не видавалося. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , Зарічненською державною нотаріальною конторою 29 лютого 2008 року було заведено спадкову справу № 120. 18 листопада 2010 року було видано свідоцтва про право на спадщину, зареєстровані в реєстрі за № 1690 та № 1692. Оскільки справи у 2010 році передані до Рівненського обласного державного нотаріального архіву, встановити хто саме звертався із заявою про прийняття спадщини та на видачу свідоцтва неможливо (а.с. 52). Позивачка [PERSON] є спадкоємицею за заповітом від 17 серпня 2007 року (а.с.14), прийняла спадщину та отримала у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 листопада 2010 року № 1690 № 1692 (а.с.16,17) на житловий будинок та дві земельні ділянки, площею 2,7981 га. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 13 березня 2024 року державний нотаріус Зарічненської районної державної нотаріальної контори відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, які належали матері спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки державний акт виданий після її смерті (а.с.50). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На даний час Законами України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» видача державних актів на право власності на земельну ділянку не передбачена. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи вищезазначені та досліджені докази, враховуючи те, що позивачка має право на спадщину за законом після смерті свого батька, однак не має можливості отримати свідоцтво про право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом у зв`язку з тим, що Державні акти на право власності на земельні ділянки були видані після смерті спадкодавця, суд приходить до висновку про те, що порушене право позивачки слід захистити у визначений позовом спосіб. Судові витрати судом не розподіляються, оскільки позивачка [PERSON] просить залишити судові витрати за нею.

Outcome: approved