Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що 31 січня 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5466489. Кредитний договір було підписано електронним підписом позичальника відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Підписання кредитного договору відповідач здійснив через веб-сайт банку creditplus.ua. та беззастережно приєднався до умов договору. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за його користування в повному обсязі у визначені строки та на умовах передбачених договором. Позивач повністю виконав умови кредитного договору надавши відповідачу кредитні кошти, натомість відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання. 19.06.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 19062023, відповідно до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №2 є невід`ємні частиною договору факторингу. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №19062023 від 19.06.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25 250,50 грн., з яких: 7276,80 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 973,70 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 5466489 в розмірі 25 250,50 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 5466489 в розмірі 25 250,50 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою судді від 25 грудня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 28 лютого 2024 року відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». 13 березня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подало до суду відповідь на відзив, в якому просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Учасникам справи було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 31 січня 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5466489, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало відповідачеві споживчий кредит в сумі 8000 грн., строком на 364 дні, з періодичністю платежів за сплати процентів кожні 14 днів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610, 612 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Кредитний договір було підписано електронним підписом позичальника відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Підписання кредитного договору відповідач здійснив через веб-сайт банку creditplus.ua. та беззастережно приєднався до умов договору. Згідно з п.1.4 Договору детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки. Виходячи з припущення, що Клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. В силу приписів п.1.3.2 рекомендовані дати внесення Клієнтом грошових коштів для уникнення простроченої заборгованості за кредитом, визначені у графіку платежів. Суд звертає увагу на те, що до позовної заяви позивачем не долучено Графіку платежів, хоча він, як Додаток № 1 є невід`ємною частиною договору, що в свою чергу не дає можливості визначити порядок його нарахування та сплати відсотків та тіла кредиту. В пункті 1.5 Договору вказано, що тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: 1.5.1 стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту. 1.5.2 знижена процентна ставка становить 1,33 % в день та застосовується на таких умовах. Якщо споживач до 14.02.2022 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Дотримуючись п.1.5.2 та маючи на меті отримання права на застосування зниженої процентної ставки, 11.02.2022 року (до 14.02.2022 року) відповідач здійснила оплату по кредиту в сумі 2000 грн., що підтверджено квитанцією № 1912177365 від 11.02.2022 року. Таким чином відповідач частково сплатила кредит та набула право на застосування зниженої процентної ставки. Позивачем у позові не зазначено про часткове погашення відповідачем боргу в сумі 2000 грн. та вказано, що тіло кредиту становить 7 276,80 грн., хоча станом на 11.02.2022 року тіло кредиту складало суму 6 000 грн. (8 000 грн. - 2 000 грн.). Відповідно до наданих позивачем документів, які свідчать про укладання кредитного договору, тип процентної ставки - фіксована. В силу приписів ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Натомість кредитний договір міститься два види процентної ставки - стандартну та знижену, і при невідомо яка саме ставка застосована ставка для розрахунку заборгованості. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У той же час, належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З урахуванням того, що наданий позивачем до відповіді на відзив, розрахунок суми боргу за кредитними договорами не є зведеними документами, які не було погоджено з відповідачем і не підтверджено первинними обліковими бухгалтерськими документами, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором №5466489, що зазначена у розрахунку. 19.06.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 19062023, відповідно до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Тобто дані договори є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Також, у матеріалах справах відсутні докази направлення відповідачу повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, як і відсутні самі повідомлення. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також, судом встановлено, що первісний кредитор ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» самостійно зменшив суму заборгованості та не нараховував відсотки за користування кредитом з початком війни, доказом слугують листи № 5466489/12/2022 від 16.12.2022 року та № 5466489/06/2023 від 15.06.2023 року. В листах вказано, що до повного погашення кредиту достатньо внести кошти в сумі 4 366,08 грн. Крім того, з переписки з первісним кредитором видно, що станом на 24 червня 2022 року сума до повного погашення боргу складала - 8 521,13 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами для підтвердження обставин, на які він посилається, а саме, не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факт перерахування відповідачу коштів за кредитним договором №5466489, не обґрунтовано наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором у розмірі, зазначеному у розрахунку, як і не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором. Тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed