Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

03.11.2023 року [PERSON] (далі по тексту позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Білгород-Дністровського\~відділу державної\~виконавчої служби\~у Білгород-Дністровському\~районі Одеської\~області Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса)(далі по тексту відповідач) про визнання протиправною\~бездіяльності у\~не знятті\~арешту з\~майна та\~зобов`язання зняти\~арешт(а.с.1-4). Так, позивачка просить суд: -визнати протиправною бездіяльність начальника Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Федорчука С.Г. у не знятті арешту з усього належного її майна, накладеного 22 березня 2011 року при відкритті виконавчого провадження №25310062; -зобов`язати уповноважену особу Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього її майна, накладений 22.03.2011 року при відкритті виконавчого провадження №25310062. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.03.2024 року цивільну справу № 495/11974/23 за позовною заявою [PERSON] до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності у не знятті арешту з майна та зобов`язання зняти арешт прийнято до свого провадження. Справу призначено до судового розгляду (а.с.29-30). В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, але надала суду заяву, згідно із якою просила розглядати справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.18). В судове засідання відповідач представник Білгород-Дністровського відділу ДВС не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд даної справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно інформаційної довідки 348009005 від 26 вересня 2023 року позивачці на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку під номером [ADDRESS] . З тієї ж довідки вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження «арешт нерухомого майна», на підставі винесеної державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції 22 березня 2011 року постанови про відкриття виконавчого провадження № 25310062 (а.с.5-6). Відповідно до повідомлення начальника Білгород-Дністровського відділу ДВС у Білгород-Дністровському\~районі Одеської\~області Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса)\~Сергія Федорчука\~від23.10.2023 року № 72908 вбачається, що на примусовому виконанні у відділі ДВС у період з 22.03.2011 року по 15.07.2011 рік знаходилось виконавче провадження №25310062 з примусового виконання виконавчого листа №2-2476 від 28.01.2010 року, виданого Суворовським районним судом міста Одеси, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПроКредит Банк» коштів у сумі 70 359,2 грн. При відкритті виконавчого провадження 22.03.2011 року було накладено арешт на все майно боржника. Виконавче провадження було завершено 15.07.2011 року у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.47 закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент прийняття рішення, тобто за письмовою заявою стягувача. Надати копії будь-яких постанов неможливо у зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження (а.с.7). Крім того, позивачка зазначила, що на телефонний дзвінок до АТ «ПроКредит Банк» їй було повідомлено, що довідку про відсутність заборгованості направлять поштою, яку вона досі не отримала. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочато знову, крім випадків, передбачених законом України «Про виконавче провадження». Позивачка вказала, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинне призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Дані обставини і стали підставою для звернення позивачки із позовною заявою до суду. Відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» виконавець застосовує арешт майна боржника для забезпечення реального виконання виконавчого документа. Згідно статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 08.07.2011 року, чинній на момент повернення виконавчого документу, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Приписами статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» особи, в інтересах, яких накладено арешти, необхідно залучити в якості співвідповідачів по справі. Враховуючи вищевикладене, слід дійти до висновку, що арешт, накладений відділом державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 22.03.2011 року, ВП № 25310062, порушує майнові інтереси позивачки [PERSON] , оскільки наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту у відсутність самого виконавчого провадження та відсутність майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном. Між тим, суд не погоджується з позовними вимогами [PERSON] про визнання протиправною бездіяльність начальника Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Федорчука С.Г., оскільки такі вимоги у даному випадку не передбачені нормами діючого цивільного процесуального законодавства, так як зняття арешту з майна є достатнім способом захисту прав позивачки За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до су за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені\~обставини та\~норми чинного\~законодавства,\~розглянувши справу\~в межах\~заявлених вимог\~та наданих\~сторонами доказів,\~які оцінені\~судом в\~їх сукупності,\~суд,\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~дійшов до\~висновку прочасткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності у не знятті арешту з майна та зобов`язання зняти арешт, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial