Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~вказаним позовом\~до [PERSON] ,\~мотивуючи його\~тим що\~їй на\~праві приватної\~власності належить\~частка житлового\~будинку [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований її племінник [PERSON] та його батько, співвласник будинку [PERSON] . Відповідач не проживає в житловому будинку з 2017 року, був приписаний туди батьком лише для отримання паспорту, фактично живе з матір`ю в іншій місцевості, не має речей в будинку та не навідується до нього. Оскільки відповідач зареєстрований у житловому будинку, позивач не має можливості використовувати в повній мірі своє право на належне використання житлового будинку, не має можливості оформити субсидію та інші соціальні допомоги, тому вимушений звертися до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 31.01.2024 розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 19.02.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання 01.04.2024 позивачка та представник не з`явилися. До суду подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечили щодо ухвалення заочного рішення в справі. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в письмових поясненнях просив розглядати справу без його участі. На підставі ст.211, 223 ЦПК України, суд розглядає справу без участі осіб, що не з`явились. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином згідно вимог ст. 128 ЦПК України шляхом направлення повісток за адресою проживання та розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзив на позовну заяву не подав, інших заяв та клопотань не надходило. Згідно вимог\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Згідно рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.03.2008, за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на будинок [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно відомостей, наданих відділом ЦНАП Брусилівської селищної ради, в будинку [ADDRESS] зареєстровано з 27.07.2017 [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно мед документів, [PERSON] , 1975 р.н., має вади здоров`я, є інвалідом 2 групи. Згідно акту № 2 від 22.01.2024, обстеженням було встановлено, що [PERSON] фактично не проживає в будинку [ADDRESS] (а.с.10). Згідно довідки від 22.01.2024 № 17, [PERSON] фактично не проживає в будинку [ADDRESS] зі слів сусідів та співмешканця (а.с.11). В письмових поясненнях тертя особа [PERSON] повідомив, що в 2017 році зареєстрував у своєму житлі сина [PERSON] , так як йому слід було виготовляти паспорт, ані тоді, ані в подальшому син не жив у будинку, він живе з його матір`ю, зв`язки з батьком не підтримує на даний час. В судовому засіданні 14.03.2024 позивачка повідомила, що в 2017 році її брат прописав свого сина [PERSON] в їх будинку, щоб син міг отримати паспорт. З того часу [PERSON] не живе в житлі, не має речей, він живе з матір`ю, зв`язків з батьком не підтримує. Його реєстрація в житлі призводить до перешкод в отриманні субсидії. В судовому засіданні 14.03.2024 свідок [PERSON] вказала, що є сусідкою позивачки, з 2017 року не бачила [PERSON] в житлі батька. В судовому засіданні 14.03.2024 свідок [PERSON] вказала, що є сусідкою позивачки, колись пам`ятає малого сина [PERSON] . [PERSON] , але вже багато років його не бачила в селі. Вказані відносини між сторонами регулюються наступним нормами права. Статтею 41\~Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст.\~72\~Житлового Кодексу\~України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 15 ЦК України\~\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також\~\~має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічні висновки містить Постанова Верховного Суду від 25.07.2018, справа № 638/13030/13-ц. У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції\~з прав\~людини та основних свобод, що згідно ст.\~9\~Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналіз положень\~глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 283/1443/16-ц. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] у житловому будинку, що належить на праві власності позивачу та третій особі, а також не містять матеріали справи і доказів наявності перешкод у проживанні відповідача за вказаною адресою, угоди про порядок користування цим житлом сторонами суду не надано. Водночас, доданими доказами підтверджено ту обставину, що відповідач не проживає в будинку більше року. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved