Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилався на те, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.06.2023 року встановлено факт окремого проживання [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2022 року, визначивши місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] . Встановлено факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] як з основним та єдиним утримувачем малолітнього [PERSON] , [INFO] без участі матері. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці шлюб, укладений між ними, розірвано. Зазначає, що малолітній [PERSON] проживає разом з ним в квартирі [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] проживає окремо за іншою адресою. Стверджує, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , проте, остання не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, морально та матеріально не підтримує дитину. Враховуючи, що відповідачка свідомо, добровільно самоусунулась від виконання своїх батьківських (материнських) обов`язків, надає перевагу влаштуванню особистого життя, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення її батьківських прав про що вона власне і не заперечує. На підставі наведеного з посиланням на норми матеріального та процесуального права просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Раніше подала заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник третьої особи в судове засідання не прибув. Надав заяву згідно якої надання висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] , представляється неможливим. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Суд дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Так, судом встановлено, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] Батьками дитини зазначено - [PERSON] та [PERSON] . /а.с. 7/. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.06.2023 року встановлено факт окремого проживання [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2022 року, визначивши місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] . Встановлено факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] як з основним та єдиним утримувачем малолітнього [PERSON] , [INFO] без участі матері. /а.с. 8-10/. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці шлюб, укладений між сторонами, розірвано. /а.с. 62-63/. Малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем (батьком [PERSON] ) в квартирі [ADDRESS] . /а.с.11-14/. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумак А.М. від 10.01.2024 року матір дитини [PERSON] визнала позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення її материнських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . Підтвердила, що дійсно, з весни 2023 року вона проживає окремо від дитини, не здійснює жодного догляду або утримання за її сином. Повідомила суд, що має намір назавжди виїжджати за межі України та не планує повертатися в Україну. Вона не має ані наміру, ані можливості здійснювати догляд та утримання за малолітнім [PERSON] , [INFO] . Вважає, що інтересам дитини відповідатиме позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . /а.с. 45/. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідно до п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідні докази ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно своєї дитини в матеріалах справи наявні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно їх спільної дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Орган опіки та піклування не надав висновку щодо розв`язання спору у зв`язку з тим, що позивач до органу опіки та піклування із відповідною заявою не звертався та відповідних документів не надавав. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виходячи з наведеної частини статті можна прийти до висновку, що висновок органу опіки і піклування про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав, не має для суду наперед визначених обставин. Так само відсутність такого висновку не може бути підставою для відмови у задоволенні позову за наявності вагомих доказів умисного ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved