Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою та просить суд встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , в числі батьків [PERSON] , [PERSON] , свідоцтва про право власності на житло, виданого фондом комунального майна Переяслав-Хмельницького району від 12.01.1994 року № 172 на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 25 січня 1994 року фондом комунального майна Переяслав-Хмельницького району, згідно розпорядження Фонду комунального майна Переяслав-Хмельницького району від 12.01.1994 року № 172 про приватизацію житла, що стосується [PERSON] на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду, нашій сім`ї, яка складається із 3-х осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , передано у власність квартиру [ADDRESS] , на даний час кв. [ADDRESS] видано свідоцтво про право власності на житло. Проте, пізніше з`ясувалось, що у свідоцтві про право власності на житло від 25 січня 1994 року, прізвище, ім`я, по батькові [PERSON] не збігається з зазначеним у свідоцтві а саме: [PERSON] , вказане й стало причиною для звернення до суду з даною заявою. Заявник до судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі вимоги підтримала, просила суд задовольнити її у повному обсязі. Заінтересовані особи до судового засідання надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, проти задоволення заяви не заперечують. Суд, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що вона разом з батьками [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . На підтвердження цих обставин надано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25 січня 1994 виданого Фондом комунального майна Переяслав - Хмельницького району вбачається, що квартира [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яке відповідно до законодавства є правовстановлюючим документом, що підтверджує набуття права власності на нерухоме майно. ( а.с.7). Однак, 10 січня 2024 року рішенням державного реєстратора № 71060982 відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою [PERSON] , у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: у правовстановлюючому документі власником об`єкту нерухомого майна зазначена особа відмінна від заявника (у свідоцтві власником право на житло зазначена [PERSON] , суб`єкт звернення [PERSON] ). Документів, що підтверджують зміну прізвища, ім`я по батькові фізичної особи не надано. В оригіналі Свідоцтва про право власності від 25 січня 1994 року прізвище ім`я по батькові заявника зазначено: « [PERSON] », а в ID карті(паспорт) орган, що видав 8017, дата видачі 28.07.2023 року, документ № [NUMBER] її прізвище ім`я по батькові зазначено « [PERSON] ». (а.с.14) Згідно довідки виданої Циблівською сільською радою Бориспільського району Київської області встановлено, що [PERSON] , [INFO] дійсно проживала та була зареєстрована на момент приватизації в [ADDRESS] по 25.07.2017 року згідно запису домової книги по Циблівській сільській раді. (а.с.8) Заявницею для підтвердження доводів своєї заяви надано свідоцтво про її народження відповідно до якого встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої записані [PERSON] , [PERSON] . (а.с.13) Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно грунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Пунктом 6 ч. 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що вказаний факт має для заявника юридичне значення, а саме дозволить їй встановити факт, що частина даної квартири дійсно належить їй, при цьому іншим шляхом зазначений факт встановити неможливо. На час оформлення свідоцтва про право власності на житло не було звернуто уваги на правильність написання по батькові заявниці і лише нещодавно виявлено наявність помилки у свідоцтві. Таким чином у свідоцтві про право власності на житло, який є правовстановлюючим документом, допущена помилка у написанні по батькові заявниці, замість правильного « [PERSON] » помилково вказано « [PERSON] ». Зазначені розбіжності не надають можливості заявниці розпоряджатися належним їй майном. Так дійсно, в свідоцтві на право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , виданого 25.01.1994 року виданного Фондом комунального майна Переяслав - Хмельницького району, прізвище, ім`я та по-батькові одного з власників, кому видано зазначено свідоцтво значиться: « [PERSON] » (а.с.7). Разом з цим, заявник [PERSON] [INFO] , іменується по батькові « [PERSON] », що підтверджується паспортом громадянина України, яким заявниця користується на даний час, який підтверджує особу заявниці, що свідчить про фактичне допущення помилки в написанні її по батькові в правовстановлюючому документі. (а.с.14). Таким чином, вбачається факт допущення помилки при оформленні зазначеного свідоцтва, яке є правовстановлюючим документом для заявниці, і перешкоджає їй належним чином користуватися і розпоряджатися належним їй майном. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (в попередній редакції) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має юридичне значення для заявника, оскільки наявність належним чином оформленого правовстановлюючого документу на належну їй частину квартири дає можливість заявнику повною мірою реалізувати своє право розпоряджання своєю власністю. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що викладені заявником факти знайшли своє підтвердження та оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, суд вважає необхідним його встановити, у зв`язку з чим, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved