Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з вказаним позовом в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; залишити сина - [PERSON] для подальшого спільного проживання з матір`ю - [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до дня досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 50% сплаченого судового збору. В обґрунтування пред`явлених вимог посилається на те, що з 18.02.2016 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сторони з березня 2021 року разом не проживають, спільне господарство не ведуть, кожен з них має різні погляди на життя та сімейні відносини, між ними відсутнє взаєморозуміння. Подальше примирення та збереження сім`ї вважає неможливим. Вказує, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, відповідач в добровільному порядку кошти в достатньому розмірі на утримання дитини не надає. Крім того, вважає за доцільне та необхідне після розірвання шлюбу залишити сина проживати з нею. Ухвалою від 13.02.2024 року в справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с. 18). В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач не заперечив проти задоволення позовних вимог (а.с. 21-22, 25-26). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб (повторне) серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 лютого 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №172 (а.с.8). Сторони є батьками малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З урахуванням обставин справи, позиції сторін щодо неможливості збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу, а тому позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимоги про залишення сина на подальше проживання з матір`ю, слід зазначити наступне. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Разом з тим, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 15.01.2020 у справі №200/952/18. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Виходячи з того, що спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина не вбачається, тому позов підлягає задоволенню в цій частині. У зв`язку з чим дитину слід залишити на проживання з матір`ю. За положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів виплати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). За положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем за вимогами про стягнення аліментів та стягує з нього аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі заявленому позивачкою - 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь [PERSON] . Пунктом першим частини першої статті 430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню грошові кошти у розмірі 605,60 грн. (50% судового збору, сплаченого за подання позовної заяви про розірвання шлюбу), при цьому інші 50% судового збору (605,60 грн.) підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету, а також з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 50% судового збору ( 605,60 грн.) за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого [PERSON] звільнена.

Outcome: approved