Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Родіонов Артем Володимирович звернувся до суду із позовом у якому просив: встановити факт її проживання однією сім`єю із [PERSON] , померлою [INFO] з [INFO] по день її смерті та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після. У обґрунтування позову зазначила, що померла [INFO] [PERSON] була дружиною померлого батька позивачки - [PERSON] . Хоча прямих родинних зв`язків між позивачкою та померлою не було, але позивач вважала її своєю сім`єю та проживали з нею однією сім`єю більше п`яти років, вели спільне господарство, забезпечувала всім необхідним для життя, сплачувала грошові кошти за житло та комунальні послуги. [PERSON] померла [INFO] , позивач зазначає, що після її смерті вона приймала участь у її похованні. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 4, 54 га, яка розташована на території Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, кадастровий номер: 5124584900:01:0031, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, надали заяву про підтримання позову та розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши пояснення на позов у якому просив виключити Чорноморську селищну раду з числа відповідачів та визначити її третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору та включити Плахтіївську сільську рада Саратського (Білгород - Дністровського) району Одеської області як відповідача у справі, мотивуючи це тим, що у випадку відсутності інших спадкоємців існує судова практика щодо залучення відповідачем у справах відповідного органу місцевого самоврядування , оскільки територіальна громада відповідно до ст.. 1277 ЦК України є правонаступником відумерлого майна яке розташоване на її території. В ході судового розгляду були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] показала суду, що вона є донькою позивача та разом із мамою доглядали за бабусею - [PERSON] , яка була дружиною її дідуся. Після смерті дідуся вона переїхала до їх родини. Похованням займалася [PERSON] , дітей у бабусі ніколи не було. Свідок [PERSON] показала суду, що позивач є дружиною її брата. Вона повідомила. Що позивачка та її родина дивились за бабусею, як за рідною та після її смерті займалися її похованням. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №2723. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 20.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №49. Позивачка є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно 11.07.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Саратського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №91. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.05.2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 07.05.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Саратського районного управління юстиції Одеської області. [PERSON] за життя набула у власність земельну ділянку площею 4,54 га, розташовану на території Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5124584900:01:0001:0031, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №846817 виданого на підставі розпорядження Саратського районної державної адміністрації від 11 березня 2004 року №190/А-04, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010553300790. Згідно акту про проживання особи без реєстрації від 14.08.2023 року Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, [PERSON] проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2016 року по день смерті [INFO] разом із [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відкрито спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] , дата смерті [INFO] , номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 49012392. Щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] , відсутня інформація у Спадковому реєстрі. Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Саратської державної нотаріальної контори Одеської області від 18.05.2023 року, [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку із ненаданням [PERSON] документів, підтверджуючих факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Задовольняючи позов в частині встановлення факту проживання позивача однією сім`єю із померлою [PERSON] , суд виходив з того, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження той факт, що позивач проживала однією сім`єю із [PERSON] з 01.01.2016 року по день її смерті. Ухвалюючи рішення, суд приймає до уваги покази свідків - [PERSON] , [PERSON] , які показали суду, що позивач доглядала за [PERSON] , допомагала по господарству, тобто мала взаємні права та обов`язки із [PERSON] . Відповідно дост.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд критично ставиться до тверджень позивача в частині того, що вона займалась похованням [PERSON] , оскільки належних доказів на підтвердження зазначеного надано не було. Одночасно із цим, суд зазначає, що відсутність доказів, які свідчать про організацію поховання, не спростовує факту сумісного проживання позивача однією сім`єю із [PERSON] . Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача щодо заміни неналежного відповідача у зв`язку з тим, що згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Заяв щодо заміни неналежного відповідача від позивача та її представника не надходило. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За приписами частини 2статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5„Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суди вправі розглядати справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Задовольняючи позов в частині визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, суд виходив з наступного. Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування). Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Задовольняючи позов в частині визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, суд враховує, що позивач з 01.01.2016 року по 28.12.2021 року спадщину фактично прийняла, оскільки постійно проживала з померлою [INFO] [PERSON] останні п`ять років до дня її смерті, вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , та інших спадкоємців, які б на момент смерті [PERSON] проживали б з нею не виявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved