Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

18.12.2023 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки в якому просив визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Позов обґрунтований тим, що він та [PERSON] з 03.05.2017 року до 2021 року перебували в шлюбі, після чого вони розлучилися, що підтверджується рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.06.2021 року. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька [PERSON] залишилась проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Після розлучення в 2021 році відповідачка покинула доньку [PERSON] з позивачем та з донькою [PERSON] до іншого місця проживання по [ADDRESS] , з її слів, на даний час вона має іншого чоловіка та має намір забрати доньку [PERSON] жити до себе. Софія відвідувала дошкільний заклад (ясла-садок) № 3 Дюймовочка в м. Первомайську Миколаївської області, що підтверджується довідкою № 147-1/40 від 11.10.23 року виданою ЗДО № 3. Документи на зарахування доньки до дошкільного закладу надавав позивач, відповідачка жодного разу з 05.07.21 р по 10.09.21 року дитячий садочок не відвідувала, не цікавилась життям та розвитком доньки. Безпосередній контакт з вихователем дитячого садочка підтримував лише позивач, оскільки з відповідачкою залишилась проживати менша донька [PERSON] , то як вважає відповідачка, вся відповідальність про піклування старшої доньки [PERSON] лежить на позивачеві. До лікаря-педіатра, з яким укладена Декларація, про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, малолітньої супроводжує також батько. Первомайським міським центром первинної медичної допомоги надано відповідь щодо медичного спостереження за [PERSON] , [INFO] , в якій зазначено, що дитина здорова. У зв`язку з тим, що відповідачка [PERSON] вихованням дитини не займається та матеріальної допомоги не надає, не працює, не може дати дитині ні належного виховання, ні матеріального забезпечення позивач запропонував їй залишити доньку [PERSON] проживати з ним, однак вона не погоджується та вони не можуть з нею дійти спільної мови щодо визначення місця проживання доньки [PERSON] . [PERSON] має постійну роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до дитини, [PERSON] за місцем проживання ходить до Первомайської гімназії № 10 ім. Миколи Вінграновського , є ученицею 1-А класу, має друзів з якими спілкується та навчається. Для доньки створено всі належні умови для виховання та розвитку, у неї є своя кімната, де вона проводить свій вільний час. Донька [PERSON] проживає вже два роки з позивачем, про неї також піклуються його батьки, які проживають в [ADDRESS] , тобто дитина має сім`ю та любов рідних для неї людей. Колишня дружина ніде не працює, не має самостійного доходу, не займається вихованням дитини, має іншу сім`ю і весь час та батьківську турботу приділяє тільки меншій доньці [PERSON] . У травні 2021 року стався з відповідачкою інцидент з приводу хвороби доньки [PERSON] , яка на той час перебувала у відповідачки та захворіла у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків. В свою чергу позивач був змушений звернутися до Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області та інспектором ювенальної поліції була проведена з відповідачкою бесіда, щодо недопущення фактів невиконання батьківських обов`язків, неналежного догляду за дітьми. Позивач вважає, що перебування доньки в новоствореній сім`ї відповідачки, дитині буде важко адаптуватися на новому місці проживання, що в свою чергу може негативно вплинути на її психічний стан та здоров`я. Тому, діючи в інтересах дитини, упевнений, що дитина має проживати з ним. Таким чином, проживання доньки [PERSON] разом з батьком відповідає її інтересам. Він має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідачка забезпечити не в змозі. Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із донькою і зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування матері. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги. Відповідачка та її представник в судовому засіданні не заперечували проти проживання доньки [PERSON] з батьком, зазначаючи, що в даному випадку спору немає, так як вони свого часу це питання вирішили в добровільному порядку. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала позов. Від органу опіки та піклування надійшов висновок, щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком, що буде відповідати її інтересам. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Первомайської міської ради № 9905/3.1-26 від 21.12.2023 р. та копії паспорту відповідачки, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійс-нення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Коде-ксом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Коде-ксом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Суд отримав висновок органу опіки та піклування, який вважає, що проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком буде відповідати інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України повинен бути поданий суду на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок відповідає вимогам закону, є мотивованим та аргументованим, отже суд не вбачає підстав відступити від висновків, викладених у вказаному висновку. Більше того, як зазначено сторонами, за період спільного сімейного життя у них народилися дві доньки, які в подальшому, при розлучені, за домовленістю батьків, були поділені між ними, старша [PERSON] проживає з батьком, а молодша [PERSON] з матір`ю. З огляду на викладені норми права та обставини розгляду справи, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, суд переконаний, що місцем проживання малолітньої [PERSON] слід обрати місце проживання батька. Таке рішення на думку суду жодним чином не обмежить мати у правах участі у спільному вихованні та можливості спілкування з дитиною. У разі виникнення відповідних обставин, можливих перешкод у спілкуванні з дітьми, мати не позбавлена права вирішувати ці питання в судовому та навіть позасудовому порядку.

Outcome: approved