Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

1.Позиція позивача. 24 січня 2024 року позивача [PERSON] подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] «про розподіл майна подружжя». Згідно до змісту позовних вимог позивач просить: 1.Визнати автомобіль Mersedes-Benz, 1999 року випуску, модель 210D, білий, VIN [NUMBER] , номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . 2.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію її частки вартості розділеного майна подружжя в сумі 127\~890 (сто двадцять сім тисяч вісімсот дев`яносто) гривень та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати у сумі 3290,15 грн. В обґрунтування свої позиції зазначила, що у зареєстрованому\~шлюбі з\~ [PERSON] \~позивач перебуває\~з \~20\~вересня 2014\~року.\~Зареєстровано шлюб\~у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено актовий запис № 550. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Однак, у січні 2022 року сімейно-шлюбні відносини між сторонами були припинені і у теперішній час розглядається справа про розірвання шлюбу. В період шлюбу, а саме 14 квітня 2017 року, сторони, за спільні кошти, із спільного сімейного бюджету, придбали родини автомобіль Mersedes-Benz, 1999 року випуску, модель 210D, білого кольору, VIN [NUMBER] , номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Оскільки у подружжя на той час були довірчі відносини, то позивач не заперечувала, щоб договори купівлі-продажу автомобіля був оформлений на його ім`я, до того ж, розуміли, що оскільки майно придбане у шлюбі, то вважаємось рівними його співвласниками. Коли шлюбні відносини [PERSON] і [PERSON] були припинені, постало питання щодо розподілу спільного майна подружжя, тобто, автомобіля. Оскільки транспортний засіб є майном, яке неможливо розділити в натурі без втрати його цільового призначення, позивач запропонувала відповідачу виплатити їй компенсацію за її частку майна, на що він не погодився, а пізніше позивач дізналась, що у квітні 2023 року автомобіль Mersedes-Benz, державний номерний знак [NUMBER] , без її відома і без її згоди, був проданий відповідачем третій особі. Однак, навіть після продажу спільного транспортного засобу [PERSON] категорично відмовився компенсувати частку вартості автомобіля. Згідно Довідки про визначення середньоринкової вартості майна колісного транспортного засобу, виданої 13.11.2023 року суб`єктом оціночної діяльності ПП «МІДАС ФІНАНС ГРУП», середньоринкова вартість колісного транспортного засобу Mersedes-Benz, 1999 року випуску, об`єм двигуна 2874 см3, складає 255\~790 грн. Відповідно, вартість частини транспортного засобу становить 127 890 грн. У відповіді на\~відзив позивач зазначила, що позовні вимоги відповідач не визнає у повному обсязі, посилаючись на невідповідність викладених в позові обставин дійсності, а саме: «Позивач [PERSON] зазначає, що шлюбні відносини були припинені у січні 2022 року, що не відповідає дійсності, оскільки подружжя проживали разом до жовтня 2023 року включно за адресою: [ADDRESS] . Що стосується придбаного в період шлюбу автомобіля Mercedes-Benz 210 D, 1999 року випуску, білого кольору, VIN [NUMBER] , який був зареєстрований за [PERSON] [INFO] , то вказаний автомобіль був проданий подружжям 21 квітня 2022 року, що підтверджується інформацією, наданою адміністратором ТСЦ МВС №1244 у відповідь на адвокатський запит. Таким чином, твердження позивача, що автомобіль був проданий без її відома і згоди у квітні 2023 року не відповідають дійсності. Більш того, отримані від продажу вказаного автомобіля кошти були витрачені на потреби сім?ї, оскільки подружжя на той час проживали разом та мали спільний бюджет». Однак, перш за все, хочу звернути увагу суду, що про припинення шлюбних відносин між нами саме з січня 2022 року зазначаю не тільки я у позові про розподіл майна подружжя, але на це вказує і [PERSON] у своїй позовній заяві про розірвання шлюбу, з якою він звернувся до суду 24 травня 2023 року (справа №208/4500/23). Так, в позовній заяві про розірвання шлюбу [PERSON] зазначив, що: «На протязі останніх років сімейне життя між нами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нами шлюбних відносин. Більш ніж півтора роки, приблизно з січня місяця 2022 року, ми подружніх стосунків не підтримуємо, не ведемо спільного господарства, незважаючи на те, що ми проживаємо за однією адресою, стосунків між собою як чоловік та дружина не підтримуємо» . Тобто, [PERSON] у своєму позові наголосив на відсутність між нами подружніх стосунків з січня 2022 року, не зважаючи на проживання за однією адресою до жовтня 2023 року. Після припинення між стороанми сімейно-шлюбних відносин, позивач тривалий час сподівалась на поновлення подружніх стосунків, оскільки хотіла зберегти родину, в якій виховується маленька дитини, під час розгляду справи щодо розлучення, просила суд надати час на примирення, і суд задовольнив клопотання, але те, що сподівання і намагання виявились марними, зрозуміла у вересні 2023 року, коли повернувшись з маленькою дитиною додому із лікарні, де донька перебувала на стаціонарному лікуванні, позивач з дитиною не змогли потрапити у будинок по [ADDRESS] , оскільки [PERSON] змінив замки на вхідних дверях і повідомив, що в будинку більше проживати не будемо. При цьому у будинку залишались особисті речі, які відповідач віддав лише після звернення до правоохоронних органів. І саме в той період часу сторонами нами постало питання розподілу майна, а точніше компенсації з боку відповідача частки вартості спільного автомобіля Mercedes-Benz 210 D, 1999 року випуску, яким без відома позивача розпорядився на власний розсуд, продавши транспортний засіб третім особам. Про те, що автомобіль був проданий мого відома позивача, може свідчити відсутність будь-якої письмової згоди чи дозволу на продаж транспортного засобу з її боку, які є обов`язковими згідно норм сімейного законодавства. Твердження ж\~відповідача про\~те,\~що кошти\~від продажу\~21\~квітня 2022\~року автомобіля\~були витрачені\~на потреби\~нашої сім?ї, якої фактично\~не існувало\~з січня\~2022\~року, не підтверджені жодним належним доказом, в той час, як факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Позивач вважає, що надала необхідні і достатні докази в обгрунтування свого позову, який просить задовольнити у повному обсязі. 2. Позиція відповідача. Адвокат Плетенко К.Ю., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , у відзиві на позовну заяву, у якому зазначила, що відповідач не згоден з позовними вимогами, оскільки обставини, викладені у позовній заяві не відповідають дійсності, автомобіль був відчужений подружжям у період перебування у шлюбі, позивачу було відомо про його відчуження, більш того, отриманні від продажу кошти були витрачені на потреби сім`ї. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2014 року. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Сторони фактично припинили шлюбні відносини, у зв`язку з чим відповідач 24.05.2023 року звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. [PERSON] зазначає, що шлюбні відносини були припинені у січні 2022 року, що не відповідає дійсності, оскільки подружжя проживали разом до жовтня 2023 року включно за адресою: [ADDRESS] . Що стосується придбаного в період шлюбу автомобіля Mercedes-Benz 210 D, 1999 року випуску, білого кольору, VIN [NUMBER] , який був зареєстрований за [PERSON] 14 квітня 2017 року, то вказаний автомобіль був проданий 21 квітн 2022 року. Таким чином, твердження позивача, що автомобіль був проданий без її відома та згоди у квітні 2023 рокц не відповідають дійсності. Отримані від продажу вказаного автомобіля кошти були витрачені на портеби сім`ї, оскільки подружжя та той час проживали разом та мадиспільнй бюджет. Просить відмовити у задоволенні позову. 3.Допитані свідки. Свідок [PERSON] зазначила, що вона є матір`ю відповідача та свекруха позивачки. Зазначила, що син хотів купити авто для роботи, але в нього не було достатньо грошей, тому він звернувся до сестри, яка вже давно проживає в Ізраїлі. Авто купили у 2017 році, [PERSON] не працювала, оскільки доглядала за дитиною, авто купили б/у. Сторони жили як сусіди, розішлись, коли дитину було 4-5 років. Потім [PERSON] продав авто , у цей момент сторони проживали разом. [PERSON] повернув кошти сестрі. Відомо, що брав у борг ще у знайомого 2000 доларів, також віддав. Свідок [PERSON] суду зазначив, що він є товарищем сім`ї для [PERSON] та [PERSON] . З [PERSON] знайом років 20. Відомо, що [PERSON] купив авто та користувався ним. Не бачив, щоб [PERSON] користувалась авто. Авто згодом продали, приблизно у 2022 році, щоб повернути борги. Позичив [PERSON] 2000 доларів у 2021 році, у 2022 році гроші повернув. За словами [PERSON] , гроші були потрібні на ремонт будинку. 4.Процесуальні питання, заяви і клопотання. 24 січня 2023 року позивач [PERSON] подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] «про розподіл майна подружжя» (а.с. 2-5). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2024 року цивільну справу № 208/576/24 передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 17). 25 січня 2024 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 19). 21 лютого 2024 року адвокат Плетенко К.Ю. подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 30-32). 26 лютого 2024 року до суду надійшла від позивача [PERSON] відповідь на відзив (а.с. 38-40). 27 лютого 2024 року на електронну пошту суду адвокат Плетенко К.Ю. надіслала заяву про проведення підготовчого засідання без участі відповідача та його представника, просить закрити підготовче судове засідання та викликати свідків ( [PERSON] та [PERSON] ) (а.с. 52). 26 лютого 2024 року адвокат Плетенко К.Ю. до суду подала заяву, у якій просить провести підготовче засідання без участі відповідача та його представника, просить закрити підготовче судове засідання та викликати свідків ( [PERSON] та [PERSON] ) (а.с. 54). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судововому засіданні адвокат Кущ О.М., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , підтримала позовні вимоги, зазначила, що не доведено, що авто продано за згодою позивача, а також, що кошти були витрачені на потреби сім`ї. У судовому засіданні адвокат Плетенко К.Ю., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , зазначила, що позов не підлягає задоволенню, кошти витрачені в інтересах сім`ї, на ремонт, на погашення боргів. Відповідач [PERSON] підтримав адвоката, зазначив, що гроші були для сім`ї. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20 вересня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області,актовий запис № 550 (а.с. 8). [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Заводським районним у міста Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 762 (а.с. 9). Згідно до Довідки про визначення середньоринкової вартості майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності ПП «Мідас фінанси груп», надано інформацію щодо середньої ринкової вартості колісного транспортного засобу: Mercedes-Benz 210 D, 1999 року випуску, об`єм двигуна 2874 см.куб. 255790,00 грн., дата визначення ринкової вартості 13.11.2020 року (а.с. 10). Відповідно до відповіді на адвокатський запит Плетенко К.Ю. ТСЦ МВС №1244 надали відповідь від 09 лютого 2024 року № 31/29-1244-7аз-2024 за якою встановлено, що за [PERSON] , [INFO] , станом на 09 лютого 2024 року було зареєстровано транспортний засіб Mercedes-Benz 210 D, 1999 року випуску, білого кольору, VIN [NUMBER] , дата реєстрації 14.04.2017 року на підставі ДКП ТСЦ №6542/2017/417838, який в подальшому було продано іншій фізичній особі ,а саме [PERSON] на підставі ДКП ТСЦ №1244/2022/3146583 від 21.04.2022 року (а.с. 33). 6. Правові норми законодавства застосовані судом та висновки. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, нормоюстатті 60 СК Українивизначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Відомостей, що відповідач оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірний автомобіль, суду не надано. Відповідно до роз`яснень п. п. 22, 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325\~ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно із ч. 2ст. 372\~ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Шлюбний договір між позивачем та відповідачем укладено не було. Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено. У частині 4 статті 71 СК Українитакож закріплено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. У частині 1 статті 71\~СК України зазначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Суд зазначає, що оскільки автомобіль є неподільною річчю, то один з подружжя має право на залишення у своїй власності автомобілів в цілому, а іншій з подружжя має право на отримання за це грошової компенсації за належну йому частку у праві спільної сумісної власності на спірне рухоме майно. Враховуючи викладене, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 20 вересня 2014 року. Автомобіль Mersedes-Benz, 1999 року випуску, модель 210D, білого кольору, VIN [NUMBER] , номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] був зареєстрований 14 квітня 2017 року на [PERSON] . 21 квітня 2022 року [PERSON] продав транспортний засіб Mersedes-Benz, 1999 року випуску, модель 210D [PERSON] . 24 травня 2023 року [PERSON] до суду подав заяву про розірвання шлюбу з [PERSON] , розгляд якої досі триває. Тобто, автомобіль Mersedes-Benz,\~1999\~року випуску,\~ модель\~210D,\~придбаний у\~період шлюбу,\~а тому слід визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , визначивши, що їх частки у праві власності на вказане рухоме майно є рівними і дорівнюють по частині за кожним з них. На момент продажу автомобіля, а саме на 21 квітня 2022 року сторони перебували у шлюбі, проживали разом, у матеріалах справах спраив не міститься доказів зворотнього. Так відповідно до свідчень свідків автомобіль Mersedes-Benz, 1999 року випуску, модель 210D, придбаний в цілях заробітку грошей в сімейний бюджет, гроші частково позичались відповідачем для даної покупки. Також, суд підкреслює, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля Mersedes-Benz,\~1999\~року випуску,\~ модель\~210D було оформлено саме на відповідача, а даних про його оскарження або визнання його недійсним немає. А отже, на підставі наданих доказів, судом вбачається, що спірний автомобіль придбаний у період шлюбних відносин сторін, станом на 21 квітня 2022 року сторони проживали разом, доказів щодо наявності окремого бюджету кожного не надано. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 Верховний Суд, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15, щодо застосування приписів частин четвертої та п`ятоїстатті 71 СК Українипро обов`язковість надання одним із подружжя згоди на отримання компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності на майно, та обов`язковість внесення іншим із подружжя на депозитний рахунок суду відповідної суми у справах, у яких позивач заявляє про стягнення з відповідача компенсації за належну позивачеві у праві спільної сумісної власності частку. Сформульовано нову правову позицію, за обставинами тієї справи, коли один із подружжя, який подав позов про поділ спільного майна, погодився на присудження на його користь грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на нерухомість, тоді як інший із подружжя (відповідач) на сплату компенсації не погодився, і гроші на депозитний рахунок суду не вніс. Верховний Суд України вказав, що визначений у ч. 4 ст. 71СК України принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбаченихстаттею 365 ЦК України, треба застосовувати до правовідносин, які виникають у разі звернення одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права власності іншого з подружжя (відповідача) на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. З метою гарантування виплати компенсації вартості частки, на яку позивач просить припинити право власності відповідача, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає засадам справедливості, розумності та добросовісності (стаття 7 СК України), бо відповідач надає згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи гарантоване грошове відшкодування. Якщо позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, то на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другоїстатті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи вимогу про припинення права власності на частку у праві спільної власності, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, як правило, не згоден її виплачувати, що і є суттю спору. Тому відповідач не має наміру вносити відповідні кошти на депозитний рахунок суду. Залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того із подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею надалі. Тоді як інший із подружжя, як правило, не має такої можливості, хоча залишається співвласником. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей\~12,\~81\~ЦПК\~України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ;\~2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з даним позовом позивачем сплачений судовий збір у сумі 2490,15 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3433166589.1 (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача, в розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок, оскільки його розмір є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial