Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] (далі\~ позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного\~суду Київської\~області із позовом до [PERSON] (далі відповідач), третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради (далі третя особа), у якому просив суд визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] разом з батьком позивачем у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2010 року позивач познайомився з відповідачем, з якою в подальшому стали проживати разом в Київській області. [INFO] відповідач народила сина [PERSON] , реєстрація народження якого була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.\~Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.03.2018 року позивача визнано батьком [PERSON] . До жовтня 2021 року сторони проживали разом у Київській області. Спільне життя між ними не склалась. З вказаного часу позивач із сином проживають за адресою: [ADDRESS] , Владислав навчається у Чаусівській гімназії. З матір`ю син проживати не бажає. Батько створив для дитини належні умови для проживання дитини. При цьому, з відповідачем не вдається вирішити питання щодо реєстрації сина за фактичним місцем проживання, останній боїться, що мати не буде відпускати його до батька після зустрічі з нею, а тому, позивач звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, але у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, у якій вона позовні вимоги визнала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи\~має право\~заявити клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності (ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦК України). Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 04.10.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання за участю сторін. Протокольною ухвалою суду від 16.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача та дитини, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе вимоги позову задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження, виданого повторно 09.10.2018 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 11). Згідно довідки Кам`янобалківського старостинського округу №43 від 01.06.2023 року, [PERSON] , [INFO] , проживає зі своїм батьком [PERSON] з 14.10.2021 року по даний час за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10а). [PERSON] , [INFO] , навчається у Чаусівській гімназії (а.с. 11а). [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, йому на праві власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] , де він і зареєстрований (а.с. 8, 10, 12-13, 16). У відповідності до даних про застраховану особу, станом на 31.05.2023 року дохід [PERSON] є стабільним (а.с. 14-15). Як вбачається із висновку про оцінку потреб сім`ї від 06.11.2023 року, батько [PERSON] здатний задовольнити потреби дитини [PERSON] на достатньому рівні (а.с. 55-56). Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради від 04.12.2023 року, визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с. 51-53). Згідно з ч.2\~ст. 1 СК України\~регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до\~ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання\~\~сімейних\~\~відносин\~\~має\~\~здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ч.1\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч.1-3\~ст.157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Ч. 1 та ч. 2\~ст. 160 СК України\~закріплено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За ч.ч. 1, 2\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами\~Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів\~Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 р. у справі № 361/6226/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Крім того, як вказано у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №607/425/16-ц, \~у разі змін обставин, пов`язаних з віком дитини, при наявності спору між батьками як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернення до суду із позовом про зміну місця проживання дитини й тому разі, коли вже є рішення суду про визначення місця проживання дитини та її відібрання, які не виконані. Найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення. Також у судовому засіданні з`ясовано думку [PERSON] , якому подобається проживати з батьком, оскільки саме з ним йому комфортно. З батьком він проводить вільний час, їздили на відпочином у Карпати. Вказав, що раніше він після уроків відвідував додаткові заняття з англійської мови, а з домашніми завданнями йому допомагає бабуся. На даний час за місцем проживання батька у нього є друзі. Щодо матері вказав, що йому з нею некомфортно було проживати, вони разом нікуди не ходили, хлопчику не подобалось, коли до мами приходили інші особи, з якими мама вживала алкоголь. Таким чином, беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини, так як батько може забезпечити сину сприятливу домашню атмосферу, має на це можливості та умови проживання, дотримуючись найкращих інтересів дитини, задля забезпечення розвитку [PERSON] \~у безпечному,\~спокійному та\~стійкому середовищі, суд прийшов до висновку про необхідність визначення проживання дитини з батьком. Суд зауважує, дане рішення не призведе до порушення прав відповідача, оскільки вона матиме можливість спілкуватися з сином, так як сторона позивача у судовому засіданні запевняла, що батько не чинитиме перешкод у спілкуванні з матері та дитини. Між тим, враховуючи думку [PERSON] , матері слід знайти підхід до налагодження їх з сином відносин, так як їх спільне проживання залишило у пам`яті хлопчика негативний слід. При цьому, окремого позову про визначення місця проживання сина, відповідач не пред`явила. Тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дотримуючись якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги та визначити місце проживання [PERSON] з батьком [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved