Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить, в рахунок погашення заборгованості відповідачкою за договором позики від 22 жовтня 2019 року, в сумі 134394 грн. 75 коп., що є еквівалентом 3675 доларів США, на користь позивача звернути стягнення на предмет застави, а саме, автомобіль марки «Mazda», модель 3, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 8043 22 жовтня 2019 року, який є предметом застави за договором застави від 22 жовтня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мошківською О.Л., зареєстрованим в реєстрі за № 640, шляхом продажу на публічних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22 жовтня 2019 року між сторонами було укладено договір позики. Згідно з п. 1 Договору позики позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти у розмірі 91783 грн. 70 коп., що є еквівалентом 3675 доларів США, згідно офіційного валютного (обмінного) курсу Національного банку України, встановленим на момент укладання даного Договору відносно до долару станом на 22.10.2019 у розмірі 24,9751 гривень за 1 долар США, та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 22 листопада 2019 року включно. Крім того, 22 жовтня 2019 року між сторонами укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мошківською О.Л, зареєстрований в реєстрі за № 640, згідно умов якого: заставодавець з метою забезпечення повного виконання зобов`язання, зазначеного в п. 2 даного Договору, передає в заставу заставодержателю, а заставодержатель приймає від заставодавця в заставу на умовах, визначених даним договором, рухоме майно, а саме: транспортний засіб - автомобіль марки «Mazda», модель 3, тип Т3: загальний легковий універсал - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] колір синій, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого ТСЦ 8043, 22.10.2019. Позивач, посилаючись на невиконання відповідачкою зобов`язань за Договором позики від 22 жовтня 2019 року, просить суд звернути стягнення на предмет застави у відповідності до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.04.2023 вказана справа розподілена на суддю Скрипник О.Г. 10.04.2023 судом прийнято ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Наказом Подільського районного суду м. Києва №3/02-02 від 11.01.2024 «Про відрахування зі штату Подільського районного суду м. Києва судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська» суддю Скрипник О.Г. відраховано зі штату. Відповідно до розпорядження керівника апарату Подільського районного суду міста Києва від 19.01.2024 №454 призначено повторний автоматизований розподіл даної справи з метою заміни головуючого судді Скрипник О.Г. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2024 головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 25 січня 2023 року прийнято до провадження вказану цивільну справу та призначено до розгляду за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням сторін. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на доводи, викладені в позовній заяві. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності чи клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 22 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Згідно з п. 1 Договору позики позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти у розмірі 91783 грн. 70 коп., що є еквівалентом 3675 доларів США, згідно офіційного валютного (обмінного) курсу Національного банку України, встановленого на момент укладення даного Договору відносно до долару станом на 22.10.2019 у розмірі 24,9751 гривень за 1 долар США, та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 22 листопада 2019 року включно. 22 жовтня 2019 року між сторонами укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мошківською О.Л., зареєстрований в реєстрі за № 640. Згідно з п. 1 Договору застави транспортного засобу, заставодавець з метою забезпечення повного виконання зобов`язання, зазначеного в п. 2 даного Договору, передає в заставу заставодержателю, а заставодержатель приймає від заставодавця в заставу на умовах, визначених даним договором, рухоме майно, зазначене в п. 4 даного Договору. У п. 2 Договору застави транспортного засобу визначено, що даним договором забезпечується виконання зобов`язань перед заставодержателем за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 22 жовтня 2019 року, зі всіма додатковими угодами, змінами і доповненнями до нього (надалі - основне зобов`язання), а саме повернення позики у розмірі 91783 грн. 70 коп., в строк до 22 листопада 2019 року. Згідно з п. 4 Договору застави транспортного засобу, на забезпечення виконання основного зобов`язання заставодавець передає в заставу заставодержателю рухоме майно, а саме: транспортний засіб - автомобіль марки «Mazda», модель 3, тип Т3: загальний легковий універсал - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] колір синій, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого ТСЦ 8043, 22.10.2019. Згідно з п. 5 Договору застави ТЗ, предмет застави належить заставодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 8043, 22 жовтня 2019 року. Відповідно до п. 9 Договору застави ТЗ, заставодавець та заставодержатель дійшли згоди, що вартість предмета застави на момент укладення та підписання цього Договору застави складає 100000 грн. Пунктом 16.4 Договору застави транспортного засобу передбачено, що у разі невиконання заставодавцем умов основного зобов`язання звернути стягнення на предмет застави і задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у повному обсязі на момент фактичного задоволення таких вимог, включаючи суми позики, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги. Відповідно до п. 16.6 Договору застави транспортного засобу, заставодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет застави. Згідно з п. 17 Договору застави транспортного засобу, заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави: 17.1 якщо на день, визначений основним зобов`язанням, заставодавець не поверне заставодержателю суму позики в повному обсязі, що передбачена та/або випливає з основного зобов`язання. Відповідно до п. 21 Договору застави транспортного засобу, звернення стягнення на предмет застави може відбуватись будь-яким із наступних способів на вибір заставодержателя: шляхом безпосереднього звернення заставодержателя до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави та обрання способу його реалізації, в тому числі із застосуванням однієї з процедур, передбачених пунктами 1) та 2) ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». У зазначених випадках при виникненні спорів з приводу визначення вартості предмету застави, сторони цього Договору домовляються, що така вартість встановлюється відповідно до висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, кандидатура якого визначається заставодержателем. Позивач, посилаючись на невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором позики від 22 жовтня 2019 року обґрунтовує підстави для звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договорів виникли зобов`язання, які в силу ст. 525, 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до умов договорів та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За вимогами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так, в обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідачкою не виконано основне зобов`язання, яке обумовлене п. 1 Договору позики, укладеного 22 жовтня 2019 року, зокрема, повернення позики у розмірі 91783 грн. 70 коп., в строк до 22 листопада 2019 року. Таким чином, належним виконанням боржником зобов`язання є повернення позики у встановлені умовами договору строки та розмірі. Проте, доказів повернення відповідачкою грошових коштів за договором позики суду не подано, як і не спростовано факту порушення взятого на себе зобов`язання за договором позики. Правовідносини щодо звернення стягнення на предмет застави врегульовані положеннями ЦК України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно з ч. 1, 2 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Аналогічні положення передбачено ст. 1, 3, 4 Закону України «Про заставу». Так, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 184 ЦК України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п`ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. Обтяжувач та боржник повинні досягти згоди про максимальний розмір вимоги, яка забезпечується обтяженням. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або тієї частини цього зобов`язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв`язку з пред`явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов`язання, сплати інших сум. Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов`язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому обтяжувач зобов`язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону. Боржник або інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна, протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача, який ініціює звернення стягнення. Таке заперечення надсилається в письмовій формі обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна. За таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 30 цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі набуття обтяжувачем права власності на предмет забезпечувального обтяження відповідне зобов`язання, забезпечене обтяженням, вважається повністю виконаним і обтяжувач не вправі пред`являти боржнику інші вимоги у зв`язку з виконанням цього зобов`язання. Актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема, заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 06 березня 2013 року у справі за № 6-10цс13). Так, аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що стороною позивача не надано суду доказів невиконання відповідачкою зобов`язань за договором позики від 22 жовтня 2019 року. Крім того, стороною позивача не надано суду доказів звернення до відповідачки з письмовим повідомленням про порушення забезпеченого заставою зобов`язання, та одночасно здійснення реєстрації звернення стягнення на предмет застави в Державному реєстрі. А також не надано доказів відмови відповідачки задовольнити вимогу позивача щодо повернення суми позики. Суд не приймає до уваги надані стороною позивача копії Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, як доказ внесення обтяження на заставне майно, а саме: автомобіль марки «Mazda», модель 3, тип Т3: загальний легковий універсал - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] колір синій, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого ТСЦ 8043, 22.10.2019, оскільки боржником у вказаних Витягах зазначено « [PERSON] », в той час як відповідачем по справі та стороною Договору позики від 22 жовтня 2019 року та Договору застави транспортного засобу від 22 жовтня 2019 року є « [PERSON] ». Отже, оскільки позивачем не доведено факту невиконання відповідачкою зобов`язань за спірними договорами, не надано доказів звернення позивача щодо усунення порушень забезпеченого заставою зобов`язання, а також належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог, у зв`язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволення позову в повному обсязі. У порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed