Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

представник позивача звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідачки, у якій просив стягнути з останньої у користь ТзОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №200073359 від 25.07.2014 у розмірі 75148,15 грн., а також судові витрати у розмірі 2147,20 грн. за сплачений судовий збір. Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що 25.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] , укладено угоду №200073359 щодо кредитування, далі Кредитний договір. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 18350 грн., а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», ЄДРПОУ 42649746, набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої Позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором №200073359. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 15.06.2020 №7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості. Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 28.12.2023 р. загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 48682,84 грн. з яких: 17714,10 грн. заборгованість за кредитом; 30968,74 грн. заборгованість за відсотками. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідачки 75148,15 грн., яка складається з суми інфляційних втрат 22075,93 грн., суми 3% річних 4389,38 грн., заборгованості - 48682,84 грн. Також позивач просить суд поновити строк позовної давності для подання позову та стягнути з відповідачки судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не прибула, направила до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не прибула, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги положення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідачка клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляла, в силу положень ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за її відсутності. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинство більш ефективно. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін, з ухваленням заочного рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буде відповідати приписам ст.247 ч.2 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України, окрім іншого передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, статтею 12 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 25.07.2014 року [PERSON] підписала заяву (оферту) №200073359, в якій зазначено загальну інформацію про кредит (кредитний ліміт- 10000 грн., максимальний кредитний ліміт 50000 грн.; максимальна ставка по ліміту 58,8% річних, реальна процентна ставка по кредиту 89,56%). Відповідно до п.1.3 вказаної заяви для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку карки, відповідачка просила встановити їй кредитний ліміт, в межах якого вона мала право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого баком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до ст.1069 ЦК України кредитування рахунку картки (а.с. 14). 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «Діджи Фінанс» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного договору (а.с.10-13) . З витягу з Реєстру боржників до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року вбачається, що ПАТ «Банк Михайлівський» передав, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло право вимоги за договором №200073359 (а.с. 23). При цьому, із вказаного додатку слідує, що загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 48682,84 грн., з яких: 17714,10 грн. - заборгованість за кредитом; 30968,74 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 512 Цивільного кодексу України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений\~\~іншою\~\~особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)\~\~\~\~ Згідно ч.1\~ст. 513 Цивільного кодексу України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій\~\~самій\~\~формі,\~\~що\~\~і\~\~правочин,\~\~на\~\~підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частина 1 статті 514 ЦКУ зазначає, що до нового кредитора переходять права первісного\~\~кредитора у\~\~зобов`язанні\~\~в\~\~обсязі\~\~і\~\~на\~\~умовах,\~\~що\~\~існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст. 517 ЦКУ первісний\~\~кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи,\~\~які засвідчують права,\~\~що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. \~Таким чином, ТзОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідачки за договором №200073359. Сума заборгованості відповідачки за вказаним договором становить 48682,84 грн. З боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих сум. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановленому факту відповідають договірні правовідносини сторін, врегульовані ст.ст. 1049, 1050 ЦК України та полягають в праві позивача вимагати від відповідача виконання взятого на себе зобов`язання та в обов`язку відповідача виконати взяті зобов`язання належним чином. Частиною 2 статті 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути із відповідачки 22075,93 грн. інфляційних втрат та 4389,38 грн. 3% річних, які нараховані на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідачки 75148,15 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути також 2147,20 грн. сплаченого судового збору. Щодо клопотання позивача про поновлення строків позовної давності. Відповідно до вимог частин 2,3 статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачкою клопотання про застосування судом позовної давності не було заявлено. Отже, відсутні підстави для поновлення строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved