Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

У грудні 2023 року Запорізький державний медико-фармацевтичний університет (надалі - позивач) звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості на освітні послуги в розмірі 23645,91 грн. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою, від 07.08.2017 року № М-1К-539 (далі Договір), укладеного між відповідачем - Замовником і Запорізьким державним медичним університетом (далі Університет), [PERSON] було зараховано студенткою першого курсу І медичного факультету на спеціальність «Медицина» Запорізького державного медичного університету. За умовами Договору, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача надати їй освітні послуги. У свою чергу, відповідач зобов`язалась своєчасно вносити плату за освітні послуги, відповідно до п. 3.1.1. п. 3.1.2, Розділу 5, п. 6.2. Договору. Відповідно до наказу № 172-с від 08.02.2022 року, з 07.02.2022 року [PERSON] було відраховано за невиконання навчального плану. Враховуючи заборгованість по оплаті за навчання, яка у добровільному порядку не сплачена, у зв`язку з чим, враховуючи порушення зобов`язань за умовами Договору, позивач просить стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 23645,91 грн., з яких: - загальний розмір пені складає 2069,51 грн.; - загальний розмір 3% річних складає 1046,72 грн.; - загальний розмір заборгованості з урахуванням інфляційних витрат складає 20 529,68 грн. Ухвалою судді від 09.01.2024 року, відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання двічі не з`явилась, будучи повідомленою про та місце засідання у встановленому законом порядку, письмового відзиву на позов не надала, про причини неявки не повідомила, що відповідно до ст. 280 ЦК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що 18.03.2024 року була постановлена ухвала суду. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 07.08.2017 року між Запорізьким державним медичним університетом та відповідачем [PERSON] укладено Договір № М-1к-539 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою (далі - Договір). Предметом цього Договору є надання освітніх послуг. Відповідно до умов цього Договору, університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання студенту освітніх послуг (п. 1.1.). Виконавець має право вимагати від замовника/студента своєчасно вносити плату за освітні послуги, у розмірах та порядку встановлених цим Договором (п. 2.2.). На підставі вказаного Договору відповідача було зараховано студенткою першого курсу І медичного факультету на спеціальність «Медицина» Запорізького державного медичного університету. У свою чергу, відповідач зобов`язана своєчасно вносити плату за освітні послуги, здійснювати оплату за договором шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, що семестрово, у розмірі та терміни, передбачені Договором, відповідно до п. 3.1.1., п. 5.1-5.7 Договору. Зокрема, відповідно до 5.2 Договору загальна вартість освітніх послуг становить 164520,00 грн., в тому числі за 1-й курс - 20400 грн., за 2-й курс - 23210 грн., за 3-й курс - 26020 грн., за 4-й курс - 28830 грн., за 5-й курс - 31640 грн., за 6-й курс 34420 грн. Відповідно до 5.6. Договору оплата за навчання на другому та наступних курсах здійснюється у розмірах, передбачених у п. 5.2 Договору, у строк до 01 вересня та до 01 лютого відповідного навчального року. Відповідач має заборгованість по оплаті за навчання, яка у добровільному порядку не сплачена. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним Запорізьким державним медико-фармацевтичним університетом, за навчання студентки [PERSON] згідно п. 5.2. Договору М-1к-539 від 07.08.2017 року має бути сплачена сума 114280 грн. Фактично за навчання студентки сплачено 98460,00 грн. Отже заборгованість по оплаті за навчання складає 15820,00 грн. Крім того, звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач, у тому числі, просив суд стягнути з відповідача суму коштів, які нараховані ним, як 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, станом на 15.11.2023 року у розмірі 1046,72 грн., інфляційні втрати у розмірі 20529,68 грн., та пеню за несвоєчасну оплату освітніх послуг у розмірі 2069,51 грн. Вказаний розрахунок позивача, відповідачем не спростовано, заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано даних щодо погашення заборгованості. Надані позивачем докази про наявність заборгованості у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, виходячи з наступного. В подальшому, на виконання Розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.10.2022 року № 952-р, а також наказів Міністерства охорони здоров`я України від 15.12.2022 року та № 9 від 03.01.2023 року, Запорізький державний медичний університет (ЗДМУ) був реорганізований шляхом приєднання до Запорізького державного медико-фармацевтичного університету, який є правонаступник всіх прав та обов`язків ЗДМУ. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у цій справі як грошових зобов`язань, оскільки на підставі договору між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до прострочення відповідача. Основою для розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат є сума заборгованості по оплаті за навчання, яка не виплачена позивачу станом на час розгляду цієї справи. Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Статтею 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за Договором відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості у загальному розмірі 23645,91 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та вказана грошова сума підлягає стягненню з відповідача. Позивач також має право в порядку ст. 141 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат на сплату судового збору у розмірі 2684,00 грн. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved