Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання за ним права власності на частку в майні колгоспного двору. На обґрунтування позову вказано, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 04.12.2023 у справі № 671/1398/23 12.06.2023 року було частково задоволено позов [PERSON] , визнано право власності на 1/5 частку в майні колгоспного двору - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судом також задоволено зустрічний позов, визнано право власності на 1/5 частку майна в колгоспному дворі за [PERSON] . При розгляді справи № №671/1398/23 позивач дізнався, що будинок його батьків за адресою: [ADDRESS] належав до такого типу господарства як колгоспний двір. Позивач вказує, що він як член колгоспного двору має право на частку в цьому колгоспному дворі. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, що видане 14.06.1979 року, житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Також на зворотній частині вказаного свідоцтва «Реєстраційна картка на документ про право особистої власності» зазначено, що будинок зареєстрований в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації на праві власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] і записано в реєстраційну книгу №7 під реєстровим номером №1597 14.06.1979 року. Позивач зазначає, що його батько, [PERSON] був членом колгоспу «Зоря комунізму» с.Користова Волочиського району Хмельницької області з 1969 року, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника, відповіддю Волочиського трудового архіву Хмельницької області №01-12/06 від 28.03.2023 року, архівним витягом з протоколу загальних зборів членів колгоспу «Зоря комунізму» №1 29.02.1971. Також вказане встановлено рішенням суду від 04.12.2023 року в справі №671/1398/23, яке набрало законної сили . Станом на 15.04.1991 року у цьому будинку проживали: голова двору - [PERSON] його дружина - [PERSON] , та сини - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою Користовецького старостинського округу Волочиської міської територіальної громади №68 від 24.03.2023 року та записами домової книги. Також, рішенням Волочиського районного суду встановлено, що [PERSON] не втратив права на частку, оскільки не проживав з поважних причин, а саме, проходив військову службу. Позивач стверджує, що йому належить на праві власності 1/5 частка колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] , оскільки він був членом колгоспного двору, який був припинений 15 квітня 1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХП з введенням у дію Закону України «Про власність». Позивач просить визнати за ним право власності на 1/5 частину майна колгоспного двору, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Відповідач [PERSON] надав відзив в якому позовні вимоги [PERSON] визнав, просив розгляд справи провести за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] надала заяву в якій позовні вимоги [PERSON] визнала, просила розгляд справи провести без її участі та без участі відповідача. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України розгляд справи проведено за відсутності сторін та їх представників на підставі наявних у суду матеріалів. Частина четверта статті 206 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 04.12.2023 у справі № 671/1398/23 12.06.2023 року було частково задоволено позов [PERSON] , визнано право власності на 1/5 частку в майні колгоспного двору - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судом також задоволено зустрічний позов, визнано право власності на 1/5 частку майна в колгоспному дворі за [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, що видане 14.06.1979 року, житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Також на зворотній частині вказаного свідоцтва «Реєстраційна картка на документ про право особистої власності» зазначено, що будинок зареєстрований в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації на праві власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] і записано в реєстраційну книгу №7 під реєстровим номером №1597 14.06.1979 року. Батько позивача [PERSON] був членом колгоспу «Зоря комунізму» с.Користова Волочиського району Хмельницької області з 1969 року, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника, відповіддю Волочиського трудового архіву Хмельницької області №01-12/06 від 28.03.2023 року, архівним витягом з протоколу загальних зборів членів колгоспу «Зоря комунізму» №1 29.02.1971. Також вказане встановлено рішенням суду від 04.12.2023 року в справі №671/1398/23, яке набрало законної сили . Станом на 15.04.1991 року у цьому будинку проживали: голова двору - [PERSON] його дружина - [PERSON] , та сини - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою Користовецького старостинського округу Волочиської міської територіальної громади №68 від 24.03.2023 року та записами домової книги. Також, рішенням Волочиського районного суду встановлено, що [PERSON] не втратив права на частку, оскільки не проживав з поважних причин, а саме, проходив військову службу. Відповідно до\~статті 120 Цивільного кодексу\~Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI (далі -\~ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з\~частиною другою статті 123 ЦК УРСР\~розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Пленум ВСУ в постанові «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від22.12.1995 роз`яснив, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору відповідно, відповідачі, а також їхні батьки, мають право на частку в майні колгоспного двору, який був припинений 15 квітня 1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХП з введенням у дію Закону України «Про власність». Відповідно до статті 392 ЦК України в ласник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову оскільки визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги задоволено, відповідачами до початку розгляду справи по суті визнано позовні вимоги, то 50% від суми судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 605,60 грн необхідно повернути позивачу з державного бюджету, а решту суми судового збору необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved