Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від представника позивача адвоката Пушкарьова О.О. надійшов вказаний позов, який мотивований тим, зокрема, що 19.02.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №ННМ 821482 за реєстровим № 397 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Зазначене нерухоме майно на підставі договору № HMAWGA00007973 від 18.02.2008 передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк» та за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк». 17.11.2021 заступником начальника Могилів-Подільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Салій Л.А. відкрито виконавче провадження ВП №67535477 по примусовому виконанню вказаного виконавчого напису. Представник позивача зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис було видано з порушенням порядку вчинення виконавчих написів, а саме під час його вчинення відповідачем не було надано приватному нотаріусу документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. За таких підстав, представник позивача просить визнати виконавчий напис № 397 від 19.02.2019, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. таким, що не підлягає виконанню. \~ \~ \~ \~Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області 17.01.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Також, витребувано у відповідача та третьої особи докази. Позивач та його представник, належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавали. Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження разом з позовом та доданими до нього документами. Вказаною ухвалою суду відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов, однак таким правом не скористався. Будь-яких заяв, клопотань та заперечень суду не подав. Зважаючи на викладене суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої\~статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Третя особа приватний нотаріус Бондар І.М. отримала ухвалу суду про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження разом з позовом та доданими до нього документами. 22.06.2024 подала до суду заяву, в якій повідомила про те, зокрема, що надати належним чином засвідченні копії виконавчого напису та документів, на підставі яких його вчинено 19.02.2019, оскільки вказані документи були знищені. На підтвердження чого надала акт від 03.01.2023 №10 схвалений протоколом засідання ЕК Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Третя особа Могилів-Подільський відділ ДВС у Могилів-Подільському районі Вінницької області отримав ухвалу суду\~про відкриття\~провадження в порядку спрощеного позовного провадження разом з позовом та доданими до нього документами. Будь-яких заяв, клопотань та заперечень суду не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Оцінивши докази в їх сукупності, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи таке. Суд встановив, що 19.02.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №ННМ 821482, зареєстрований в реєстрі за № 397, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки № HMAWGA00007973, посвідченого 18.02.2008 приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Павлюк Л.М. за реєстровим № 355, передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі: заборгованості за кредитом 30582,98 доларів США, заборгованості за відсотками 20914,01 доларів США, комісії 683,44 долари США, пені 35041,72 долари США, що всього становить 87222,15 доларів США, що за курсом НБУ на 18.12.2018 становить 4432284,03 грн. Витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису складають 3500 грн. Всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить 4435784,03 грн. Вказані обставини підтверджуються виконавчим написом, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 26). Вказаний виконавчий напис був пред`явлений відповідачем до виконання. Постановою заступника начальника Могилів-Подільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Салій Л.А. від 17.11.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 67535477 за вказаним виконавчим написом нотаріуса. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Частиною 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (надалі - Перелік документів), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до\~Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29\~червня 1999\~року №1172\~для одержання\~виконавчого напису\~подаються а)\~оригінал нотаріально\~посвідченого договору\~(договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Слід враховувати, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, в свою чергу, внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин можливе лише за нотаріально посвідченими договорами, при цьому, для вчинення виконавчого напису стягувач повинен надати нотаріусу відповідну заяву (п.п. 2.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5), оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення зобов`язання. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 р. у справі № 910/10374/17, в якій зазначено, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як вбачається з матеріалів справи 18.02.2008 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № HMAWGA00007973, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 18.02.2008 по 17.02.2028 включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 36440 доларів США на наступні цілі: 30000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 6440 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту (а.с. 41-47). Вказаний договір не посвідчено нотаріально, а відтак не є документом, за якими стягнення заборгованості може провадиться у безспірному порядку. Також, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, 18.02.2008 ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки, предметом якого є, зокрема, 2 кімнатна квартира загальною площею 28,9 кв. м., житловою площею 21,9 кв.м. яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 30.12.2004 та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Павлюк Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 355 (а.с.35-40) Отже, вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, обґрунтовуючи позов, позивач посилається і на те, що нотаріусом оскаржуваний виконавчий напис був вчинений з порушенням порядку вчинення виконавчих написів, зокрема, нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність сум, які були нараховані відповідачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.\~Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України "Про нотаріат"\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, від 06 травня 2020 року у справі 320/7932/16-ц. Встановлено, що 23.07.2015 Новоушицьким районним судом Хмельницької області частково задоволено вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та вирішено стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 39104,27 доларів США що за курсом НБУ станом на 26.01.2015 еквівалентно 618238, 47 грн. Вказаним рішенням встановлено, що заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № HMAWGA00007973 від 18.02.2008 станом на 26.01.2015 становить 39104,27 доларів США, яка складається: з заборгованості за кредитом 30582,98 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом 4678,82 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 1818,08 доларів США; штраф (фіксована частина 15,81 доларів США: штраф (процентна складова) 1861,36 доларів США. Постановою старшого державного виконавця Новоушицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 20.11.2017 на підставі дубліката виконавчого листа, виданого на виконання вказаного вище рішення, відкрито виконавче провадження № 55192872. Тобто, кредитор реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитом звернувшись в до суду з позовом про стягнення заборгованості. При цьому, 19 лютого 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис № 397, яким стягнула заборгованість у безспірному порядку у сумі 87222,15 доларів США з боржника [PERSON] на користь стягувача АТ КБ «Приватбанк», а також суму, що сплачена за вчинення виконавчого напису, у розмірі\~3500,00 гривень шляхом звернення стягнення на квартиру що знаходиться за адресою [ADDRESS] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України. Таким чином, звернувшись у 2015 році з позовом про стягнення з позичальника усієї заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання зобов`язання станом на 2015 рік, а тому нарахування процентів після цієї дати (на вказану дату складали 4678,82 дол. США) є безпідставним, однак відповідно до наданого банком нотаріусу розрахунку проценти нараховувались після 2015 року і нотаріусом запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами у більшому розмірі (20914,01 дол. США). Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості. Відтак, зважаючи на те, що відповідач не надав суду докази на спростування посилань представника позивача на вказані обставини, а матеріали виконавчого провадження таких доказів також не містять, суд дійшов висновку, що посилання на такі обставини у позові знайшли своє підтвердження, та визнає ті обставини, що приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не переконався у безспірності вимог стягувача та не перевірив виконання стягувачем вимог підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чим порушив норми\~Закону України\~"Про\~нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн за подання позову та 536,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Також представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати з надання правової допомоги в розмірі 100000 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так, 07.12.2023 між адвокатом Пушкарьовим О.О., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №002368 виданого 12.09.2019, ордеру № 1152603, та Бевзуном І.В. укладено договір про надання правової допомоги. Предметом даної угоди є надання правової допомоги з питань захисту прав і представлення інтересів клієнта в цивільній справі, зокрема, щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № ННМ 821482 від 19.02.2019 вчинений приватним нотаріусом Бондар І.М. про стягнення із [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором (а.с.142-147). У розділі 3 вказаного вище договору передбачено, що вартість послуг складає 200000 грн. та сплачується клієнтом у наступні кроки: 07.12.2023 50000 грн.; 29.12.2023 50000 грн.; 25.01.2024 50000 грн.; 25.02.2024 50000 грн. При цьому, як зазначив представник позивача, розмір судових витрат за представлення інтересів в саме даній цивільній справі становить 1/2 частину від зазначеної вартості, тобто 100000,00 грн. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв\~реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У 8 рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд звертає увагу на те, що розгляд даної цивільної справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. За весь час перебування справи в провадженні представником позивача було подано, окрім позовної заяви та заяви про забезпечення позову, лише клопотання про долучення доказів. При цьому, також суд бере до уваги те, що вимоги, які були розглянуті судом є немайнового характеру та така категорія справ не є складною, оскільки з даного питання є установлена судова практика, якою адвокати як фахівці у галузі права, користуються при складанні процесуальних документів, що також підтверджується доданими представником позивача до самої позовної заяви копіями рішень інших судів з розгляду аналогічних цивільних справ. Враховую наведе суд дійшов висновку про неспівмірність суми фіксованого гонорару з складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, відсутністю судових засідань, а тому заявлена сума компенсації витрат виходить з критеріїв реальності і розумності їх розміру. Зважаючи на викладене вище та положення вказаних вище норм, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., що буде відповідати критерію пропорційності задоволених позовних вимог, розумності, справедливості та встановлення їх дійсності і необхідності у даній справі.

Outcome: approved