Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

13.09.2022 року позивач АТКБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості в розмірі 28 130,56 доларів США, яка виникла в порядку ст. 625 ЦК України в результаті нарахування 3 % річних від простроченої суми за договором кредиту № К2М0G40000007039 від 21.04.2008 року станом на 15.03.2020 рік. 21.04.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К2М0G40000007039. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № КЗМ0040000007039. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526,1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. 23.03.2010 року Обухівський районний суд Київської обл. було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Винесення рішення Обухівський районний суд Київської обл., від 23.03.2010 р. не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 90847,08 [Долар США]. Оскільки, з Відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання, кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні суду від 23.03.2010 року, тобто за період з 21.04.2008 року по 17.02.2010 року, і за період після винесення рішення Обухівський районний суд Київської обл. від 23.03.2010 року, з 21.04.2010 по 15.03.2020 року Відповідач має заборгованість у розмірі 28130,56 Долар США, яка складається з наступного: - 28130,56 Долар США - 3 % річних від простроченої суми. 04.11.2022 року рішенням Обухівського районного суду Київської області в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2023 року рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04.11.2022 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.12.2023 року Рішення Обухівського районного суду Київської області від 04.11.2022 року та Постанову Київського апеляційного суду від 06.03.2023 року скасовано, та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 12.01.2024 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено по справі підготовче засідання. Представник відповідача у своєму відзиві просив відмовити у позовних вимогах з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні будь-які пояснення щодо невиконання позивачем рішення суду від 23.03.2010. Позивач мав всі необхідні повноваження для погашення заборгованості [PERSON] (який в свою чергу міг правомірно очікувати на те, що така заборгованість буде погашена) за кредитом у сумі, що не менше ніж 65973,00 дол. США, оскільки власники квартири [ADDRESS] , були фактично позбавлені можливості реалізувати предмет іпотеки. Саме недобросовісна поведінка позивача (його бездіяльність) призвела до, що предмет іпотеки не був реалізований, а заборгованість за кредитом не була погашена, а відтак неможливо визначити суму заборгованості за кредитом, на яку нараховано 3% річних. 27.02.2024 року представницею позивача надано до суду уточнений розрахунок 3% річних з посиланням на визначену рінням Обухівського районного суду Київської області від 23.03.2010 року суму основної заборгованості за кредитом у розмірі 90847,08 дол. США. 01.03.2024 року представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності. 01.03.2024 року представником відповідача подано письмові пояснення до відзиву з урахуванням надано розрахунку 3% річних. 01.03.2024 року ухвалою суду закрито підготовче, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представниця позивача Хитрова Л.В. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити, зазначив, що окремого рішення щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості перед позивачем за кредитом не має; банк не реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, розрахунок заборгованості підписано особою за довіреністю, повноваження якої вже скінчились. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, приходить про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Щодо зауважень представника відповідача стосовно підписання розрахунку заборгованості особою за довіреністю, повноваження якої вже скінчились, суд зазначає таке. В матеріалах справи міститься копія довіреності №293-К-О від 12.01.2021 року на ім`я Хитрової Любові Володимирівни із терміном дії на три роки до 12.01.2024 року. Розрахунок 3% річних складено та підписано кваліфікованим електронним підписом 27.02.2024 року. Однак, в матеріалах справи також міститься копія довіреності №7788-К-О від 08.09.2021 року на ім`я Хитрової Любові Володимирівни із терміном дії на три роки до 08.09.2024 року. Тому представниця позивача Хитрової Любові Володимирівни уповноважена була на подання до суду документів, доказів, клопотань і т.д. Судом встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 21.04.2008 року уклали кредитний договір К3М0G40000007039. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 430000,00 грн. на термін до 21.10.2018 р., а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 01.08.2008 року укладено додаткову угоду до кредитного договору № К3М0G40000007039 від 21.04.2008 року. Згідно додаткової угоди кредитний договір № К3М0G40000007039 від 21.04.2008 року переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 92422,33 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно договору погашення заборгованості здійснюєтеся в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надати Банну грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрата згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки. за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язуєтеся надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № К3М0G40000007039. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526,1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Обухівський районний суд Київської обл. з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки Відповідача. Рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі № 2-132/10 від 23.03.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором К2М0G40000007039 від 21.04.2008 року в сумі 112333,98 доларів США, що складає 898 671 грн. 84 коп. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К2М0G40000007039 від 21.04.2008 року, в розмірі 112333,98 доларів США, що складає 898 671 грн. 84 коп. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 68,50 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № К2М0G40000007039 від 21.04.2008 року) Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру права власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вказане рішення суду набрало законної сили, до примусового виконання за Законом України «Про виконавче провадження» не звернуто та не виконано. Відповідно до ст. 526 ЦК України: Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України: зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу вже прийнятого рішення суду. Таким чином, винесення рішення Обухівського районного суду Київської області від 23.03.2010 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц колегія суддів Великої Палати Верховного Суш погодилась з висновками Касаційного господарського-суду у складі Верховного, Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 20І9 року справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 20.19 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до момент його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 90847,08 [Долар США] Оскільки, з Відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання, кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні суду від 23.03.2010 року, тобто за період з 21.04.2008 року по 17.02.2010 року, і за період після винесення рішення Обухівський районний суд Київської обл. від 23.03.2010 року, з 21.04.2010 по 15.03.2020 року Відповідач має заборгованість у розмірі 28130,56 Долар США, яка складається з наступного: - 28130,56 Долар США - 3 % річних від простроченої суми. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Схожий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц. За змістом статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання як такого, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов`язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не приводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня У постанові від 09 вересня 2014 року у справі № 3-71гс14 Верховний Суд України зазначив таке: «Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Суд апеляційної інстанції встановив, що на час розгляду справи № 922/3658/13 рішення Господарського суду Харківської області від 16 грудня 2009 року у справі № 27/362-09 не було виконано, а предмет іпотеки не реалізовано, і, відповідно, погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки не відбулося. Отже, зобов`язання позичальника за кредитним договором не припинилися, право вимоги банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягає судовому захисту». Такий висновок підтримав Верховний Суд, зокрема у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 234/15695/17 (провадження № 61-5261св20). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Сторони не заперечували тих обставин, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 березня 2010 року у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано, предмет іпотеки не реалізовано, і, відповідно, погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки не відбулося. За змістом правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У [PERSON] наявне зобов`язання за порушення умов кредитного договору перед АТ КБ «ПриватБанк» на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 березня 2010 року. Водночас така трансформація зобов`язання сама по собі не спростовує обставин його виникнення з умов кредитного договору, у тому числі і щодо суми основного зобов`язання [PERSON] . Наданий суду розрахунок заборгованості виконано банком відповідно до умов кредитного договору з урахуванням сум заборгованості, у рахунок яких рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 березня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки. З точки зору правової природи сума основної заборгованості, яка входить до загального розміру заборгованості, стягнутої указаним судовим рішенням, та сума, на яку позивач просить нарахувати три проценти річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом за період з 21 квітня 2010 року по 15.08.2020 року у розмірі 28 130,56 доларів США, стосуються одних і тих самих умов кредитного договору щодо повернення основної заборгованості. У наданому АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості у справі, банк визначив суму 3% річних, виходячи з суми основної заборгованості у розмірі 90847,08 доларів США, тобто у межах встановленої вказаним судовим рішенням суми основної заборгованості. Щодо заяви сторони відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає таке. У наданому представницею позивача розрахунку вказаний період з 21.04.2010 року по 15.08.2020 року. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Трирічний строк звернення щодо нарахування 3%річних від простроченої суми при поданні цього позову до суду 13.09.2022 р., обмежується 13.09.2019р., і саме із зазначеної дати має обчислюватися 3% річних від простроченої суми в межах строку позовної давності. Згідно розрахунку заборгованості до позову три відсотки річних за період з 21.04.2010 року по 15.08.2020 року становлять 28130,56 доларів США. Оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, і така заява «Про застосування строку позовної давності» від 01.03.2024 року була зроблена стороною відповідача тому, в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] , в частині вимог про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № К3М0G40000007039 від 21.04.2008 року, яка складається із 3 % річних від простроченої суми, за період з 21.04.2010 р. по 31.12.2018 р. слід відмовити, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності звернення до суду із цими позовними вимогами за вказаний період. Виходячи з наведених вище положень закону, визначених положеннями ст.257, 625 ЦК, проаналізувавши подані письмові докази, суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми за період з 2019 р. по 15.08.2020 року у сумі 4423,21 дол. США, яка утворилася за періоди: - з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. у розмірі 2725,41 доларів США (розрахунок - 90847,08 доларів США * 3%річних / 365 * 365 днів прострочки), -з 01.01.2020 р. по 15.08.2020 р. у розмірі 1697,80 доларів США (розрахунок -90847,08 доларів США * 3%річних / 365 * 228 днів прострочки), позов підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 141 ЦЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в сумі 1714 грн. 68 коп.

Outcome: partial