Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката Пікуліна Р.М.\~звернувся\~до Комінтернівського районного суду м. Харкова\~ з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , повернувши їх батьку [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи з 2013 року він [PERSON] проходив службу у лавах Збройних сил України, присвячуючи своє життя та волю службі народові України. 28.08.2018 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 648. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . 19.03.2021 року шлюб між [PERSON] та його дружиною [PERSON] розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харькова у справі № 642/1120/21. Згідно зазначеного рішення суду, за згодою сторін, місце проживання неповнолітніх дітей було визначено з їх батьком - [PERSON] . До жовтня 2021 року [PERSON] разом зі своїми дітьми та своєю матір`ю мешкав у [ADDRESS] . Крім того дітьми піклувалась няня. 10 жовтня 2021 року [PERSON] мати відповідача [PERSON] відібрала дітей у няні та вивезла їх в невідомому напрямку, скориставшись відсутністю батька та в той час, коли матір позивача [PERSON] перебувала у лікарні. Батько дітей неодноразово намагався зв`язатися та забрати дітей назад, але його спроби були безуспішними і за рекомендацією юристів він не став діяти самостійно та забирати дітей силою. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 53 від 09 лютого 2022 року синам позивача [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 154 від 25 травня 2022 року встановлено опіку над його дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , опікуном призначено [PERSON] . Враховуючи, що вищезазначені рішення прийняті на підставі не повно з`ясованих обставин і на підставі недостовірних заяв та документів поданих [PERSON] , подано заяву про їх скасування до органів опіки від [PERSON] . З метою повернення дітей [PERSON] був вимушений подати заяву про звільнення із лав Збройних сил України. 13 березня 2023 року на підставі наказу командира Військової частини [NUMBER] від 03.03.23 року № 65-РС [PERSON] звільнено з військової служби. На теперішній час [PERSON] має намір присвятити життя своїм дітям сину [PERSON] та сину [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, позивач був вимушений звернутися до суду із позовом. Позивач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позовних вимог просив відмовити, відзив на позов не подав. У судове засідання представник третьої особи не з`явився, в наданих до суду письмових поясненнях просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував. При цьому посилався на те, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12021052790000781 від 10 жовтня 2021 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Малолітнім [PERSON] та [PERSON] виконавчим комітетом Харківської міської ради 09.02.2022 [PERSON] та [PERSON] було надано статуси дітей, позбавлених батьківського піклування, у зв`язку із загибеллю матері, [PERSON] , [INFO] , та арештом батька, [PERSON] , [INFO] , 10.10.2021 слідчим відділом відділу поліції № 2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України, відповідно до п. 24 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ від 24.09.2008 № 866. Малолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані під опіку дядька, [PERSON] , який на даний час забезпечує їх потреби, займається їх утриманням, вихованням та медичним спостереженням. У зв`язку з повномасштабною війною рф проти України та активними бойовими діями у м. Маріуполі, обвинувальний акт відносно [PERSON] був знищений та в подальшому, за клопотанням Лівобережної окружної прокуратури Донецької області втрачені матеріали кримінального провадження відновлені. На запит Департаменту служб у справах дітей ХМР 19.03.2024 від Лівобережної окружної прокуратури Донецької області надійшла інформація про те, що 06.03.2024 ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] оголошено у розшук та надано дозвіл на затримання з метою його приводу для участі в розгляді клопотання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. 28.08.2018 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 648. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 19) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). 19.03.2021 року шлюб між [PERSON] та його дружиною [PERSON] розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харькова у справі № 642/1120/21. Згідно зазначеного рішення суду, за згодою сторін, місце проживання неповнолітніх дітей було визначено з їх батьком - [PERSON] , рішення набрало законної сили 20 квітня 2021 року (а.с. 20-21). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 53 від 09 лютого 2022 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, в зв`язку з тим, що мати дітей [PERSON] , [INFO] померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Лівобережним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Батько дітей [PERSON] згідно з ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.01.2022 року перебуває під вартою у Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор» (а.с. 7-8). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 154 від 25 травня 2022 року встановлено опіку над малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , опікуном призначено [PERSON] (а.с. 9-10). З 2013\~року [PERSON] \~проходив службу\~у лавах\~Збройних сил\~України,\~13\~березня 2023\~року на\~підставі наказу\~командира Військової\~частини [NUMBER] \~від 03.03.23\~року №\~65-РС\~ [PERSON] \~звільнено з\~військової служби. Крім того, судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12021052790000781 від 10 жовтня 2021 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. У зв`язку з повномасштабною війною рф проти України та активними бойовими діями у м. Маріуполі, обвинувальний акт відносно [PERSON] був знищений та в подальшому, за клопотанням Лівобережної окружної прокуратури Донецької області втрачені матеріали кримінального провадження відновлені. 06.03.2024 ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] оголошено у розшук та надано дозвіл на затримання з метою його приводу для участі в розгляді клопотання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується\~такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини, застосовуючи Конвенцію, зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: (a) у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; (b) у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч. 1 ст. 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній ч. 1 ст. 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. У частині сьомій статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тобто при розгляді справ, що стосуються визначення місця проживання дітей, насамперед ураховуються інтереси дітей. Під час розгляду цієї справи суд встановив, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 53 від 09 лютого 2022 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, в зв`язку з тим, що мати дітей [PERSON] , [INFO] померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Лівобережним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Батько дітей [PERSON] згідно з ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.01.2022 року перебував під вартою у Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор», оскільки обвинувачувався у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України відносно [PERSON] (а.с. 7-8). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 154 від 25 травня 2022 року встановлено опіку над малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , опікуном призначено їх дядька [PERSON] (а.с. 9-10). Тобто, у контексті статті 162 СК України вказані вище заходи встановлення опіки над дітьми були вчинені як способи захисту прав та інтересів дітей із врахуванням їх найкращих інтересів. На час звернення до суду з позовом про повернення дітей позивач, їхній батько, перебуває у розшуку. Згідно з частиною третьою статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Разом з тим, як відповідно до частини третьої статті 170 СК України, так і з огляду на Конвенцію, для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини, відпали. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам (частина третя статті 163 СК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів умисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків опікуна та реальності загрози для життя та здоров`я дітей, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Інших беззаперечних доказів для задоволення позову позивач не надав. Таким чином, суд виходить із пріоритету якнайкращих інтересів дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, та вважає, що з урахуванням встановлених фактичних обставин, приходить до висновку про відсутність підстав для відібрання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у опікуна [PERSON] . Питання про судові витрати, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed