Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Процесуальні дії по справі. 26.01.2024 [PERSON] звернулась до суду з позовом до Черняхівської селищної ради, за змістом якого просить: - визнати за [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою від 31.01.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 26 лютого 2024 року об 11:00 год. Пунктом 7 даної ухвали, суд у порядку ст. 84 ЦПК України витребував у приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Драч Наталії Володимирівни копію спадкової справи, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] . 22.02.2024 на адресу суду від приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Драч Наталії Володимирівни надійшла копія спадкової справи, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою від 26.02.2024 суд закрив підготовче засідання та призначив розгляд справи по суті на 20.03.2024. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] в с. Шершні, Коростенського району, Житомирської області помер дід позивачки - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої, увійшов житловий будинок загальною площею 75,9 м2, та господарські будівлі до нього, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач пояснює, що 25.09.1959 діду - [PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої приватної власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідчений Черняхівською районною державною нотаріальною конторою 25.09.1959 за реєстровим [ADDRESS] . За таких обставин з 03.10.1962 [PERSON] є власником будинку. У 1976 році відбулося перейменування адреси [ADDRESS] . Позивач зазначає, що за життя [PERSON] не здійснив державної реєстрації права власності та не отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивач вказує, що є єдиною спадкоємицею після смерті діда [PERSON] . [INFO] в смт Черняхів Черняхівський район, Житомирська область померла мати позивачки [PERSON] (дочка [PERSON] ) [INFO] в смт Черняхові Житомирської області помер рідній брат позивача - [PERSON] . Інших спадкоємців не має. Постановою Приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. від 22.09.2023 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після померлого діда через розбіжності в поданих документах стосовно нумерації будинку та відсутності документального підтвердження зміни нумерації будинку. Позивач вказує, що на усунення зазначених розбіжностей отримала Витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, відповідно до якого та наказу № 40 від 14.12.2023 "Про затвердження рішення про упорядкування адреси" затверджено рішення про упорядкування адреси (зміна адреси) житловому будинку з адреси: [ADDRESS] на адресу: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. від 23.01.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власність на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , в зв`язку з відсутністю затвердженого виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих Акту державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. У зв`язку з тим що дід позивача - [PERSON] за життя не зареєстрував право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивач за захистом своїх прав звернулася з позовом до суду за місцем знаходження спадкового майна. Сторони у судове засідання не з`явились. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. 05.02.2024 на адресу суду від відповідача надійшла заява, за змістом якої останній просить розгляд справи здійснювати без участі представника та щодо рішення суду покладається на розсуд суду (а.с. 56). 20.03.2024 на адресу суду від позивача надійшла заява, згідно якої остання просить розгляд справи здійснювати у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити (а.с. 110). Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Зважаючи на подані сторонами заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд здійснює розгляд на підставі наявних у матеріалах справи документів у порядку ч.3 ст. 211 ЦПК України. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином з урахуванням положень ст. ст. 178, 211 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що матеріали справи містять достатньо даних і доказів для вирішення справи по суті за відсутності сторін. В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду. У судовому засіданні від 20.03.2024 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд підписав вступну та резолютивну частину рішення суду. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] в с. Шершні Коростенського району Житомирської області, в віці 79 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що повторно видане Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 34 (а.с. 9). Родинні відносини між позивачем та спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , що видане повторно 22.03.2023, де значиться в графі мати " [PERSON] " (а.с.23), факт зміни дошлюбного прізвища позивачки з " [PERSON] " на " [PERSON] " підтверджується свідоцтвом про одруження [PERSON] з [PERSON] від 26.05.2001 серії [NUMBER] , де значиться ппрізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 26); родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України, відповідно до якого [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 25), зміна прізвища матері позивачки з " [PERSON] " на " [PERSON] " підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 22.03.2023, де значиться прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] (а.с. 24). В матеріалах спадкової справи №40/2023 міститься довідка Черняхівської селищної ради від 23.03.2023 №02/07/253Д із змісту якої вбачається, що на день смерті [PERSON] був зареєстрований в будинку [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] у вказаному будинку були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (.а.с. 67) З матеріалів спадкової справи №40/2023, що заведена приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Драч Наталії Володимирівни, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , видно,що позивач [PERSON] , є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] ( а.с. 60-102). За інформацією позивача, до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок загальною площею 75,9 м2, та господарські будівлі до нього, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Договором про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої приватної власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідчений Черняхівською районною державною нотаріальною конторою 25.09.1959 за реєстровим № 721, [PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20-21). Згідно з погосподарської книги домовласником житлового будинку [ADDRESS] з 03.10.1962 є [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Відповідно до відповіді № 1033/35-23 від 17.04.2023, наданої ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, відомості щодо державної реєстрації та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, розташовану у селищі Черняхів Житомирського району Житомирської області за [PERSON] відсутні (а.с.22). Відповідно до архівного витягу з Протоколу № 13 засідання виконкому селищної ради депутатів трудящих від 09.07.1976 Черняхівської селищної ради депутатів трудящих Житомирської області " в зв`язку з підготовкою до Всесоюзного перепису населення та з метою впорядкування назв вулиць селища, виконком селищної Ради депутатів трудящих рішив II переулок Щорса перейменувати й дали назву [ADDRESS] " (а.с.32) Згідно повідомлень Державного архіву Житомирської області № Д-2044/02-2 від 23.05.2023 та № Д-2836/02 від 13.07.2023, а також Архівного відділу Житомирської районної військової адміністрації Житомирської області № 07-10/245 від 01.10.2023 інформація про зміну нумерації будинків по [ADDRESS] за 1977-2017 роки відсутня (а.с.33,34,35) Відповідно до довідки № 150 від 19.04.2023, виданої КП "ЖОМБТІ" Житомирської обласної ради, право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с.36). Згідно технічного паспорту загальна площа будинку за адресою: [ADDRESS] , складає 75,9 м2, в тому числі житлова площа 33,9 м2 (а.с.11-13). Постановою Приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. від 22.09.2023 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті діда [PERSON] через розбіжності в поданих документах стосовно нумерації будинку та відсутності документального підтвердження зміни нумерації будинку (а.с. 37-38). Згідно Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, відповідно до якого та наказу № 40 від 14.12.2023 «Про затвердження рішення про упорядкування адреси» затверджено рішення про упорядкування адреси (зміна адреси) житловому будинку з адреси: [ADDRESS] на адресу: [ADDRESS] (а.с.41). Постановою Приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. від 23.01.2024 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті діда [PERSON] через відсутність акту державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію (а.с. 42-43). Позивач, вказує на те, що вона як спадкоємець не може зареєструвати право власності на спадкове майно оскільки за життя [PERSON] право власності не зареєстроване, тому за захистом своїх прав звернулась до суду з даним позовом, у якому просить захистити порушене право шляхом визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України) Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Предметом даного спору є визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписами частини першої та частини другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року визначено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилася реєстрація будинків та домоволодінь (додаток № 1 Інструкції). Відповідно до п. 10 зазначеного переліку нотаріально посвідчені договори про право забудови, складені до видання Указу Президії Верховної УРСР від 14.05.1949 року «Про внесення змін у законодавство Української РСР у зв`язку з виданням Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків» (Відомості Верховної ради УРСР» 1949 року № 3) та затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію, визнано документами, що підтверджують право власності на житловий будинок. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та державної реєстрації права власності на нього позбавляє позивача права оформити спадщину у нотаріуса після смерті спадкодавця, відтак звернення до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутність державної реєстрації права власності на нього позбавляє права позивача оформити спадщину за законом у нотаріуса після смерті діда (спадкодавця), відтак звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивачка після смерті діда - [PERSON] , прийняла спадщину так як проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою що прийняла спадщину, але оскільки у неї відсутній (правовстановлюючий документ) акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію, та у зв`язку із відсутністю у позивача іншого способу щодо визнання права власності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved