Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обгрунтовує тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання у будинку [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ». Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18,20,30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 08.10.1992 №572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Оскільки у будинку [ADDRESS] встановлено будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. Як зазначено, лічильник обліку гарячого водопостачання у квартирі [ADDRESS] відсутній, тому згідно з п. 21 вищевказаних правил у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу. У позовній заяві також зазначено, що за даними відповіді Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради № 25788-01-10 від 15.11.2021, - за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.11.2021 зареєстровані відповідачі [PERSON] з 14.03.2008 та [PERSON] з 29.03.2013. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з ч. 5 ст. 13 вищевказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Стаття 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інших порядок та строки не визначені відповідним договором. Як зазначено, відповідачі своєчасно та у повному обсязі з січня 2013 року не вносили плату за отримані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також не здійснювали внески, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.11.2021 складає 64639,71 грн., що підтверджується розрахунком по особовому рахунку № [NUMBER] . Позивач вказує, що відповідачі, фактично споживаючи вищезазначені послуги, не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачу житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі. Заходи досудового врегулювання спору з відповідачами не проводилися, оскільки чинним законодавством такого обов`язку не передбачено. Вищезазначена квартира не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку. Крім того, відповідно до п.п. 5, 10, 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги» за цінами та тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг, інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідачам на суму боргу, відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані інфляційні втрати у сумі 24651 грн. 13 коп. та 3 % річних, що становить 6357 грн. 49 коп. На підставі викладеного вище, позивач просить суд, - стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та внески у розмірі 64639 грн. 71 коп., інфляційну складову боргу - 24651 грн. 13 коп., 3% річних - 6357 грн. 49 коп., а всього - 95648 грн. 33 коп. та сплачений судовий збір у сумі 2481 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 24.03.2022 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Ухвалою суду від 05.12.2023 скасоване заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.06.2022, яким позовні вимоги були задоволені, і призначено справу до судового розгляду по суті у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачами через представника подані відзиви на позов, за якими просять відмовити у задоволенні позову. Так, зазначено, що у позовній заяві позивач не вказує, за який саме період ним нарахована заборгованість. Договір між позивачем та відповідачами не укладався. Власником вищевказаної квартири до 11.11.2009 був [PERSON] , який помер [INFO] , та який за договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л. В. 11.11.2009 за р. № 3644, подарував своєму сину [PERSON] . Крім того, зазначено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.05.2000 серія [NUMBER] . Відповідачі вважають, що позивачем не підтверджено те, що квартира підключена до централізованого опалення до стояка в межах квартири і ним надаються послуги. Так, послуги позивачем по постачанню гарячої води та теплопостачанню не надавались з 30.01.2004. Вказане підтверджується актом відключення гарячої води та опалення, який складений 30.01.2004 представником ДП «Черкаська ТЕЦ Колесником О.А. у присутності бувшого власника квартири (діда [PERSON] ), згідно з яким в квартирі за адресою: [ADDRESS] радіатори опалення зняті, трубопроводи заізольовані, вода опломбована. Отже, позивачем самостійно було відключено вищевказану квартиру від постачання гарячої води та теплопостачання. Відключення відбулося у зв`язку із встановленням у квартирі автономного газового опалення, що підтверджується листом ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» від 04.07.2018 №1363/17, листом Черкаської міської санітарно-епідеміологічної станції від 19.03.2005 № 03/1-670, робочим проектом на додаткову установку котла і лічильника в квартирі [ADDRESS] , виконаного ПП [PERSON] у 2005 році, технічними умовами на визначення технічної можливості та проектування установки опалювального газового котла в квартирі, виданими ВАТ «Черкасигаз» 17.03.2005 за № 39602, технічного паспорту на газовий котел «АРІСТОН», що встановлений у цій квартирі. Вважають, що позивач веде себе недобросовісно, самостійно відключивши вищевказану квартиру від надання послуг, користується тим, що встановлення автономного опалення в квартирі проводилось близько двадцяти років тому за бувшого власника квартири, який на цей час помер, у зв`язку з чим документи на встановлення автономного опалення були втрачені, - намагається ввести в оману суд та отримати оплату послуг, які він не надавав. Крім того, на їхню думку, у розрахунку заборгованості відсутня дата, з якої нарахована заборгованість за централізоване постачання гарячої води та теплопостачання та внесків. Так, вказано, що борг на січень 2013 року становить 5 283,55 грн., тобто за твердженням позивача борг існував до 2013 року, однак доказів того, що вказаний борг виник після 11.11.2009, тобто з дня отримання [PERSON] у власність вказаної квартири не надано. Вважають розрахунок, який наданий позивачем, необгрунтованим. Також зазначено, що право власності на квартиру [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано 03.02.2010, що підтверджується інформаційною довідкою із вказаного реєстру № 359303907 від 20.12.2023, тобто така інформація є загальнодоступною. Позивач не надав доказу неможливості або складності отримати інформацію про місце реєстрації [PERSON] , починаючи з 2009 року, отримання квартири у власність її батьком. Таким чином, вважають, що навіть при наявності заборгованості, а остання відсутня, позовні вимоги заявлені із пропуском строків позовної давності. Попередні судові витрати відповідача [PERSON] складають 10000,00 грн. витрат на оплату професійних правничих послуг адвоката, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 08/01-24 від 08.01.2024, описом робіт, виконаних адвокатом, платіжною інструкцією №0.3408027273.1 від 11.01.2024. Попередні судові витрати відповідача [PERSON] складають 536,80 грн. судового збору за подачу заяви про перегляд заочного рішення та 10000,00 грн. витрат на оплату професійних правничих послуг адвоката, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 09/10-23 від 09.10.2023 та квитанцією до платіжної інструкції №0.0.3238803542.1 від 09.10.2023. Таким чином, відповідачі просять суд застосувати до позовних вимог позивача строки позовної давності (в разі, якщо суд прийде до висновку, що такі вимоги є законними); відмовити у позові повністю; стягнути з позивача на користь відповідачів [PERSON] та [PERSON] судові витрати у справі. Позивачем відповідь на відзиви подана не була. В судовому засіданні представники позивача просили позовні вимоги задовольнити, посилаючись на доводи, які викладені у позовній заяві. Заперечували проти застосування строків позовної давності. Зазначили, що ні будинок, ні квартира відповідачів не відключені від мереж централізованого опалення та не відключені від мереж постачання гарячої води. Вважають, що надані відповідачами докази не доводять обставини про те, що у помешканні відсутні централізоване опалення та гаряче водопостачання. Відповідачами не було надано документів про те, що позивач не повинен був нараховувати борг за надані послуги; відсутні докази (акт міжвідомчої комісії) про те, що відповідачам чи іншим особам помешкання надано дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Ні будь-які особи, ні відповідачі не відмовилися від надання їм до помешкання послуг і, відповідно жодні заяви про це подані не були. Субсидії відповідачам не надавались; у будинку наявний загально-будинковий лічильник. Опалення нараховується по площі квартирі, а гаряча вода по нормі, оскільки у квартирі відсутній лічильник. Заборгованість нарахована за період з січня 2013 року по 01.11.2021, що вбачається із наданого розрахунку. Крім того, здійснені нарахування за ст. 625 ЦК України. На час розгляду справи заборгованість не погашена; до будинку послуги надає ТЕЦ, а не інше підприємство. В судове засідання відповідачі не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомили. Подали відзиви на позов та заяви про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні представник відповідачів просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи відзивів. Крім того, просив стягнути з позивача на користь позивачів витрати на правничу допомогу адвоката, враховуючи, що всі докази понесених таких витрат подані до суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини . Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 № 374 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 №2444) та рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000, № 1480 від 31.10.2007, забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно з наведеним вище, ПрАТ «Черкаське хімволокно», як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії, законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води. Як вбачається з інформаційної довідки Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 15.11.2021 № 25788-01-10, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] - з 14.03.2008 та [PERSON] , [INFO] - з 29.03.2013. Вказану інформацію перевірено судом та підтверджено довідками з відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 22.02.2022, отриманих судом 14.03.2022, з яких вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , з 14.03.2008 та [PERSON] , [INFO] , з 29.03.2013. Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.12.2023, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, 3644, 11.11.2009, посвідченого нотаріусом Старовойтовою Л.В. Квартира складається з двох житлових кімнат, житловою площею 29,4кв.м, загальною площею 53,0кв.м (за даними договору дарування квартири від 11.11.2009). Відповідно до даних свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 12.05.1976, батьком [PERSON] є [PERSON] (актовий запис №649). [PERSON] (попередній власник квартири) помер [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть (актовий запис №248) серія [NUMBER] від 26.01.2010. Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У позовній заяві та під час судового засідання представниками позивача зазначено, що до квартири [ADDRESS] надаються послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання від ВП «Черкаська ТЕЦ», відкрито о/р № [NUMBER] , за яким, відповідно до листа-розрахунку, станом на 01.11.2021 наявна заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання, внесків, яка становить 64639 грн. 71 коп., оскільки відповідачі ухиляються від перерахування щомісячної оплати за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання, внесків у повному розмірі, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідно до п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (які були чинними на час спірних правовідносин, але з 01.05.2022 втратили чинність, враховуючи постанову КМУ від 02.02.2022 №85), споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Основні засади організаційних, господарських відносин між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною, особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, які на час розгляду справи по суті, хоч і втратили чинність, на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 85 від 02.02.2022, проте період, за який виникла заборгованість у відповідачів, підпадає під їх регулювання. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ (в редакції Закону України №2454-VІІІ від 07.06.2018, що чинна з 09.06.2018; діє в частині положень частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18 з 01 січня 2019 року; введено Закон в дію з 01 травня 2019 року відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ), житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону. Частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV (у редакції, що чинна до дії вказаного вище Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Враховуючи норми Закону України «Про комерційний обліку теплової енергії та водопостачання» для багатоквартирних будинків законодавство виділяє два види вузлів обліку теплової енергії: вузол комерційного обліку (загальнобудинковий) і вузли розподільного обліку (квартирні). Вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом. Вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 (у першій редакції, яка була чинною з 10.12.2017, зокрема і на час виниклих правовідносин), комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. Внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання включаються до плати виконавцю відповідної комунальної послуги і в рахунку відображаються окремо. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №1021 від 17.09.2019 встановлені розміри внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води власникам (співвласникам) будівель, які приєднані до інженерних мереж ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно», зокрема щодо будинку по [ADDRESS] . Встановлено, що у квартирі [ADDRESS] не встановлений лічильник обліку теплового постачання. При цьому, у будинку [ADDRESS] встановлено будинковий лічильник загального обліку теплопостачання. На думку суду, беззаперечними є обставини про те, що саме підприємство (позивач) надає житлово-комунальні послуги до будинку та помешкання відповідачів. Крім того, доводи заперечень відповідачів про те, що стороною позивача не доведено обставини наявності у будинку загальнобудинкового лічильника, спростовуються дослідженими доказами, зокрема вказаним рішенням органу місцевого самоврядування №1029. Відповідно, позивачем на законних підставах нараховані внески, починаючи з березня 2020 року. Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875-ІV) визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Аналогічні положення закріплені і у нині чинному Законі України «Про житлово-комунальні послуги» (№2189-VІІІ), зокрема, статтями 7, 8 визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2454-VІІІ від 07.06.2018, в редакції, що чинна з 09.06.2018, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч.3 ст. 9 згаданого Закону). Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин), у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках, зокрема, - у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до п. 18 цих Правил. Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. Відповідно до п. 24 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830, розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалювальній площі (об`єму) приміщення споживача, відповідно до Методики розподілу, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315. Відповідно до п. 26 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 №1182 обсяги спожитої у будівлі гарячої води та обсяги теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) визначаються та розподіляються між споживачами відповідно до Методики розподілу. Типові договори приєднання на надання відповідних послуг, згідно із зазначеними вище постановами № 830 та № 1182, опубліковані на офіційному веб-порталі підприємства. Крім того, проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано у Черкаській обласній газеті "Нова Доба" (випуск від 23.11.2017 № 47). Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами. Індивідуальні споживачі у багатоквартирних житлових будинках, які фактично користуються послугами або звертаються до виконавця для отримання вказаних послуг, вважаються такими, що ознайомлені, погоджуються та приєднуються до умов публічного індивідуального договору. У зв`язку з тим, що даний договір є договором приєднання, його умови не підлягають узгодженню зі стороною, що приєднується (споживачем). Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень у будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) незалежно від обсягу спожитої гарячої води у кожному розрахунковому періоді в опалювальний та між опалювальний період пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст.ст. 67-68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України). Таким чином, за результатами досліджених доказів, суд вважає, що відповідачі є споживачами наданих позивачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, оскільки вони є зареєстрованими у жилому приміщенні, до якого надаються вказані послуги, мають право на проживання і фактично проживають в ньому. Крім того, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Також суд звертає увагу, що в ряді процесуальних заяв відповідачами вказана саме така адреса їхнього проживання. З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, слід вважати, що відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачами зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Що стосується відсутності укладеного договору між позивачем та відповідачами, в тому числі і до часу опублікування проекту договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у Черкаській обласній газеті "Нова Доба" (випуск від 23.11.2017 № 47), то слід звернути увагу на висновки Верховного Суду, які висвітлені у постанові по справі №210/5796/16-ц від 18.03.2019. Зокрема, зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані йому послуги, так як вони є споживачами наданих послуг. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. В даному випадку, таких документів (актів-претензій) споживачами (відповідачами по справі) надано не було. Аналогічна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц, від 25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц, від 18.05.2020 у справі №176/456/17, постанові ВП ВС від 07.07.2020 у справі №712/8196/20. Що стосується доводів відповідачів та їхнього представника про те, що позивачем не надаються зазначені послуги, відповідачі не користуються вказаними житлово-комунальними послугами з 30.01.2004, оскільки у квартирі [ADDRESS] відключена гаряча вода та радіатори опалення зняті, трубопроводи заізольовані, вода опломбована, - то вони є безпідставними. Так, за наданими із відзивами стороною відповідачів, а також 23.02.2024 на запит суду АТ «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» і дослідженими доказами встановлено, що квартира [ADDRESS] розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку («Загальні вказівки» Робочого проекту 45-2005 П\\П [PERSON] (додаткова установка котла і лічильника, загальна пояснювальна записка). За даними листа Черкаської міської санітарно-епідеміологічної станції від 19.03.2005 №03/1-670, остання не заперечує проти заміни централізованого опалення, шляхом встановлення індивідуального газового котла в межах квартири, згідно ДБН В.2.5-2-2001 «Газопостачання». Крім того, ВАТ «Черкасигаз» 17.03.2005 за №39602 були розроблені технічні умови на визначення технічної можливості та проектування установки опалювального газового котла в квартирі за вказаною вище адресою. При цьому, зазначено, що після визначення проектним інститутом технічної можливості встановлення опалювального приладу в квартирі слід отримати дозвіл у власника будинку на його проектування. При проектуванні необхідно врахувати, зокрема: проектування вести згідно вимог ДБН В.2.5-20-2001; технічні умови погодити з міським відділом архітектури; схему гідравлічного розрахунку і проект погодити з ВАТ «Черкасигаз», власником газопроводу (будинку) та зацікавлених організацій (відповідно до вимог власника). Один екземпляр проекту надати ВТВ при погодженні; у подальшому прийняти дольову участь в реконструкції системи газопостачання будинку і надати доступ до газового стояку в разі перспективного підключення газового обладнання до сусідніх квартир; дані технічні умови не дають права на газифікацію об`єкта без дозволу житлово-експлуатуючої організації (власника житлового будинку). Відповідно до заяви голови ЖБК №43 «Керамік», остання заперечує проти задоволення заяви [PERSON] (попередній власник квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Черкаської міської ради 27.05.2009 серія САВ №101940 та зареєстрованого КП «ЧООБТІ») від 10.02.2005 про надання дозволу на встановлення індивідуального опалення при обладнання газового бездимного котла у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до виконавчо-технічної документації на внутрішньобудинкове газове обладнання від 01.07.2005, будівельного паспорту внутрішньобудинквого газообладнання ВАТ «Черкасигаз» та акту приймання газообладнання для проведення комплексного випробування від 01.07.2005, акту №37 прийняття на облік побутового газового лічильника від 14.06.2005, - виконані будівельно-монтажні роботи в повному обсязі; прийняте пред`явлене до приймання газообладнання, дозволено пуск газу для проведення пуско-налагоджувальних робіт, встановлено та прийнято на облік побутовий лічильник газу споживачу (тип котла «Арістон»). Як вбачається з акту б/н, датованого 30.01.2004 і складеного інженером-інспектором ДП «Черкаська ТЕЦ» Колесником О.Д., як представником ДП «Черкаська ТЕЦ» у присутності квартиронаймача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] радіатори опалення зняті, трубопроводи заізольовані, вода опломбована з 15.11.2001. За цілісність пломб відповідальність несе квартиронаймач. Акт підписаний інспектором Колесником О.Д. , квартиронаймачем [PERSON] 30.01.2004. Відповідно до листа-роз`яснення Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 13.04.2003 № 4/2-390, враховуючи значну актуальність питання застосування в квартирах багатоквартирних житлових будинків наявного житлового фонду індивідуальних опалювальних установок та беручи до уваги необхідність його нормативно-правового визначення, Держжитлокомунгосп розглянув це питання на засіданні науково-технічної ради і роз`яснює. Відносини між споживачами і виконавцями у наданні послуг з центрального холодного та гарячого водопостачання, теплопостачання центральне опалення) та водовідведення регулюються Правилами надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497, які обов`язкові для виконання всіма споживачами і виконавцями послуг незалежно від форм власності і підпорядкованості. Пунктом 34 Правил обумовлено, що споживач не має права самовільно, з порушенням проектних рішень переобладнувати і використовувати не за призначенням та псувати санітарно-технічне обладнання житлових будинків і житлових приміщень. Положеннями СНІП 2.08.01-89 "Жилые здания" дозволяється передбачати поквартирні водонагрівачі (в т.ч. малометражні опалювальні котли) на газовому паливі тільки при проектуванні житлових будинків до 5 поверхів включно. З 01.08.01 введено в дію ДБН В.2.5-20-2001 "Газопостачання", згідно з вимогами п. 6.34 яких для опалення приміщень житлових будинків висотою до 10 поверхів включно допускається передбачати газові каміни, конвектори, калорифери та інші типи опалювального газового обладнання заводського виготовлення з відводом продуктів згорання через зовнішню стіну будинку. Згідно з роз`ясненням Держбуду України від 14.12.01 № 3/12-357 вимоги цих двох нормативних документів поширюються тільки на нове будівництво та реконструкцію житлових будинків (за умови влаштування поквартирного опалення всіх квартир будинку). Однак, Правилами передбачено, що у разі відмови споживача від користування послугами з теплопостачання він має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж, але при цьому не повинні порушуватися санітарно-гігієнічні, теплотехнічні вимоги та експлуатаційні показники інших квартир багатоквартирного житлового будинку. Відключення споживачів від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання може здійснюватися за таких умов: встановлення в усіх квартирах та нежилих приміщеннях будинку індивідуальних опалювальних приладів; встановлення в усіх квартирах окремих секцій чи під`їздів будинку, індивідуальних опалювальних приладів за наявності технічної можливості повного відключення від центрального опалення цих секцій або під`їздів. Дозвіл на відключення споживача від користування послугами центрального опалення та гарячого водопостачання надається органами місцевого самоврядування. Відключення відповідних мереж здійснюється за умови, що це не порушить експлуатаційні показники житлового будинку і будуть здійснені заходи щодо забезпечення в суміжних приміщеннях вимог діючих будівельних норм і правил (СНІП 2.04.05-91 "Опалення, вентиляція, кондиціювання", СНІП 11-3-79 "Будівельна теплотехніка", СНІП 2.08.01-89 "Жилые здания"). Ці заходи повинні бути узгоджені споживачами із власником житлового будинку, експлуатаційними службами та місцевими органами виконавчої влади за умови дотримання вимог ДБН А.2.2-3-97 "Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва", ВСН 61-8961-89(р) "Реконструкция и капитальный ремон жилы домов. Нормы проектирования, Рекомендації по проектуванню дахових, вбудованих прибудованих котельних установок та установлення побутових теплогенераторів, працюючих на газі. 2-е видання, перероблене та доповнене (Посібник до СНІП II-35-76)". При цьому, заборгованість за отримані послуги та витрати, пов`язані з відключенням відповідних мереж, повинні бути відшкодовані споживачем у добровільному або судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Отже, судом встановлено, що ні попереднім власником (квартиронаймачем) квартири, ні відповідачами по справі не було подано до підприємства - позивача, жодних документів, які б свідчили про відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання квартири; не були подані заяви про відмову від надання відповідних послуг, про припинення нарахувань за відповідні послуги, як і не було подане звернення щодо розірвання договору щодо надання житлово-комунальних послуг. Крім того, наявність технічних умов щодо визначення технічної можливості та проектування установки опалювального газового котла в квартирі від 17.03.2005, дозволу санітарно-епідеміологічної служби про відсутність заперечень проти заміни централізованого опалення, шляхом встановлення індивідуального газового котла в межах квартири від 19.03.2005, - не свідчить про наявність дозволу на відключення від централізованого теплопостачання. Слід зазначити, що й відсутнє рішення органу місцевого самоврядування (міжвідомчої комісії) на відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, з огляду на роз`яснення Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 13.04.2003. При цьому, суд звертає увагу, що навіть у технічних умовах, розроблених ВАТ «Черкасигаз», зазначено, що при проектуванні установки опалювального газового котла у квартирі слід технічні умови погодити з міським відділом архітектури, тобто органом місцевого самоврядування. Крім того, відповідачами не надані докази, зокрема технічна (проектна, дозвільна, затверджена тощо) документація, які б свідчили про фактичне відключення квартири від мереж централізованого теплопостачання, влаштування автономної (індивідуальної) системи опалення та ненадання підприємством послуг з постачання тепла і гарячої води. Так, наявність акту, датованого 30.01.2004, жодним чином не підтверджує доводи відповідачів про те, що у квартирі відсутні стояки мереж централізованого теплопостачання, які б не обігрівали помешкання, враховуючи, що квартира [ADDRESS] знаходиться на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку і стояки (труби, з`єднання тощо) мереж проходять як вертикально по квартирам з першого по п`ятий поверхи включно, так і горизонтально між квартирами по поверхах будинку. Крім того, з інформації цього акту вбачається, що зняття радіаторів опалення, заізольованість труб, опломбованість води відбулися ще 15.11.2001. При умові, що такі обставини дійсно мали місце 15.11.2001 і були встановлені інженером Колесником О.Д. , а не фактично ним були виконані такі роботи саме 30.01.2004, то це очевидно свідчить про самовільне виконання невідомою особою певних робіт. Також доводи відповідачів та їхнього представника є безпідставними і з огляду на те, що відключення від мережі централізованого теплопостачання, враховуючи технічні характеристики та специфіку робіт та певних умов, - не здійснюється в опалювальний період, оскільки це може призвести до виведення всієї системи будинку з ладу на тривалий час, порушення прав мешканців на отримання тепла тощо, а акт, на який посилається сторона відповідачів в обгрунтування своєї позиції, складений 30.01.2004, тобто саме в опалювальний період часу. Отже, вважати акт від 30.01.2004 належним та допустимим доказом, у розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України, не є можливим. Слід також зауважити, що у акті від 30.01.2004, на який, як на доказ відключення від мережі, посилається сторона відповідачів, не вказано, яка кількість кімнат та приміщень наявні у квартирі, в яких зняті радіатори опалення; не вказано, куди саме подавалася гаряча вода (кухня, ванна кімната, туалет тощо) і, де саме були заізольовані труби та опломбована вода (на виході з крану, на вході труб (мережі) до квартири тощо), враховуючи, що судом під час розгляду справи встановлено, що лічильник обліку використання гарячої води у квартирі [ADDRESS] відсутній. На думку суду, сам по собі факт зняття радіаторів опалення, заізольованість, як зазначено, якихось труб тощо, жодним чином не підтверджує обставини про те, що квартира [ADDRESS] відключена у законному порядку, у належний спосіб від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання будинку і, що у квартирі влаштована саме система автономної (індивідуальної) системи опалення та гарячого водопостачання. Відповідно, не довели відповідачі, що вони не користуються послугами опалення та гарячого водопостачання, які надаються підприємством централізовано до будинку та всіх помешкань. Також, як на думку суду, відповідачами не доведені обставини про те, що у квартирі [ADDRESS] не підведене централізоване опалення до стояка у межах всієї квартири і гаряче водопостачання. Крім того, суд звертає увагу, що, дослідивши письмові докази, вбачається, що представники ДП «Черкаська ТЕЦ» не брали участі у встановленні, налагоджуванні, прийманні та проведенні комплексного випробування газообладнання, щоби давало підстави вважати, що підприємство (позивач) було обізнане про відключення мереж централізованого теплопостачання та встановлення у квартирі автономної системи опалення. Оскільки позивач заперечує обставини обізнаності про відключення квартири [ADDRESS] від мережі централізованого опалення, то суд вважає, що стороною відповідача не доведені обставини щодо наявності у неї доказів, зокрема акту про відокремлення (відключення) квартири (нежитлового приміщення) від мереж централізованого опалення. Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Отже, доводи представника відповідачів про те, що станом на час, як на його думку та думку відповідачів, здійснення відключення від мережі централізованого теплопостачання, не було законодавчо передбачено необхідність отримання для такого відключення рішення органу місцевого самоврядування (міжвідомчої комісії тощо), не заслуговують на увагу, з огляду на норми ст. 11 ЦК України. Крім того, взагалі не можна вважати, що саме за ініціативою (на той час ДП «Черкаська ТЕЦ») було здійснене відключення, оскільки даних про те, що це входило до повноважень працівників цього підприємства, не встановлено. Згідно з пунктами 24-26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (які були чинними на час спірних правовідносин, але з 01.05.2022 втратили чинність, враховуючи постанову КМУ від 02.02.2022 №85), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону № 2633-ІV схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України» від 22.11.2005 № 4). При цьому, обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України» від 22.11.2005 № 4). Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 № 169, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.08.2019 за № 982/33953, затверджено Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, який набрав чинності з 17.09.2019. Крім того, відповідно до частин першої-третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Таким чином, суд вважає, що підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Підприємство виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі зобов`язані оплатити надані послуги. У разі наміру споживачів припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останні не позбавлені можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуг теплопостачання. Крім того, суд звертає увагу на те, що оскільки у будинку встановлений загальнобудинковий лічильник з обліку теплової енергії, то здійснюється і опалення місць загального користування, яке оплачують власники квартир будинку. Також, слід зазначити, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яку позивач просить стягнути з відповідачів, виникла за період з 01.01.2013 по 01.11.2021, а вказаний позов поданий до суду 27.01.2022, тобто більш ніж через 3 роки від моменту порушення відповідачами права позивача на отримання плати за надані послуги. Відповідачами подані заяви про застосування строків позовної давності і дані заяви прийняті судом. При цьому, позивачем не було спростовані такі доводи сторони відповідачів. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому термін дії карантину неодноразово продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів України та тривав до 30.06.2023 включно. Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Слід зазначити, що ці зміни до ЦК України внесені Законом України №540-ІХ від 30.03.2020, які набрали чинності 02.04.2020. Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12.03.2017. Строк позовної давності за всіма вимоги, що виникли після 12.03.2017, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тобто до 30.06.2023. Таким чином, враховуючи наведені обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з березня 2017 року по жовтень 2021, заявлені в межах позовної давності. При цьому, судом враховано, що оплату за березень місяць 2017 року відповідачі повинні були здійснити у строки, відповідно до положень постанови КМУ №630. На думку суду, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з січня 2013 року до березня 2017 року пред`явлені поза межами позовної давності, а тому не підлягають до задоволення за відсутності поважних причин її пропущення. Шляхом математичних розрахунків, зроблених на підставі наданих доказів, зокрема розрахунку заборгованості за о/р [NUMBER] , судом встановлено, що заборгованість відповідачів перед позивачем за послуги з централізованого опалення (26272грн. 95коп.), гарячого водопостачання (12524грн. 01коп.) та внески (64грн. 33коп.) за період з березня 2017 року по 01.11.2021 становить на загальну суму 38861грн. 29коп. Слід зазначити, що відповідачами розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги не був наведений і не спростований той, який нарахований за вказаний період позивачем. Крім того, з огляду на наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідачі взагалі не вносили кошти, як оплату за житлово-комунальні послуги. Крім того, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, то на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, з відповідачів слід стягнути на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 7333грн. 83коп. та 3% річних у розмірі 2903грн. 21коп. В іншій частині слід відмовити, оскільки ці нарахування здійснені на той розмір заборгованості, який визначений судом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 51,3%, позивачем пари подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2481грн. 00коп. (платіжне доручення №6 від 19.01.2022), то з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог по 636грн. 38коп. з кожного. В іншій частині слід відмовити. Що стосується вимог відповідачів про стягнення з позивача на їхню користь витрат на правничу допомогу адвоката, то суд приходить до наступного: Відповідачем [PERSON] у відзиві зазначено, що попередні судові витрати її складають 10 000,00 грн. - витрати на оплату професійних правничих послуг адвоката, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 08/01-24 від 08.01.2024, описом робіт, виконаних адвокатом, платіжною інструкцією №0.3408027273.1 від 11.01.2024. Відповідачем [PERSON] у відзиві зазначено, що його попередні судові витрати складають 10000,00 грн., як витрати на оплату професійних правничих послуг адвоката, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 09/10-23 від 09.10.2023 та квитанцією до платіжної інструкції №0.0.3238803542.1 від 09.10.2023. Представниками позивача під час розгляду справи заперечувалися такі витрати і вони просили відмовити у їх задоволенні. Крім того, зазначено, що розмір правничої допомоги відповідачів є неспівмірним із розміром позовних вимог та наданих їм адвокатом послуг. Під час розгляду справи судом досліджені (надані в копіях): договір про надання правничої допомоги від 08.01.2024, який укладений між адвокатом Батюком О.О. та [PERSON] , опис робіт, виконаних адвокатом за цим договором, платіжну інструкцію від 11.01.2024 про оплату [PERSON] послуг адвоката у розмірі 1000грн. 00коп., ордер адвоката від 11.01.2024. При цьому, у договорі №08/01-24 від 08.01.2024 (п.1.3) зазначено, що за виконання доручення, передбаченого п.1.1 цього договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 10000грн. Крім того, досліджені (надані в копіях): договір про надання правничої допомоги №09/10-23 від 09.10.2023, який укладений між адвокатом Батюком О.О. та [PERSON] , в якому у п.1.3 зазначено, що клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 10000грн. 00коп. на протязі 2-х днів з дня підписання цього договору, опис робіт, виконаних адвокатом за цим договором, квитанцію від 09.10.2023 про оплату [PERSON] послуг адвоката у розмірі 10000грн. 00коп. за вказаним договором, ордер адвоката від 20.12.2023. Суд вважає, що вказані докази є належними і допустимими, у розумінні ст.ст. 76-82 ЦПК України. Порядок та строки подачі доказів представником відповідачів дотримані. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Так, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Так, судом встановлено, що вартість надання правничої (правової) допомоги визначена у договорі із кожним із відповідачів у вигляді фіксованої суми (10000грн. 00коп.), не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як передбачено ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові- на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як передбачено ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення з позивача на користь відповідачів витрат на правничу допомогу адвоката, які є доведеними належними та допустимим доказами, а також враховуючи складність справи, яка відноситься до малозначних та часткове задоволення позовних вимог. Крім того, при вирішенні цього питання, суд враховує доводи і сторони позивача, які викладені представниками позивача в судовому засіданні з розгляду заяв про розподіл судових витрат. Отже, з позивача на користь кожного з відповідачів слід стягнути по 5130грн. 00коп., що є справедливим, не завищеним і співмірним з обсягом наданих послуг (виконаних робіт). В іншій частині слід відмовити. Підстав для зменшення розміру таких витрат, окрім наведених вище, суд не вбачає. Слід також зазначити, що при вирішенні спору, судом враховувалися висновки ВС, викладені у постановах: від 22.12.2020 у справі №311/3489/18, від 03.10.2018 у справі №529/613/17-ц, від 12.03.2021 у справа №487/955/18, від 08.07.2020 у справі №554/946/18, від 19.08.2019 у справі №226/1437/16-ц, у постанові ВСУ від 11.11.2015 у справі №1706цс15. На підставі викладеного та

Outcome: partial