Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частин усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь особи чи закладу, де буде перебувати дитина, щомісячно та до досягнення нею повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 04 січня 2023 року до Служби у справах дітей Губиниської селищної ради від Служби справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної ради у м. Дніпро надійшов лист-повідомлення щодо залишеної без батьківського піклування новонародженої [INFO] року дитини жіночої статі, матір`ю якої є відповідачка по справі. Наступного дня працівниками Служби у справах дітей Губиниської селищної ради та фахівцями із соціальної роботи КЗ «Центр надання соціальних послуг Губиниської селищної ради», здійснено виїзд за адресою реєстрації [PERSON] , з метою з`ясування обставин, що призвели до прийняття рішення покинути дитину в пологовому будинку, однак на момент відвідування вдома нікого не було. У зв`язку із наведеним 17 лютого 2023 року дитині було надано статус такої, що позбавлена батьківського піклування. В подальшому Службою у справах дітей спільно з інспекторами СЮП ВП Новомосковського РВП ГУНП у Дніпропетровській області та фахівцями КЗ «ЦНСП Губиниської селищної ради» неодноразово здійснювались виїзди за місцем реєстрації матері задля проведення профілактичних заходів, спрямованих на соціальну підтримку матері та зміну її намірів. Згідно з розпорядженням Новомосковської районної військової адміністрації від 03.03.2023 року дитину влаштовано до прийомної родини [PERSON] . З народження дитини і до подання даного позову до суду відповідачка не цікавилась станом дитини, не вживала будь-яких спроб повернути чи навіть відвідати свою доньку. 24 березня 2023 року [PERSON] написала заяву про те, що вона відмовляється від утримання та виховання своєї доньки [PERSON] , у зв`язку з відсутністю можливості та бажання виконувати свої батьківські обов`язки та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Зазначені обставини, у відповідності зі ст. 164 Сімейного кодексу України, стали підставою для звернення саме органу опіки та піклування з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав. Ухвалою суду від 19 грудня 2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 35). Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення по суті позову, заявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка відзив на позов не подала, в судове засідання повторно не з`явилась, була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Із інформаційної довідки № 1318 від 27.12.2022 року, наданої КНП «Міська клінічна лікарня № 9» Дніпропетровської міської ради встановлено, що [PERSON] [INFO] , була госпіталізована до пологового відділення перинатального центру КНП «МКЛ № 9» ДМР [INFO] року о 05:25 з діагнозом: Вагітність 33 тижні. Сідничне передлежання. Передчасний розрив плодових оболонок. І період пологів. [INFO] року о 14:35 [PERSON] народила дівчинку вагою 2 050,0 гр., зростом 44 см., про що оформлено медичний висновок № 2ТХС-ТНЕВ-9А75-63В8. Дитина після народження потребувала лікування в палаті інтенсивної терапії, мати відвідувала доньку постійно та не мала наміру її залишати. 11 листопада 2022 року, у зв`язку із погіршенням стану новонародженої дитини та необхідністю додаткового обстеження, за узгодженням з [PERSON] дитину переведено до відділення новонароджених та недоношених дітей спеціалізованого закладу КНП «Міська багатопрофільна лікарня матері та дитини ім. проф.. М.Ф. Руднєва». Того ж дня відповідачка була виписана з пологового відділення перинатального центру КНП «МКЛ № 9» ДМР у задовільному стані (а.с. 15). Мати дитини [PERSON] , [INFO] , у відділенні патології новонароджених разом з дитиною не перебувала та не відвідувала її жодного разу. Фахівцями з соціальної роботи АНД ВДМЦСС неодноразово були здійснені виходи за адресою проживання [PERSON] , зазначеній у медичній карті новонародженої, проте двері ніхто не відчинив (а.с. 14). 12 січня 2023 року КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини Руднєва» ДМР» складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я (а.с. 19). Розпорядженням голови центральної адміністрації Дніпровської міської ради № 17-р від 17.01.2023 року доручено управлінню-службі у справах дітей звернутись до Чечелівського відділу ДРАЦС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо реєстрації народження дитини жіночої статі, яка залишилась без батьківського піклування (а.с. 20). 20 січня 2023 року Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , згідно якого її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записані відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України, за рішенням органу опіки та піклування (а.с. 13). 17 лютого 2023 року за рішенням № 30 виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с. 21). Розпорядженням начальника районної військової адміністрації м. Новомосковськ № 29 від 03.03.2023 року [PERSON] передано до прийомної родини [PERSON] та [PERSON] (а.с. 24-25). 24 березня 2023 року [PERSON] звернулась до уповноваженого органу із заявою, в якій надала свою свідому згоду на позбавлення її батьківських прав стосовно її новонародженої доньки, у зв`язку із неможливістю та небажанням виконувати свої батьківські обов`язки (а.с. 26). Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідачка свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідачка, не дивлячись на численні спроби соціальних робітників донести до неї важливість материнської турботи та піклування для новонародженої дитини, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, визначених ст. 150 СК України, відносно своєї доньки [PERSON] . Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачкою по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. 29 листопада 2023 року виконавчим комітетом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області постановлено рішення № 67, яким вважаться за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 27). Аналізуючи викладене, суд виходячи з якнайкращого забезпечення прав, свобод та інтересів дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони у шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі змін матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а суд одночасно з позбавленням батьківських прав може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачки аліменти на користь закладу (особи), де буде знаходитись дитина, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved