Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила зобов`язати [PERSON] вжити заходи щодо укладення договору купівлі-продажу будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а саме: нежилий будинок (літ. А) загальною площею 498,8 кв.м., що на праві приватної власності належить ТОВ «ВАЛІД КОНТРАКТ» на умовах встановлених попереднім договором від 15.04.2023 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.04.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а саме нежилий будинок (літ. А) загальною площею 498,8 кв.м., що на праві власності належить ТОВ «ВАЛІД КОНТРАКТ» власником і кінцевим бенефіціаром якого є відповідач. Згідно умов попереднього договору відповідач отримав від позивача завдаток в сумі 187500,00 грн., що еквівалентно 5000 доларів США. Також згідно умов договору, основний договір купівлі-продажу будівлі має бути укладено не пізніше 20.05.2023 року, однак станом на день звернення до суду договір так укладений і не був, отриманий відповідачем завдаток не повернутий та відповідач відмовляється від виконання зобов`язань за попереднім договором щодо укладання основного договору купівлі-продажу. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2023 року позовну заяву залишено без руху. 28.06.2023 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач належним чином повідомлявся про наявність даного позову, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про направлення поштового відправлення за його адресою, проте зазначене відправлення повернулось до суду. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.04.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а саме нежилий будинок (літ. А) загальною площею 498,8 кв.м., що на праві власності належить ТОВ «ВАЛІД КОНТРАКТ» власником і кінцевим бенефіціаром якого є відповідач. Згідно п. 3.1 попереднього договору відповідач отримав від позивача завдаток в сумі 187500,00 грн., що еквівалентно 5000 доларів США. Також згідно п. 6.1 договору, основний договір купівлі-продажу будівлі має бути укладено не пізніше 20.05.2023 року. Однак, як зазначає позивач, станом на день звернення до суду договір так укладений і не був, отриманий відповідачем завдаток не повернутий та відповідач відмовляється від виконання зобов`язань за попереднім договором щодо укладання основного договору купівлі-продажу. Позивач просила зобов`язати [PERSON] вжити заходи щодо укладення договору купівлі-продажу будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а саме: нежилий будинок (літ. А) загальною площею 498,8 кв.м., що на праві приватної власності належить ТОВ «ВАЛІД КОНТРАКТ» на умовах встановлених попереднім договором від 15.04.2023 року, на що слід зазначити наступне. Цивільне законодавство передбачає загальний принцип свободи договору (п. 3 ст. 3 ЦК) і не встановлює такого способу захисту цивільного права чи інтересу як зобов`язання примусового укладення договору. Можливість вимагати укладення договорів у судовому порядку законодавчо закріплюється лише в зобов`язаннях по укладенню господарських договорів. При цьому на підставі попереднього договору сторона має право вимагати укладення договору в судовому порядку відповідно до ГК лише за умови, якщо вона направила іншій стороні проект договору. Для захисту прав осіб у зобов`язаннях цивільне законодавство України передбачає здебільшого такий спосіб захисту, як відшкодування збитків, і прямо не закріплює права суб`єктів такого зобов`язання вимагати укладення договору в судовому порядку. При вирішенні вимог про захист порушених прав у такий спосіб, як зобов`язання в судовому порядку укласти договір, необхідно виходити з того, що згідно з частиною першою статті 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, двосторонній правочин є поєднанням волі та волевиявлення його сторін. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної спільної мети. Цивільним законодавством закріплено загальний принцип свободи договору (статті 3, 627 ЦК), який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору та самостійно визначають розмір плати і порядок розрахунків. Стаття 16 ЦК України не встановлює такого способу захисту цивільного права чи інтересу як зобов`язання укладення договору. Можливість вимагати укладення договорів у судовому порядку законодавчо закріплюється лише в зобов`язаннях по укладенню господарських договорів, а також в інших випадках, передбачених в законі. Для захисту прав осіб у зобов`язаннях цивільне законодавство України передбачає переважно такий спосіб захисту, як відшкодування збитків, і прямо не закріплює права суб`єктів такого зобов`язання вимагати укладення договору в судовому порядку. Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 496/2508/16-ц. З урахуванням викладеного у задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд звертає увагу на те, що у даному випадку належним способом захисту буде повернення авансового внеску.

Outcome: dismissed