Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

16 січня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Держави України в особі Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа Державна казначейська служба України, в якій просить: - стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого у Державній казначейській службі України єдиного казначейського Київського відділу виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 15000 грн; - стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого у Державній казначейській службі України єдиного казначейського Київського відділу виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 12000 грн; - стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого у Державній казначейській службі України єдиного казначейського Київського відділу виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2684 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07 квітня 2020 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Форсюк В. К. у виконавчому провадженні № 60770833 винесена постанова про арешт коштів боржника. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року частково задоволено позов [PERSON] до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця, винесену у виконавчому провадженні № 60770833 про арешт коштів боржника від 07 квітня 2020 року. Після чого 24 листопада 2023 року заступник начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виніс постанову про зняття арешту з коштів боржника. Зазначив, що внаслідок протиправних дій державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Форсюка В. К., а саме безпідставно накладеного арешту на всі грошові кошти, йому була заподіяна моральна шкода, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків. Акцентував увагу на тому, що у період часу, коли на його грошові кошти був накладений арешт, у нього виникла потреба у заміні даху у будинку, де він мешкає, однак, оскільки він не міг скористатися своїми грошовими коштами, він разом зі своєю родиною змушений був мешкати у будинку з несправним дахом. Перелічені негативні явища призвели до постійних сварок в родині, що в свою чергу стало причиною погіршення самопочуття. Відтак, просить стягнути моральну шкоду у розмірі 15 000 гривень. Крім того, зазначив, що внаслідок протиправних дій державного виконавця його дружина змушена була звернутися за захистом порушених прав до юриста з метою отримання правничої допомоги. Понесені ними витрати на правничу допомогу склали 12\~000 гривень, які позивач просить стягнути з Державного бюджету України у відшкодування матеріальної шкоди. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. \~ \~ \~ \~08 лютого 2024 року від представника Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області Пузікова В. на адресу суду надійшов відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що кошти на відшкодування шкоди державою, підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення. Зауважив на тому, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) відповідачів та їх вини у заподіянні такої шкоди. \~ \~ \~ \~16 лютого 2024 року від представника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романа В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що у справі № 520/22715/23 Харківський окружний адміністративний суд, ухвалюючи 06 листопада 2023 року рішення про задоволення позовних вимог, визнання протиправними та скасування постанов про арешт коштів боржника від 20 лютого 2020 року та від 07 квітня 2020 року, дійшов помилкового висновку та надав неправильну правову оцінку тому факту, що арешт майна (коштів) боржника після завершення виконавчого провадження № 60770833 не був знятий. Жодних інших мотивів визнання протиправними та скасування постанов про арешт коштів боржника суд у рішенні не навів. Зауважив на тому, що позивач не надав жодного належного доказу на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, у тому числі доказів щодо погіршення його стану здоров`я, необхідності заміни даху будинку та інше. З приводу вимоги позивача про стягнення на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 12000 грн, які понесла його дружина на правничу допомогу, зазначив, що позивач помилково ототожнює витрати на правничу допомогу та шкоду (збитки), вважаючи їх витратами, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Зауважив, що понесені дружиною позивача витрати на правничу допомогу жодним чином не пов`язані з розглядом справи № 520/22715/23, оскільки рішення по вказаній справі було ухвалено до укладення між дружиною позивача та ТОВ «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ «ДОПОМОГА ЮРИСТА» договору № 11122301 про надання правової допомоги. Вказав, що позивач приховав від суду ту обставину, що арешт на грошові кошти, які перебували на рахунках, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», був накладений ще задовго до винесення відповідної постанови у виконавчому провадженні № 60770833. Викладені обставини вказують на очевидне зловживання позивачем своїми процесуальними правами, зокрема правом на звернення до суду за захистом, яке полягає у поданні безпідставного позову, у зв`язку з чим просив суд накласти на повивача штраф у розмірі від 0,3 до 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник Державної казначейської служби України у Харківській області у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву зазначено розглядати справу за відсутності представника Державної казначейської служби України у Харківській області. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 05 грудня 2019 року державним виконавцем Форсюк К. А. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 60770833 з примусового виконання постанови № НК 152676 від 01 серпня 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 850 грн. Як вбачається з інформації про виконавче провадження № 60770833, 20 лютого та 07 квітня 2020 року державним виконавцем Форсюк К. А. у вказаному виконавчому провадженні винесена постанова про арешт коштів боржника. 27 жовтня 2020 року у виконавчому провадженні № 60770833 державним виконавцем Форсюк К. А. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року частково задоволено позов [PERSON] до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови. Визнано протиправними і скасовано постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про арешт коштів боржника ВП № 60770833 від 20 лютого 2020 року та від 07 квітня 2020 року. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року набрало законної сили 17 листопада 2023 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 24 листопада 2023 року у виконавчому провадженні № 60770833 заступником начальника відділу Лівенцевим І. О. винесена постанова про зняття арешту з коштів. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З аналізу викладеного слідує, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачен ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених частиною\~другою цієї\~статті.\~ Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. ст. 1173 та 1174 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Частиною 1 ст. 1174 цього Кодексу, передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005р. у справі № 32/421). Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Суд виходить з того, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, а також статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення рішенням суду неправомірність і скасування постанов державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про арешт коштів боржника. З урахуванням того, що судовим рішенням було констатовано прийняття протиправних рішень посадовою особою відповідача, вказане свідчить про те, що позивач від таких дій переніс негативні емоції, оскільки був вимушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема звертатися до суду, щоб домогтися скасування постанов державного виконавця. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки він був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність винесених державним виконавцем постанов. Разом з тим визначений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 15 000 гривень у даній конкретній справі суд вважає завищеним та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав позивач, унаслідок протиправно винесених постанов про накладення арешту коштів боржника, з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 12000 грн суд зазначає таке. Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421). Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166\~ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилався на те, що його дружина змушена була звернутися до юридичної компанії за правовою домовою, на підтвердження чого долучив копію договору № 11122301 про надання парової допомоги/юридичних послуг від 11 грудня 2023 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ЦЕНТР ПРАОВОЇ ДОПОМОГИ «ДОПОМОГА ЮРИСТА», у зв`язку з чим вони понесли витрати на правничу допомогу у розмірі 12\~000 грн, а тому він має право на відшкодування майнової шкоди у зазначеному розмірі. Разом з тим суд вважає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення на його користь матеріальну шкоду у розмірі 12\~000 грн, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що зазначені витрати понесені саме позивачем та такі витрати пов`язані саме з відновленням особистого чи майнового блага позивача, завданого незаконними рішеннями службової особи органу державної влади. Окрім того, суд акцентує увагу позивача на тому, що витрати, понесені на правничу допомогу відповідно до положень процесуального законодавства віднесено до судових витрат та їх не можна вважати збитками чи шкодою у розумінні норм ЦПК України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в розмірі 2684 грн, сплаченого ним при подачі позову, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судового збору вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 99 грн 31 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial