Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~02 листопада 2020 року [PERSON] (далі: позивач) звернулась до ТОВ «ФК «Фінрайт» (далі: відповідач-1), ПН ХМНО Луніної Т.А., (далі: відповідач-2) з позовом про визнання дій ПН ХМНО [PERSON] в частині ухвалення рішення про державну реєстрацію прав на обтяження (з відкриттям розділу), індексний номер: 53704071 від 20.08.2020 протиправними; скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 53704071 від 20.08.2020, згідно якого право власності на кв. [ADDRESS] перейшло до ТОВ «ФК Фінрайт» ЄДРПОУ 40997279; зобов`язання ПН ХМНО [PERSON] поновити за позивачем право власності на кв. [ADDRESS] ; стягнути солідарно з відповідачів на її користь моральну шкоду у сумі 50\~000 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на обізнаність відповідачів про наявність заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо кв. [ADDRESS] , належній позивачу на праві власності, встановленої ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2020, незаконність здійснення державної реєстрації на вищезазначену квартиру за відповідачем-1. Діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, внаслідок психологічного стресу, порушення нормального способу життя. \~ \~ \~ \~Відповідач-1 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на загальний характер ухвали Київського районного суду м. Харкова від 06. 08.2020, яка відомостей про стягувача та боржника не містить, не отримання копії вказаної ухвали, як ним, так і відповідачем-2, відповідно, необізнаність про її існування за її публікації 10.08.2020 в ЄДРСР зі знеособленням інформації про учасників та об`єкт нерухомого майна. \~ \~ \~ \~До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Представник позивача та представник відповідача подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, відповідач-2 причину неявки не сповістив. \~ \~ \~ \~Враховуючи належне повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача-2. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: 10 серпня 2007 року між позивачем та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 6/4/20/2007/840-К/1330, згідно з яким банк надав позичальнику споживчий кредит в іноземній валюті у розмірі 75600 доларів США зі строком повернення до 07.07.2013. Цього ж дня укладений іпотечний договір № 6/4/20/2007/980-І/1331, предметом якого є кв. [ADDRESS] . Як вбачається з пунктів 5.1., 5.2., 5.3., 5.4. Договору іпотеки № 6/4/20/2007/980-І/133 іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або тій чи іншій частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором. Іпотекодавець в будь-який час до реалізації предмету іпотеки має право припинити звернення стягнення на нього виконанням зобов`язання в повному обсязі. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3. цього Договору. 11 грудня 2012 року рішенням Київського районного суду міста Харкова з позивача на користь ПАТ КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 59 9872, 97 грн., за відсотками 245 313, 04, пеню 38 434, 74 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 29 квітня 2020 року на підставі договору про відступлення права вимоги № GL3N217214, ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» набуло право вимоги за вказаними договорами. 25 серпня 2020 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова у виконанні рішення суду по цивільний справі № 2018/13799/2012 за позовом ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.07.2007 року в сумі 599872, 97 грн., заборгованості за відсотками у сумі 245313, 04 грн., заборгованості за пенею у сумі 38434, 74 грн., судового збору у сумі 3219, 00 грн. з [PERSON] стягувача ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ». 13 січня 2021 року постановою Харківського апеляційного суду ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року залишена без змін. 24\~червня 2020\~року ТОВ\~«ФК «ФІНРАЙТ»\~направив позивачу\~повідомлення-вимогу\~банку,\~відповідно до\~якої кредитор\~повідомив боржника\~про вимогу\~погасити заборгованість\~за кредитним\~договором №\~6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.08.2007, розмір якої станом на 29 квітня 2020 року складав 91617,60 дол. США, що за курсом НБУ склало 2478118,65 грн., а також попередження, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку, ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Вищезазначену вимогу позивач отримав особисто 30.06.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 06 серпня 2020 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій (у т.ч. реєстрацію та зняття з реєстрації осіб) щодо належної на праві власності [PERSON] кв. [ADDRESS] . 10.08.2020 вищезазначена ухвала опублікована у ЄДРСР, про що свідчить копія ухвали від 06.08.2020 роздрукована з реєстру. 10.08.2020 Департамент реєстрації Харківської міської ради отримав ухвалу суду від 06.08.2020 для виконання. 19 серпня 2020 рішенням № 53704071 ПН ХМНО [PERSON] проведена державна реєстрація права власності на кв. [ADDRESS] за ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ». 27 травня 2021 року постановою Харківського апеляційного суду ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2020 скасовано. Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує: Щодо позовних вимог до відповідача-2: Відповідно до ч.1. ч.2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Приписами ч.1 ст. 47 ЦПК України передбачено здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Згідно з вимогами викладеними у п. 3, п.4 ч.2 ст. 175 ЦПК України до форми та змісту позовної заяви, вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Частиною 2 ст. 48 ЦПК України унормовано, що позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (пункт 36)). Зміст і характер правовідносин, що склались між сторонами, а також встановлені обставини справи підтверджують, що у позивача виник саме з ТОВ «ФК «Фінрайт» спір стосовний права власності на квартиру та правомірності дій відповідача з реєстрації за собою такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Таким чином, позовні вимоги не можуть бути звернені до приватного нотаріуса, якого позивач також визначив відповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від залучення реєстратора до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.07.2021 по справі № 369/14294/17. Стосовно позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 53704071 від 20.08.2020, за яким право власності на кв. [ADDRESS] перейшло до ТОВ «ФК Фінрайт» ЄДРПОУ 40997279, суд зазначає наступне:. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснення (реалізації) свого права повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права, виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ст. 16 ЦК України. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вважає, що порушено її право приватної власності у зв`язку реєстрацією права власності на кв. [ADDRESS] за відповідачем-1, належній їй на праві власності, під час дії заборони відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій, встановлених ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2020. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Між тим, судом встановлено, що позивач має невиконанні зобов`язання перед відповідачем-1, як правонаступником, за кредитним договором № 6/4/20/2007/840-К/1330. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема заставою. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, установлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). За приписом ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, установлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. При цьому уст. 575 ЦК України наведено окремі види застав та вказано, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Отже, іпотека є особливим видом застави, за яким виконання зобов`язань забезпечується виключно нерухомим майном. Іпотека регулюється не лише загальним законодавством - ЦК України, Законом України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу», а й спеціальним - Законом № 898-ІV «Про іпотеку». Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону № 898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У ч.1 ст.12 Закону № 898-IVвказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У частинах 1 та 3 ст.33 цього Закону передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з положеннями ч.1, ч.2. ч.3 ст.36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також уважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в ред. станом на час ухвалення оспорюваного рішення, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Згідно з ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. З матеріалів справи вбачається, що відповідач-1, у зв`язку з невиконанням позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором, звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, на підставі іпотечного договору № 6/4/20/2007/980-І/1331 від 10.08.2007. При вирішенні питання про скасування рішення про державну реєстрацію враховуються загальні приписи ст.ст. 3,15,16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. У даному випадку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не впливає безпосередньо на права та обов`язки боржника, оскільки в цьому випадку не встановлюється, не припиняється та не змінюється основне зобов`язання боржника, який має виконати свій обов`язок в обсязі і на умовах, що встановлені договором № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.08.2007. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не зазначила, яким чином буде поновлено її право, враховуючи, що основне зобов`язання за договором № 6/4/20/2007/840-К/1330 від 10.08.2007 нею не виконано, а ухвала Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2020 про забезпечення позову скасована, відповідно, відповідач-1 згідно умов іпотечного договору № 6/4/20/2007/980-І/1331 від 10.08.2007 не позбавлений можливості одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Таким чином,\~пред`явлення\~позивачем вимог\~про скасування\~рішення про\~державну реєстрацію\~права власності\~за відповідачем-1\~не відновить\~прав,\~які вона\~вважає порушеними,\~оскільки підстава\~набуття відповідачем-1\~права власності лишається чинною. Отже, у цій справі позивач обрала неналежний спосіб захисту її права, а відтак, позов задоволенню не підлягає. Оскільки вимога позивача про стягнення моральної шкоди є похідною, - правових підстав її задоволення суд не вбачає. Європейський суд з прав людини вказав що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: dismissed