Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивує тим, що 24.05.2017 між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким позичальник отримав від позикодавця 17000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 25.10.2017. [PERSON] кошти не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 17000 доларів США. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 24.05.2017 року в розмірі 17000 доларів США, а також судові витрати. Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивує тим, що [PERSON] повернув [PERSON] вказану суму. Вказує також, що у розписці зазначалось, що позика дається на п`ять місяців, однак в подальшому сторони внаслідок усних домовленостей продовжили час повернення коштів. Після цього, відповідач неодноразово здійснював перекази на особисту карту позивача, а саме: 31.12.2017 - 4200,00 грн., 24.01.2018 - 22880,00 грн., 25.02.2018 - 10000,00 грн., 27.02.2018 - 3015,00 грн., 17.05.2018 - 16000,00 грн., 18.06.2018 - 2110,00 грн., 15.07.2018 - 5025,00 грн., 12.09.2019 - 10050,00 грн.; загалом - 73280,00 грн. Окрім цього, вказує, що 12.04.2020 була укладена розписка між позивачем та відповідачем про отримання позивачем від відповідача грошових коштів у розмірі 5000 доларів США. В подальшому, до розписки були додані відомості про повернення ще частини суми, а саме: 19.06 - 15000,00 грн., 07.07. - 20000,00 грн., 22.08. - 3000 доларів США, 09.09. - 10000,00 грн., 02.12 - 1000 доларів США: загалом - 45000,00 грн. та 4000 доларів США. Відтак, як зазначається у відзиві на позовну заяву, відповідач [PERSON] повернув позивачу 118280,00 грн. та 9000 доларів США, загальна сума повернутих коштів - 17000 доларів США. В подальшому, від позивача надійшла до суду заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача на його користь 12000 доларів США за договором позики від 24.05.2017 у зв`язку з частковим поверненням заборгованості в розмірі 5000 доларів США. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, просив позов задоволити, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову. У попередніх судових засіданнях відповідач вказував суду, що [PERSON] , займаючи посаду у правоохоронних органах та не маючи змоги офіційно займатись підприємницькою діяльністю у зв`язку з цим, запропонував [PERSON] здійснювати закупівлю кормів для собак. У зв`язку з цим, [PERSON] запропонував [PERSON] написати розписку про отримання грошових коштів, що він і зробив. Зазначив, що [PERSON] приймав участь у веденні підприємницької діяльності, вони разом їздили за товаром, зокрема і за кордон та отримував свої кошти від ведення підприємницької діяльності. Окрім цього, вказав, що ним передавались грошові кошти [PERSON] , який є його довіреною особою, щоб такий здійснював грошові перекази зі своєї банківської картки на банківську картку [PERSON] . Вислухавши думку відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] надано позивачу [PERSON] розписку від 24.05.2017 про отримання від останнього грошових коштів у розмірі 17000 доларів США із строком повернення таких до 25.10.2017. Згідно розписки від 12.04.2020 відповідач [PERSON] повернув позивачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 доларів США в рахунок погашення заборгованості. На підтвердження повернення відповідачем грошових коштів позивачу, сторона відповідача долучила до матеріалів справи виписки по банківських рахунках від 25.01.2023, сформовані на ім`я [PERSON] , згідно яких на ім`я [PERSON] здійснено наступні грошові перекази: 31.12.2017 - 4200,00 грн., 24.01.2018 - 22880,00 грн., 25.02.2018 - 10000,00 грн., 27.02.2018 - 3015,00 грн., 17.05.2018 - 16000,00 грн., 18.06.2018 - 2110,55 грн., 15.07.2018 - 5025,13 грн. Окрім цього, стороною відповідача долучено випику по банківському рахунку від 26.01.2023, сформовану на ім`я [PERSON] , відповідно до якої останнім 28.06.2019 здійснено два грошові перекази, а саме: на ім`я [PERSON] на суму 1500,00 грн. та на ім`я [PERSON] на суму 10000,00 грн. Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Приписами ч. 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. В силу приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, належних доказів на підтвердження того, що він виконав свої зобов`язання за договором позики суду не надав. Суд не бере до уваги долучені представником відповідача до відзиву на позовну заяву виписки по банківських рахунках від 25.01.2023, оскільки такі сформовані на ім`я " [PERSON] ", який жодного відношення до даної справи та до правовідносин з надання у позику грошових коштів, які склались між позивачем та відповідачем, не має. За клопотанням сторони відповідача в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , який показав суду, що товаришує з [PERSON] з 2000 року. Зазначив, що [PERSON] передавав йому грошові кошти та на його прохання він здійснював грошові перекази зі своєї банківської картки на банківську картку [PERSON] , реквізити якої йому надавав [PERSON] . Разом з тим, як з виписок по карткових рахунках, так із наданих у судовому засіданні показань свідка [PERSON] не встановлено, що грошові перекази здійснювались [PERSON] на банківський рахунок [PERSON] саме в рахунок погашення заборгованості [PERSON] згідно розписки від 24.05.2017. Як вбачається з виписки по банківському рахунку від 26.01.2023, сформованого на ім`я відповідача [PERSON] 28.06.2019 таким було здійснено два грошових перекази, а саме: переказ грошових коштів у розмірі 1500,00 грн., де одержувачем зазначається [PERSON] та у розмірі 10000,00 грн., де одержувачем зазначено [PERSON] . В ході розгляду даної цивільної справи відповідачем не доведено та судом не встановлено, що вказані особи мають будь-яке відношення до справи та спірних правовідносин. Також, в судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що [PERSON] є цивільною дружиною позивача [PERSON] , однак на підтвердження вказаних покликань жодних доказів не надав. Щодо покликання відповідача на зазначення у нижній частині розписки про повернення позивачу грошових коштів від 12.04.2020 про повернення грошових коштів у розмірі 45000,00 грн. та 4000 доларів США, суд такі до уваги не бере, оскільки з таких записів неможливо встановити особу, яка здійснювала вказані записи про повернення грошових коштів та такі не засвідчені особистим підписом позивача про отримання вищевказаних грошових коштів. Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено належними та допустими доказами повернення позивачу грошових коштів на підставі розписки від 24.05.2017. Відтак, суд вважає, що з урахуванням часткового повернення коштів, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за розпискою від 24.05.2017 року в розмірі 12000,00 доларів США, які він не повернув позивачу. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи матеріали справи та подані докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 6216,66 грн. (з урахуванням ціни позову станом на 07.12.2022 - 621666,20 грн. (1 долар США = 36,5686 грн.)). Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Разом з тим, зменшивши розмір позовних вимог, позивач та його представник в ході розгляду справи не заявляли клопотання про повернення сплаченої суми судового збору. Відтак, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір за подання позовної заяви з ціною позову 12000 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.12.2022 - 438823,20 грн.) у розмірі 4388,23 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved