Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Суязова Г.В., звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Представник позивача у позовній заяві посилається на те, що 11.12.2018 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] . У даному шлюбі в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично не існують. З відповідачем шлюбні відносини вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, втратили почуття любові один до одного, що призвело до розпаду сім`ї, проживають окремо. Їхні відносини не складалися, постійно виникали розбіжності, сварки. Спільне проживання з відповідачем є неможливим. На сьогоднішній день вони не підтримують сімейних відносин, шлюб між ними існує лише формально. Відповідач проживає окремо. Донька проживає із позивачем, її утримання позивачем здійснюється самостійно. Зазначає, що у 2022 році позивачем вже подавалася заява про розірвання шлюбу, але була залишена без розгляду (справа № 308/8913/22) у зв`язку із намаганням сторін зберегти шлюбні відносини. Однак, зберегти шлюбні відносини не вдалося, постійні сварки та розбіжності не припинялися, тому рішення про розірвання шлюбу є остаточним. У їхніх відносинах взагалі відсутнє порозуміння та повага. Продовження таких шлюбних відносин суперечить її інтересам. Представник позивача вказує, що донька стороні проживає разом з позивачем. З моменту припинення спільного проживання відповідач рідко цікавився їхньою донькою, не утримує, участі у вихованні не бере. Між сторонами відсутня домовленість про утримання доньки та сплату аліментів, що стало підставою для звернення позивача до суду. З урахуванням положень ст.182 СК України щодо розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, враховуючи, що відповідач є працездатним, офіційно працевлаштованим, здоровим, інших осіб на утриманні не має, та спроможність сплачувати аліменти, враховуючи, що донька проживає разом із позивачем, позивач вважає, що підлягають стягненню з відповідача на утримання доньки аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму в місяць для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На підставі наведеного, представник позивача просить суд: шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований 11.12.2018 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 992, розірвати; строк для примирення сторонам не надавати, оскільки рішення про розірвання шлюбу є остаточним; стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму в місяць для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.01.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. Постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому її представник подала до суду заяву, згідно з якою просить судовий розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик до суду та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки не повідомлено, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 1\~ст. 281 ЦПК України\~про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.12.2018 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 992, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 03.10.2023. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 20.05.2022). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося та між ними втрачено почуття любові. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Спільна дитина сторін проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні та потребує матеріального забезпечення. За твердженням позивача, відповідач офіційно працевлаштований, є здоровим, інших осіб на утриманні не має та спроможний сплачувати аліменти. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за неповнолітньою донькою, вік дитини, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у відповідача аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом, суд приходить до висновку, що в силу вимог\~ст. 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення нею повноліття. Беручи до уваги, що згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2563 гривні, дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень, така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення повністю. Оскільки позов із вимогами про стягнення аліментів пред`явлений 22.01.2024, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн. за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved