Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 29 липня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №365445-КС-001 про надання кредиту, який підписано відповідачкою з використанням одноразового ідентифікатора G-1885. Відповідно до договору відповідачка отримала кредит у розмірі 34000 гривень, шляхом перерахування коштів на її банківську картку № [NUMBER] . На виконання умов договору відповідачка здійснила часткову оплату за договором на загальну суму 6\~230,00 грн. Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Внаслідок порушення зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 09.01.2024 року має заборгованість у розмірі 82\~574,59 грн. Тому просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та понесені судові витрати у розмірі 2\~422,40 грн. 12 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачці роз`яснено її право на подання відзиву на позов. 11 березня 2024 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідачки зазначила, що вважає позов частково безпідставним та, таким, що не підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Інформація, що надається клієнту повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Встановлення умовами договору відсоткової ставки, що становить 315,73036915 річних від суми кредиту та реальної річної відсоткової ставки 3588,73 є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Тому просила застосувати вказані положення Закону України «Про захист прав споживачів» та не стягувати з неї заборгованість по сумі прострочених платежів по процентах у розмірі 45\~292,94 грн. Відповідно до п. 1 договору №365445-КС-001 про надання кредиту від 29 липня 2021 року комісія за надання кредиту становить 5\~100,00 грн. Вважала вказане положення договору нікчемним, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 зазначено, що умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні ЗУ «Про захист прав споживачів» є нікчемною. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, поверненої кредитодавцю, надає витяг з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди в часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором споживчого кредиту». Отже вказана інформація надається позичальнику безкоштовно. Також просила врахувати, що задоволення позову в повному обсязі поставить відповідачку у дуже скрутне матеріальне становище, оскільки зараз вона не працює та не отримує доходів. Тому просила відмовити позивачу у стягненні прострочених платежів по процентах у розмірі 45292,94 грн. та суми прорстрочених платежів за комісією у розмірі 3281,65 грн., а заборгованість за тілом кредиту стягнути з урахуванням сплачених раніше платежів. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 липня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачкою [PERSON] укладено договір № 365445-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), який підписано електронним підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора G-1885, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 34 000 гривень, шляхом перерахування грошових коштів на її банківську картку, строком на 24 тижні (до 13 січня 2022 р.), зі сплатою процентів у розмірі 0,86501471, тип процентної ставки фіксована, за кожен день користування кредитом, комісія за надання кредиту 5\~100,00 грн. (а.с.32-46). Відповідачка умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 09 січня 2024 року має заборгованість у розмірі 82574,59 грн. з яких: 34000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 45292,94 грн. - сума прострочених платежів по процентах, 3\~281,65 грн. - сума прострочених платежів за комісією (а.с.15-27) Позивачем визнається, що на виконання умов договору, відповідачка здійснила часткову оплату за договором на загальну суму 6\~230,00 грн. (а.с. 15) Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша\~статті 612 ЦК України). Частиною першою\~статті 626 ЦК України\~встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до вимог абз. 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною першою\~статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~встановлено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з вимогами ч. 1 та 2\~ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За приписами\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями\~статті 12 цього Закону\~визначено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 12 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1\~глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1\~ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного кредитного договору банк надав відповідачці кредит, а остання зобов`язалася повернути суму кредиту в повному обсязі у визначений договором строк до 13 січня 2022 року. З паспорта споживчого кредиту (а.с.28-29) вбачається, що за користування кредитними коштами в межах погодженого стронами строку кредитування, відповідачка зобов`язалась сплатити проценти у розмірі 40760,00 грн. Враховуючи викладене, оскільки відповідачка заборгованість за кредитним договором не погашає, то суд, частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині, вважає за необхідне стягнути з неї на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 68530 грн. (34000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту + 40760,00 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування до 13.01.2022 року 6230,00 грн. часткова оплата здійснена відповідачкою за договором). Підстав для звільнення відповідачки від сплати заборгованості за відсотками суд не вбачає, посилання відповідачки на несправедливі умови договору вважає безпідставними, так як укладений кредитний договір є дійсним та підлягає до виконання сторонами. Щодо вимог про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідачки включена заборгованість за комісією у розмірі 3281,65 грн. (а.с.27) Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність і безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21). Договір №365445-КС-001 про надання кредиту від 29 липня 2021 року передбачає сплату комісії за надання кредиту у розмірі 5100,00 грн. Пунктом 1.4.11 розділу І Правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту, яка передбачена договором. Розмір, строк та порядок сплати комісії визначається договором. Пунктом 4.2.1.3. розділу 4 Правил передбачене право позичальника отримувати інформацію з питань надання йому фінансових послуг кредитодавцем, щодо послуг, які може надавати кредитодавець та іншу інформацію, роз`яснення та документи, право на отримання яких визначене законодавством України. Враховуючи, що відповідачці встановлено плату за послуги банку, які за законом, за умовами їх надання один раз на місяць, повинні надаватись безоплатно, а позивачем не надано доказів, що такі послуги надавались відповідачці частіше одного разу на місяць, то позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією є необгрунтованими і задоволенню не підлягають. Так як позов ТОВ «Бізнес Позика» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2010,39 грн., виходячи з розрахунку: 68 530 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 82574,59 грн. (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial