Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

06.06.2017 позивач, [PERSON] , звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третьої особи: приватного нотаріуса Алейнікової Н.О. про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , [INFO] помер брат позивача [PERSON] , [INFO] померла мати позивача [PERSON] . 22.02.2017 року позивач був звільнений від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, відбував покарання у Вільнянській виправній колонії № 20 Запорізької області. Повернувшись додому після звільнення він дізнався, що на підставі заповіту, який за життя склала матір [PERSON] , відповідач [PERSON] прийняла спадщину. Йому відомо, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видано приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Алейніковою Н.О., номер в реєстрі нотаріальних дій 1743, номер заповіту у спадковому реєстрі 57813685. Вважає, що на момент складання заповіту [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними так як була в неадекватному стані з розладами здоров`я, мала низку хвороб, тобто не дієздатною. Крім того, згідно діагнозів станом на 2015 рік вона мала геморагічний інсульт в лівій гемісфери, руслі лівої середньої мозгової артерії, моторну афазію, правобічний дисоційований гемипарез, більше в руці, гіпертанічну хворобу третього ступеня, церебральний атеросклероз, дисциркуляторну енцефалопатію другого ступеня, когнітивні порушення. У нього виник сумнів щодо дійсного волевиявлення спадкодавця в момент підписання заповіту, оскільки за життя мати не планувала складати заповіт, бо частину своєї квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , мала на меті залишити своєму сину, тому що після звільнення з колонії він не мав іншого житла окрім цього. Відтак, зважаючи на обставини викладені у позові, позивач просить визнати недійсним заповіт, який складений 14.08.2015 року [PERSON] , та який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Алейніковою Н.О. та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 57813685. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третьої особи: приватного нотаріуса Алейнікової Н.О. про визнання заповіту недійсним залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків (сплати судового збору). Одночасно з поданням позову, позивач подав до суду клопотання про забезпечення позову, в якому просить суд: накласти арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] з забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження цього майна. Ухвалою судді від 09.06.2017 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто, у зв`язку з несплатою судового збору за подання заяви. 20.06.2017 року на виконання ухвали суду позивачем надана квитанція про сплату судового збору за подання позовної заяви. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2017 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 30.08.2017 року (т. 1 а.с. 19). 30.08.2017 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, за клопотанням представника позивача, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу Алейнікової Н.О. копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] (т. 1 а.с. 33). 05.10.2017 року на адресу суду від приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу Алейнікової Н.О. надійшла копія спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] (т. 1 а.с. 46-104). 12.03.2018 на адресу суду від приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу Алейнікової Н.О. надійшли заперечення на позовну заяву ( т.1 а.с. 127) відповідно до яких, просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі, посилаючись на наступне. Під час посвідчення заповіту, нею було встановлено особу [PERSON] за її паспортом, також було надано картку фізичної особи - платника податків. Крім того, їй було роз`яснено зміст ст. ст. 1223, 1241, 1254 ЦК України та роз`яснено, що майно, вказане у заповіті після її смерті буде належати тій особі, яку вона зазначить у заповіті. [PERSON] підтвердила, що бажає укласти заповіт на користь [PERSON] . Пояснила, що при розмові з [PERSON] , під час посвідчення заповіту, вона лежала в ліжку, охайно одягнена, адекватно поводила себе, вірно відповідала на запитання, чітко назвала своє прізвище, ім`я, по батькові, місто та дату народження, своє місце реєстрації та яку нотаріальну дію вона хоче зробити та на ім`я кого. Після прочитання тексту заповіту на її прохання та у її присутності заповіт підписала [PERSON] . Враховуючи вище викладене, вважає, що доводи позивача про недійсність заповіту є необгрунтованими. Просила здійснювати розгляд справи без її участі, у зв`язку з навантаженністю на роботі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2018 року подальший розгляд даної цивільної справи визначено здійснювати в порядку загального позовного провадження, справу призначено в підготовче судове засідання з повідомленням сторін (т. 1 а.с. 138). 17.05.2018 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, за клопотаннями представника позивача та представника відповідача, витребувано у Комунальної установи «6-а міська клінічна лікарня» оригінал амбулаторної картки та історії хвороб [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Витребувано у Комунальної установи «Центральна поліклініка №1 Хортицького району» оригінал медичної картки [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] . 12.06.2018 року на адресу суду від Комунальної установи «6-а міська клінічна лікарня» надійшли оригінали медичних карт стаціонарного хворого [PERSON] [INFO] , № 6135 на 35 арк. та № 6364 на 23 арк. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2018 року, за клопотанням представника позивача, призначено посмертну судову психіатричну експертизу, проведення якої доручити судовим експертам Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради (69600, Запорізька область, місто Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе, будинок 10 А) (т. 1, а.с. 165). 19.12.2018 року матеріали даної цивільної справи були повернуті до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, за результатами посмертної амбулаторної судово-психіатричної експертизи у відношенні [PERSON] [INFO] ( т. 1 а.с. 167-175). 11.02.2019\~року на адресу суду від представником відповідача надійшло клопотання про призначення повторної судово-психіатричної експертизи, оскільки вважає, що висновок судово-психіатричного експерта № 503 від 26.10.2018 року є необгрунтованим та таким, що суперечить іншим матеріалам справи ( т.1 а.с. 187). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2019 року провадження у даній цивільній справі поновлено ( т. 1 а.с. 191). Ухвалою суду від 03.04.2019 року задоволено клопотання представника відповідача про призначення повторної експертизи, по справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручено судовим експертам Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради. Провадження у справі зупинено ( т.1 а.с. 198). 22.04.2019 на адресу суду від позивача та відповідача надійшла заява, якою просили суд затвердити мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] та закрити провадження у справі. 24.05.2019 року до суду надійшло клопотання експерта Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради про надання додаткових матеріалів для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи. 20.02.2020 року Комунальним закладом «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради повернуто матеріали цивільної справи без виконання ухвали суду від 03.04.2019 року про проведення посмертної судово- психіатричної експертизи стосовно [PERSON] , у зв`язку з ненаданням додаткових матеріалів (т.1 а.с. 203). 30.03.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява, якою він відкликав подану до суду заяву про затвердження мирової угоди від 22.04.2019 року вх. № 16486, оскільки відповідач відмовилась від виконання умов угоди. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2020 року провадження у цивільній справі поновлено ( т. 1 а.с. 225). 03.08.2020 року позивач подав до суду клопотання про забезпечення позову, в якому просить суд: накласти арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження цього майна ( т. 1 а.с. 228-231). Ухвалою судді від 04.08.2020 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта майна 1017891623101, яка на праві приватної власності належить [PERSON] , із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження зазначеного майна ( т. 1 а.с. 234). 01.12.2020 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, за клопотанням представника відповідача, витребувано у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» (69001, м. Запоріжжя, бул. Шевченко, 25), довідку про те, чи знаходилась [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , (мешкала за адресою: [ADDRESS] ) на обліку у лікаря-психіатра та оригінал медичної карти амбулаторного хворого на [PERSON] від лікаря-психіатра. 11.01.2021 на виконання ухвали суду від 01.12.2020 року, КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» повідомило, що інформація щодо перебування [PERSON] , [INFO] на обліку у лікаря психіатра та оригінал медичної карти амбулаторного хворого від лікаря психіатра в закладі відсутня (т. 2, а.с. 27). Ухвалою суду\~від 28.01.2021\~року задоволено\~клопотання представника\~відповідача про\~призначення повторної\~експертизи,\~по справі\~призначена посмертна\~судово-психіатрична\~експертиза,\~проведення якої\~доручено судовим\~експертам Комунального\~закладу "Дніпропетровська\~клінічна психіатрична\~лікарня"\~Дніпропетровської обласної\~ради.\~Провадження у\~справі зупинено (т. 2, а.с. 32). 23.11.2021 року Комунальним закладом «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради повернуто матеріали цивільної справи без виконання ухвали суду від 28.01.2021 року про призначення повторної посмертної судово- психіатричної експертизи стосовно [PERSON] , у зв`язку з ненадходженням оплати за проведення експертизи (т.2, а.с. 35). Ухвалою суду від 24.11.2021 року провадження у справі поновлено ( т. 2, а.с. 36). Ухвалою суду\~від 13.12.2021\~року матеріали\~цивільної справи\~№335/6723/17\~за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] ,\~третьої особи:\~приватного нотаріуса\~Запорізького міського\~нотаріального округу\~Алейнікової Н.О.\~про визнання\~заповіту недійсним\~повторно направлено\~до Комунального\~закладу «Дніпропетровське\~обласне бюро\~судово-медичної\~експертизи» для\~виконання ухвали\~суду від\~28.01.2021\~року про\~призначення повторної\~посмертної судово-психіатричної\~експертизи.\~Провадження у\~справі зупинено (т. 2, а.с. 44). 31.01.2022 року на адресу суду повернулися матеріали вищезазначеної цивільної справи №335/6723/17, з відміткою на конверті від 26.01.2022 року «Адресат від отримання пошти відмовився». 03.02.2022 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя повторно направлено на адресу КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, вул. Бехтерева, буд. 1, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49115, матеріали цивільної справи №335/6723/17. 16.02.2022 року на адресу суду повторно повернулися матеріали цивільної справи №335/6723/17, з відміткою на конверті від 11.02.2022 року «Адресат від отримання пошти відмовився». 17.02.2022 року на адресу Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради направлено лист з метою отримання інформації щодо причин відмови від отримання матеріалів цивільної справи №335/6723/17 для проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи. 04.04.2022 року на адресу суду повернувся лист без виконання, з відміткою на конверті від 15.03.2022 року «Адресат від отримання пошти відмовився». Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2022 року провадження у справі відновлено та призначено справу до розгляду з метою заміни експертної установи з якій доручено проведення експертизи ( т. 2, а.с. 51). 08.07.2022 року в рамках загальної інформації на електронну адресу суду надійшов офіційний лист, в якому зазначено, що проведення судово-психіатричної експертизи покладено на Дніпропетровську філію СПЕ ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», що функціонує на території Комунального підприємства "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги" Дніпропетровської обласної ради (49129, м. Дніпро, ж/м Ігрень, вул. Бехтерева, буд.1). Ухвалою суду\~від 10.08.2022\~замінено експертну\~установу якій\~доручено проведення\~повторної посмертної\~судово-психіатричної\~експертизи.\~Проведення повторної\~судово-психіатричної\~експертизу у\~цивільній справі\~за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] ,\~третьої особи:\~приватного нотаріуса\~Запорізького міського\~нотаріального округу\~Алейнікової Н.О.\~про визнання\~заповіту недійсним\~доручено експертам\~Дніпропетровської філії\~СПЕ ДУ\~«Інститут психіатрії,\~судово-психіатричної\~експертизи та\~моніторингу наркотиків\~Міністерства охорони\~здоров`я\~України» (49129,\~м.\~Дніпро,\~ж/м\~Ігрень,\~вул.\~Бехтерева,\~буд.1) ( т. 2, а.с. 64). 18.09.2023\~на адресу\~суду повернулись\~матеріали цивільної\~справи №335/6723/17\~без виконання\~ухвали суду\~від 10.08.2022\~про проведення\~повторної посмертної\~судово-психіатричної\~експертизи відносно\~ [PERSON] ( т. 2, а.с. 95). Ухвалою суду від 18.09.2023 року провадження у справі поновлено ( т. 2, а.с. 96). 30.10.2023 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті ( т. 2, а.с. 106). 27.03.2024 на адресу суду представником відповідача подано заперечення, відповідно до яких, зазначила, що представником позивача не доведено та необгрунтовано належним чином той факт, що [PERSON] на час укладання заповіту, а саме 14.08.2015 року, в силу психічних розладів абсолютно не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, вважає, що висновок судово-психіатричного експерта № 503 від 26.10.2018 року є необгрунтованим, таким, що суперечить іншим матеріалам справи, викликає сумніви в його правильності, що було підтверджено іншими експертами, а тому не може бути доказом, що [PERSON] на час укладання заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати. На її думку, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не можуть бути взяті до уваги, через те, що вони не можуть надати свідчень щодо психічного стану здоров`я [PERSON] . У зв`язку з наведеним, просила суд відмовити у задоволені позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові, у зв`язку з чим наполягав на задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив. Зазначив, що твердження позивача не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджуються наданим ним доказами. Від третьої особи в матеріалах справи міститься заява про проведення розгляду справи у її відсутності. Відтак, з огляду на положення ст. 223 ЦПК України, суд вважав за можливе провести розгляд даної справи по суті за відсутності належним чином повідомленої третьої особи, яка в судове засідання не з`явилася. Під час судового засідання у якості свідка була допитана свідок [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] знала з дитинства, вона була подругою її тітки. За 10 років до смерті, [PERSON] страждала погіршенням пам`яті, забувала що поїла, куди треба йти, блукала по місту, не приходила додому. Після перенесеного інсульту в 2015 році, вона не впізнала свідка з її матір`ю, коли вони її провідували. У судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , сусідка позивача, пояснила, що померлу [PERSON] знала з 1961 року, яка в 2014-2015 році була не в адекватному стані, не могла писати, просила її заповнювати бланки документів. Приблизно 5 місяців до її смерті, вона знайшла [PERSON] лежачою на підлозі. Після інсульту забрала її [PERSON] , якій свідок зателефонувала особисто. В якості свідка у судовому засіданні була допитана [PERSON] , яка повідомила, що працювала з [PERSON] , знала її з 1980 року. Ій відомо, що вона в молодому віці перенесла менінгіт, у зв`язку з цим у неї була погана пам`ять. За 3-4 роки до смерті її стан погіршився все забувала. Після інсульту свідок провідувала [PERSON] , стан її був поганий, на все відповідала: «не знаю», «не пам`ятаю». За сина завжди переживала, він був у колонії, говорила, що «він ходить під вікнами та до неї не заходить». Зараз її син залишився без квартири, в ній проживають квартиранти. У судовому засіданні в якості свідка була допитана відповідач [PERSON] , яка пояснила, що померла [PERSON] є двоюрідною сестрою її чоловіка. Влітку 2015 року їй зателефонувала сусідка, яка повідомила, що [PERSON] погано себе почуває. [PERSON] приїхала та викликала їй швидку. В лікарні почала її впізнавати. Після лікарні вона доглядала її до смерті. Зазначила, що нотаріус вдома посвідчила заповіт, [PERSON] була в адекватному стані. Допитаний в якості свідка [PERSON] , пояснив, що є сином відповідачки, [PERSON] забирав з лікарні та відвозив додому. Вона була в нормальному стані та впізнавала його. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.02.2017 року (т. 1, а.с. 37). [PERSON] померла [INFO] у віці 77 років, про що 05.01.2016 складено актовий запис № 04, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видано Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції ( т. 1 а.с. 49). Причиною смерті [PERSON] , [INFO] , стала а) мозкова кома, б) наслідки мозкового інсульту, артеріальна гіпертензія, що підтверджується довідкою про причини смерті №14 від 04.01.2016 ( т. 1 а.с.49 зворотня сторона). 14.08.2015 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Алейніковою Н.О. зареєстрованого в реєстрі за № 1743, згідно якого все її майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповідає [PERSON] , [INFO] ( т. 1, а.с. 52). Зі змісту оспорюваного заповіту вбачається, що за станом здоров`я на особисте прохання [PERSON] , заповіт складено та посвідчено о 09 годині 50 хвилин вдома за адресою: [ADDRESS] , який підписала [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , шляхом подання заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Алейніковій Н.О. від 05.09.2016 ( т. 1, а.с. 70). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.09.2016 року спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом від 14.08.2015, зареєстрованого в реєстрі за № 1743 є [PERSON] (відповідач). До складу спадщини увійшло право власності на 2/3 часток квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с.101). Крім того, на виконання ухвали суду Комунальна установа «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради надала висновок № 503 від 26.10.2018 року експерта за результатами проведення посмертної амбулаторної судово-психіатричної експертизи у відношенні [PERSON] , [INFO] , проведеної в рамках цивільної справи № 335/6723/17 на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 19.09.2018 року (т. 1 а.с. 168-175). Відповідно до вказаних висновків експертами встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за своїм психічним станом в момент складання заповіту від 14.08.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1743, виявляла ознаки психічного розладу у вигляді органічного ураження головного мозку (гіпертонічна хвороба, геморагічний інсульт), психоорганічного синдрому з моторною афазією. Сенсорна афазія характеризується порушенням розуміння зверненої мови («інструкції виконувала вибірково»), нездатність розуміння зверненої мови у повному обсязі, нездатність до висловлювання та відстоювання своїх думок, підкоряємість, свідчать про наявність психоорганічного синдрому, що виник внаслідок органічного ураження головного мозку. Піддослідна потребувала сторонньої допомоги, через наявність правостороннього геміпарезу самостійно не могла підписати заповіт, пересувалась у межах квартири. Тому, вона на період складання заповіту, а саме 14.08.2015, не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними. Відповідно до положень ст. 1216, ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із статтею 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вказано у частинах першій та другій статті 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України). Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки. На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування. Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17, провадження № 14-173цс20)). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. У статті 1257 ЦК України зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц, від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 та від 22 грудня 2021 року у справі № 350/792/20. Отже, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, необхідно довести абсолютну неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Судом встановлено, що оспорюваний заповіт складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, підписаний [PERSON] на особисте прохання [PERSON] , посвідчений уповноваженою на це посадовою особою приватним нотаріусом Алейніковою Н.О. Крім того, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12). Як встановлено судом, у висновку посмертної судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] , [INFO] , № 503 від 26.10.2018 міститься твердження про абсолютну неспроможність [PERSON] , в момент складання заповіту 14.08.2015, розуміти значення своїх дій та керувати ними. Допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] навели факти, які вказують на те, що [PERSON] під час складання заповіту перебувала у такому стані, що не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Їх показання з приводу того, що [PERSON] останнім часом перед смертю була розгублена, часто забувала що говорить, та де знаходяться її речі, свідчить про те, що її воля на укладення заповіту на ім`я [PERSON] не була вільною і що вона не розуміла значення свої дій та не могла ними керувати. Суд критично оцінює показання допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та відповідача [PERSON] , оскільки вони є зацікавленими особами у справі. У статтях 12, 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. За таких обставин, суд доходить висновку, що наявні правові підстави для визнання оспорюваного заповіту від 14.08.2015 року зареєстрованого в реєстрі за № 1743 недійсним, оскільки позивачем доведено суду обґрунтованість пред`явлених вимог. Відповідно ст. 141 ЦПК України, оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved