Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансовакомпанія "Фінтраст Україна" - адвокат Крюкова Марина Володимирівна звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - АТ "Універсал Банк", ТОВ "Авентус Україна", про стягнення заборгованості за кредитним договором, про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 07.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4736987 про надання споживчого кредиту (далі по тексту рішення Кредитний договір). Вказаний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 та розміщених їх на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Кредитний договір укладено на таких умовах: суму кредиту 20 000 грн., строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту 07.10.2021. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, відповідач отримала кредит в розмірі 20000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку № [NUMBER] . Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується відповідно до таких умов. У межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача,відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку кредиту,якщо відбулась авто пролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. 07.10.2021 відповідач [PERSON] свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, на підставі чого, а також п.4.3 Договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснювала. 21.06.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 21-06/2022, відповідно до умов якого ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за Кредитним договором. Позивач вказує, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором становить 65 600 гривень, з яких 20000,00 гривень тіло кредиту та 45600 гривень нараховані відсотки. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України відповідачу на встановлену суму заборгованості за кредитним договором нараховано також 3% річних у розмірі 2911,56 грн. та інфляційні втрати в розмірі 16793,6 грн.. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 65600 гривень, інфляційні втрати в розмірі 16793,6 грн, 3 % річних у розмірі 2911,56 грн. та судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2684 гривень та 10000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 19.07.2023 в справі відкрито та призначено підготовче судове засідання, яке було неодноразово відкладено, востаннє на 17.10.2023. Ухвалою суду від 17.10.2023 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 15.11.2023, проведення яких неодноразово відкладалося з об`єктивних причин. 16.11.2023 на адресу суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття та проведення вказаного судового засідання без її участі. 22.11.2023 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допогу адвоката. 28.11.2023 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 11.12.2023 клопотання відповідача [PERSON] , про повернення справи до стадії підготовчого провадження було задоволено. Постановлено провести повторне підготовче провадження в цивільній справі № 156/741/23 за позовом ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено підготовче засідання в приміщенні Іваничівського районного суду Волинської області на 09.01.2024. 18.12.2023 до суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 09.01.2024 закрито підготовче провадження в справі за позовом ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 26.01.2024. В судове засідання представник позивача ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" не прибув, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи судом, в матеріалах справи міститься заява в якій вона просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи судом, своїм правом на надання відзиву скористалась. Треті особи, , які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - АТ "Універсал Банк", ТОВ "Авентус Україна" в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи судом, письмових пояснень щодо позовних вимог суду не надали. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що 07.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4736987 про надання споживчого кредиту. Вказаний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 та розміщених їх на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Кредитний договір укладено на таких умовах: суму кредиту 20 000 грн., строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту 07.10.2021. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, відповідач отримав кредит в розмірі 20000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку № [NUMBER] . Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується відповідно до таких умов. У межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача,відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку кредиту,якщо відбулась авто пролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. Згідно з п. 1.7 Кредитного договору орієнтовна реальна річна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 24079,41 % річних; за зниженою ставкою 2013,43 % річних. Відповідно до п. 1.8 Кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Кредитного договору складає: за стандартною ставкою 31400,00 гривень; за зниженою ставкою 25700,00 гривень. Обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що Договір залишається дійсним протягом погодженого строку, та що Товариство та споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені Договором (п. 1.9 Кредитного договору). Встановлено, що [PERSON] 07.09.2021 разом з кредитним договором підписала електронним підписом Додаток № 1 до цього договору, а саме: Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а. с. 31). Крім того, [PERSON] 07.09.2021 підписала електронним підписом Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена повна інформація про строки та умови кредитування за Кредитним договором, в тому числі, порядок пролонгації договору, порядок обчислення відсотків за користування кредитом (а. с. 32-34). Підписавши вказаний договір, Додаток № 1 до нього, і паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором, [PERSON] підтвердила, що ознайомилася та погодилася з умовами договору, при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов. З матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору. Пунктом 4.3 Договору визначено порядок автопролонгації договору. Так відповідно до п.4.3.1. сторони домовились, що у випадку,якщо споживач на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації)наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку,але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку якщо в цей день повинна відбутись пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача , відповідно до п.п. 4.2.2.-4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день авто пролонгації є новою датою повернення кредиту. Відповідно до п.4.3.2 Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п.п. 4.3.1 Договору. Згідно з наданою позивачем Карткою обліку договору, яка містить інформацію за договором споживчого кредиту № 4736987 від 07.09.2021 (позичальник [PERSON] ) відповідач свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, на підставі чого кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 65 600 гривень, з яких 20000,00 гривень тіло кредиту та 45600 гривень нараховані відсотки. 21.06.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 21-06/2022. Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу фактор ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта ТОВ «Авентус Україна» (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги , строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору. Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав грошової вимоги до 1093 боржників ТОВ «Авентус Україна» (а. с. 10). Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено письмово на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору ( а.с.35). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до змісту ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 в справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за Кредитним договором, а [PERSON] прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак в порушення умов цього Кредитного договору не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту. Таким чином, наявні підстави вважати, що при укладенні цього договору з [PERSON] кредитодавець дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону «Про споживче кредитування» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на яких договір був укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем доказів на спростування вказаних висновків суду не представлено. Сторони Кредитного договору досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відзиву у цій частині. Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Так відповідач [PERSON] , заперечуючи позовні вимоги, зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 20000 грн., також не має доказів належності платіжної картки, на яку, перераховувались кошти, саме відповідачу [PERSON] , однак дана обставина спростовується доказами,отриманими судом на виконання вимог ухвали про витребування доказів від 11.12.2023. Так, згідно відповіді АТ «Універсал Банк» від 14.12.2023 вбачається, що картка № [NUMBER] належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , 07.09.2021 в сумі 20 000 грн. клієнту надходили кошти на картку № [NUMBER] , платіж зараховано без зазначення призначення платежу, підтвердити чи спростувати, що поповнення було від ТОВ «Авентус Україна» у банка можливість відсутня. Згідно відповіді ТзОВ « ФК «Контрактовий Дім» від 29.06.2022 вбачається, що Товариством 07.09.2021 успішно здійснено переказ коштів за платіжною операцією № 987765127 на картковий рахунок № [NUMBER] на суму 20000 грн. (а.с.40). Доводи відповідача у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив про те, що картка обліку, не відповідає вимогам до оформлення первинних бухгалтерських документів, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі, є необґрунтованими та відхиляються судом, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зазначена картка обліку містить дані про договір, якого вона стосується, відбиток печатки банку, інформацію про сторони, між якими він укладений, підпис представника банку, яким він сформований, та узгоджується умовами вищевказаного кредитного договору. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п .62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року ви справі № 278/2177/15. Враховуючи, що позивачем пред`явлено позовні вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за тілом кредиту, то картка обліку заборгованості є належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за вказаним кредитним договором та процентах за користування позикою . Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості [PERSON] за кредитним договором, що становить 20 000 грн.. Щодо нарахованих процентів за користування позикою, суд зазначає наступне. За умовами кредитного договору від 07.09.2021, укладеного між позикодавцем ТзОВ «Авентус Україна» та позичальником [PERSON] , позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України - гривні. Тип позики - короткострокова. Сума позики 20 000,00 грн.. Строк позики до 07.10.2021 (30 днів). Сторони договору позики також підписали Додаток № 1 до договору від 07.09.2021, яким зроблено розрахунок за договором позики від 07.09.2021 та складений графік нарахувань за договором, відповідно до якого позичальник до 07.10.2021 (30 днів) повинен повернути суму позики в розмірі 20000,00 грн та 5700,00 грн процентів за користування позикою. У додатку № 1 до договору позики зазначено, що у цьому графіку зазначені нарахування за користування позикою в межах строку позики. Позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів за користування позикою, передбачену графіком (а. с. 31). 07.10.2021 відповідач [PERSON] свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, на підставі чого, а також п.4.3 Договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. Враховуючи викладене, з [PERSON] підлягають стягненню проценти за користування позикою в розмірі 45600,00 грн.. Разом з тим, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням викладено, суд дійшов обґрунтованого висновку, що в позивача виникло право на застосування наслідків порушення зобов`язання відповідно до положень ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включноз 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану`воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 24.02.2022 відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України,ЗУ "Про правовий режим воєнного стану",Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні`постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб,який триває і наданий час. З урахуванням викладено, суд дійшов обґрунтованого висновку, що в позивача виникло право на застосування наслідків порушення зобов`язання відповідно до положень ст. 625 ЦК України. Проте, позивачем неправильно встановлено період, на який мають бути нараховані 3% та інфляційні втрати. З огляду на наведене суд відхиляє розрахунок позивача щодо нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат на суму боргу відповідача за період з 24.02.2022 по 30.06.2023. При розрахунку 3% та інфляційних втрат необхідно враховувати індекси інфляції за період з 06.01.2022 по 23.02.2022, а саме проміжок часу, який неохоплений воєнним станом. Згідно із ст. 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Втрати від інфляції за період з 01.02.2022 року по 23.02.2022 року становлять 1049,60 грн.(101,60*65600/100-65600). Нарахування 3% річних за порушення грошового зобов`язання становить 258,81 грн. (65600,00*3/100/365*48). З наведених мотивів суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованості за Кредитним договором в розмірі 65600,00 грн., нарахувань у зв`язку з інфляцією в розмірі 1049,60 грн, 3% річних у розмірі 258,81 грн.. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разічасткового задоволенняпозову -на обидвісторони пропорційнорозміру задоволенихпозовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). У зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову (78,43 %), на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 1684,05 гривень судового збору. Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України). Судом встановлено, що 07.07.2022 між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В. укладено договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 (далі по тексту - Договір) Предметом цього договору є надання адвокатом клієнту правової допомоги, інформації, юридичної допомоги, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Встановлення обставин справи, збір та аналіз доказів та документів, формування правової позиції, складення та подання позовних заяв, клопотань, заяв, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (а.с.11). На підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та їх вартості стороною позивача надано Звіт про надання правової допомоги від 29.06.2023, відповідно до якого адвокат Крюкова М.В. надала позивачу такі послуги на виконання Договору: збір та аналіз доказів, документів для подання позовної заяви, складання позовної заяви у цій справі, подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта (а. с. 38 зв). Крім того, стороною позивача надано рахунок на оплату послуг адвоката, де зазначено вартість наданих адвокатом послуг, зокрема, збір та аналіз доказів, документів для подання позовної заяви 2000 грн, складання позовної заяви в справі 5000 гривень, подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта 1000 гривень (а. с. 38). Копією платіжної інструкції № 598 від 29.06.2023 підтверджується, що ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» сплатило адвокату Крюковій М.В. гонорар у розмірі 10 000 грн (а. с. 36). Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У Постанові ВС від 31.08.2023 № 824/20/23 (61-6611ав23) вказано, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4ст. 137 ЦПК України. При визначенні розміру відшкодування витрат на професійну правову допомогу суд повинен ураховувати складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг і витрачений адвокатом час на їх надання, а не лише дані, наведені в акті приймання-передачі наданих адвокатом послуг. Про це зазначила колегія суддів Другої судової палати ККС ВС у постанові від 7 вересня 2023 року по справі№202/8301/21. При визначенні розміру судових витрат на правничу правову допомогу, суддя приймає до уваги обсяг робіт, проведений адвокатом Крюковою М.В. у даній справі, що підтверджуються матеріалами справи. А саме, адвокатом складено, підписано та подано позовну заяву до Іваничівського районного суду Волинської області. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved