Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Представник позивача звернувся 20.10.2023 р. до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 06.04.2013 р. між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.09.2015 р. У шлюбі, у сторін [INFO] народився син [PERSON] . З 2015 р. відповідач перестав піклуватися про сина, брати будь-яку участь у його вихованні та утриманні, перейматись його долею. Відповідач повінстю зник з життя сина, його теперішнє місце перебування не відомо. На сьогодні малолітній [PERSON] проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Водночас зареєструвати місце проживання малолітнього сина позивач не може, оскільки позбавлена можливості отримати на це згоду відповідача через відсутність відомостей про його місце перебування. 16.03.2015 р. Шевченківський районний суд м.Запоріжжя ухвалив рішенням, яким стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 30.01.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач батьківський обов`язок з утримання сина не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 30.09.2023 р. становить 186 086,75 грн. Усі питання, пов`язані з розвитком і вихованням сина, протягом указаного часу вирішує позивач. Таким чином, з 2015 р. та по цей час відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, аліменти на утримання дитини не сплачує. Посилаючись на вказані обставини, та на положення ст.ст.150, 155, 160, 164-166 СК України, за позовом представник позивача просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя Карабак Л.Г. від 26.10.2023 р. у справі відкрито провадження, призначено її розгляд за правилами загального позовного проваженння. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2024 р. справу передано в провадження судді Дмитрюк О.В. та ухвалою від 18.01.2024 р. прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання на 21.02.2024 р. 21.02.2024 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 18.03.2024 р. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи до суду не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення у справі просить ухвалити з урахуванням інтересів дитини та висновку органу опіки та піклування. Розгляд справи за відсутності учасника процесу узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію учасників справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин: Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пунктом другим частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджено наданим свідоцтвом про народження (а.с.8), матір`ю дитини зазначена позивач [PERSON] Батько не виконує покладених на нього законом батьківських обов`язків по вихованню, утриманню, фізичному та духовному розвитку дитини, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам (а.с.10), довідкою Запорізької гімназії № 77 ЗМР (а.с.11), інформацією з Запорізької дитячої музичної школи № 7 (а.с.12), довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» (а.с.13). Вказані твердження позивача та відомості, викладені в письмових доказах, відповідачем в процесі розгляду справи не спростовані. Відповідно до висновку районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] (а.с.31-32). Враховуючи, що викладені в позовній заяві позивача обставини в процесі розгляду знайшли своє підтвердження, тривалий період свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також висновок органу опіки та піклування, суд задовольняє позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. На підставі ст.141 ЦПК України суд сягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved