Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд: застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо пункту 1.5 кредитного договору №А03.00614.007355848 від 29.12.2020 р. та стягнути із Акціонерного товариства «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошові кошти у розмірі 3 535 (три тисячі п`ятсот тридцять п`ять) гривень 00 коп. сплачені в якості плати за обслуговування кредитної заборгованості по кредитному договорі №А03.00614.007355848 від 29.12.2020 р. та 1 234 (одну тисячу двісті тридцять чотири) гривні 01 коп. інфляційних втрат, що разом складають 4 769 (чотири тисячі сімсот шістдесят дев`ять) гривні 01 коп.; Судові витрати стягнути із Акціонерного товариства «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819) В обгрунтування поданого позову покликається на те, що між АТ «Ідея Банк» як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником був укладений договір кредиту та страхування №А03.00614.007355848 від 29.12.2020 р. У п. 1.5 кредитного договору зазначено, що під час користування Кредитом Банк надає позичальнику послуги, щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання встановлена плата відповідно до п. 5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та прийняття готівки з подальшим нарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів банку. Тарифи банку є невід`ємною частиною Договору та розміщені на вебсайті Банку. Плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 3 855,17 грн., згідно колонки 7.4 Таблиці п.5 Додатку №1 плата за обслуговування кредитної заборгованості (як інші послуги банку). Згідно п. 1.6. Кредитного договору, дата повернення кредиту - 29.12.2021 р. Відповідно до п. 1.4.2 Генерального кредитного договору №ГКД-560694.1 від 29.12.2020 р. плата за обслуговування кредитної заборгованості, що сплачується Позичальником за користування кредитом, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за Договором кредиту, включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС - повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позивач вважає, що умова договору щодо нарахування щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою, тому просить суд позов задоволити. Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у судове засідання на 26 лютого 2024 року на 16 год. 00 хв. Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року судове засідання відкладено на 20 березня 2024 року на 15 год. 00 хв. 07 березня 2024 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними. Також, просить суд проводити розгляд справи у її відсутності. 20 березня 2024 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд позов задоволити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 29 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений договір кредиту та страхування №А03.00614.007355848. У п. 1.5 кредитного договору зазначено, що під час користування Кредитом Банк надає позичальнику послуги, щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання встановлена плата відповідно до п.5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та прийняття готівки з подальшим нарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів банку. Тарифи банку є невід`ємною частиною Договору та розміщені на вебсайті Банку. Плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 3 855,17 грн., згідно колонки 7.4 Таблиці п. 5 Додатку №1 плата за обслуговування кредитної заборгованості (як інші послуги банку). Згідно п. 1.6. Кредитного договору, дата повернення кредиту - 29.12.2021 р. Відповідно до п. 1.4.2 Генерального кредитного договору №ГКД-560694.1 від 29.12.2020 р. плата за обслуговування кредитної заборгованості, що сплачується Позичальником за користування кредитом, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за Договором кредиту, включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС - повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч.1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Частиною 1 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитедавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Таким чином, пунктом 1.5 Кредитного договору, фактично Банком встановлено плату позичальнику за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно ч. 4 та 5 ст. 216 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до правової позиції про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01 квітня 2020 р. у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св 19). Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, положення укладених між сторонами кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Поряд з тим, нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. (Постанова Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 204/8492/21 провадження №61-10602св22). Згідно частинами 1 та 2 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи наведені правові висновки, стягнення з [PERSON] комісії за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемною умовою та не потребує визнання недійсною, що вбачається із законодавства та позиції Верховного суду, тому не потребують визнання їх недійсними. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] сплатив на користь АТ «Ідея Банк» кошти по кредитному договору №А03.00614.007355848 від 29.12.2020 р. у загальному розмірі 37275,6 грн. Із наявної в матеріалах справи виписки вбачається, що [PERSON] в період з 29.12.2020 р. по 04.11.2021 р. сплатив 3 535 грн. у якості плати за обслуговування кредитної заборгованості. Відтак, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, про необхідність зобов`язати відповідача повернути [PERSON] надмірно сплачені грошові кошти згідно кредитного договору №А03.00614.007355848 від 29.12.2020 р., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, що, на думку суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання суд зазначає наступне. Відповідно до положень\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням безпідставності користування коштами 3535 грн. позивачем надано розрахунок інфляційних втрат, сума яких становить 1234,01 грн., який здійснено з урахуванням положень\~ст.625 ЦК України\~та пункту 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а тому ці вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 3 535 (три тисячі п`ятсот тридцять п`ять) гривень 00 коп., які були сплачені в якості плати за обслуговування кредитної заборгованості по кредитному договорі №А03.00614.007355848 від 29.12.2020 р. та 1 234 (одну тисячу двісті тридцять чотири) гривні 01 коп. інфляційних втрат, що разом складають 4 769 (чотири тисячі сімсот шістдесят дев`ять) гривні 01 коп.. Отже, заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved