Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

до суду звернулась [PERSON] із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її бабуся, [PERSON] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] приходиться [PERSON] матір`ю, в свою чергу, [PERSON] приходиться матір`ю [PERSON] (позивачу). Отже, позивачка зазначає, що [PERSON] постійно проживала разом зі своєю матір`ю ( [PERSON] ) по день її смерті у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] була єдиним спадкоємцем 1-ї черги спадкування після смерті матері, [PERSON] [INFO] померла [PERSON] (мати позивачки). Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась спадщина на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка була у її приватній власності.В свою чергу, [PERSON] (мати позивачки), як єдина спадкоємиця за законом після смерті своєї матері-не встигла за своє життя оформити спадкові права на спадщину, яка відкрилася після смерті її матері. Разом з тим, зазначає, що у вище вказаній квартирі [PERSON] (мати позивачки) починаючи з 2013 року постійно проживала разом зі своєю матір`ю (бабусею позивачки) та залишалася проживати у спадковій квартирі до своєї смерті. На підставі викладеного, просить встановити факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] (на час смерті спадкодавця [PERSON] та відкриття спадщини), а саме станом на [INFO], за адресою: [ADDRESS] ; визнати право власності на 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] ; визнати право власності на 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , за законом після смерті матері [PERSON] . Ухвалою суду від 08.02.2022 у справі за вказаним позовом відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Разом з позовною заявою представник позивача-1 подавав клопотання про виклик в якості свідків: [PERSON] , [INFO] адреса місця проживання: [ADDRESS] . 21.04.2023 до суду від представника відповідача Київської міської ради у справі надійшов відзив, відповідно до якого, просить суд прийняти рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки матеріали справи не містять достатньої кількості доказів, які свідчили б про необхідність задоволення позовних вимог. Зокрема, виключно покази свідків та пояснення заявника не можуть бути належним доказом встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивачем не надано постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] 21.04.2023 до суду від адвоката Романцової Т.В. в інтересах [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій відзив відповідача вважала необґрунтованим, зазначила, що відповідачем не надано доказів на спростування доказів, наданих позивачем. Ухвалою суду від 01.06.2023 клопотання позивача про виклик свідків задоволено, постановлено викликати у судове засідання у якості свідків: [PERSON] , [PERSON] . Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні свідок [PERSON] розповіла про обставини, відомі їй у даній справі, зокрема, підтвердила факт спільного проживання померлої [PERSON] та [PERSON] до смерті останньої ( [INFO] ) за адресою [ADDRESS] . 20.12.2023 судом зроблено запит до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, у якому суд просив надати відомості про відкриття спадкової справи за фактом смерті [INFO] [PERSON] , зазначивши місце її відкриття; копію спадкової справи, у разі наявності такої. У відповідь на запит суду від дванадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи [PERSON] 23.04.2024 судом повторно зроблено запит до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, щодо відомості про відкриття спадкової справи за фактом смерті [INFO] [PERSON] 09.05.2024 до суду від завідувача Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. надійшла відповідь на запит суду від 23.04.2024, відповідно до якої, зазначено, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] згідно паперових носіїв не заводилась. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача та третя особа не з`явились, про дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки інші учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності інших учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] приходиться [PERSON] матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданим 13.01.1960. Зміна прізвища з « [PERSON]» на [PERSON] відбулася в результаті укладення шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис за №387, який було розірвано 23.01.1992 та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . В свою чергу, [PERSON] приходиться матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації актів про народження 28.05.1992 зроблено відповідний запис за №1266 (батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ). Зміна прізвища з « [PERSON]» на [PERSON] відбулася в результаті укладення шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №210. Отже, [PERSON] приходиться матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] . За твердженням позивачки [PERSON] постійно проживала разом зі своєю матір`ю ( [PERSON] ) по день її смерті у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] була єдиним спадкоємцем 1-ї черги спадкування після смерті матері, [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] (мати [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 10.06.2019. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась спадщина на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка була у її приватній власності. 19.05.1995 Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району було видано Свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено: квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності гр. [PERSON] та гр. [PERSON] в рівних долях. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.10.2013 [PERSON] належить на праві спільної часткової власності (розмір частки 1/2 ) квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (помер [INFO] ) спадкоємцем є його дружина [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: ? частки квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 19.05. 1995, згідно з розпорядженням (наказом) від 19.05.1995 за №1095, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 29.05.1995 за №1829. Щодо позовних вимог про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спірні квартири. Ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв`язку з його смертю. Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1296 ЦК України передбачено право спадкоємця, який прийняв спадщину, одержати свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, прийняття спадщини спадкоємцем, є обов`язковою умовою здійснення права на спадщину як за законом і за заповітом, так і права на обов`язкову частку у спадщині. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.06.2020 по справі № 556/734/13-ц. Як зазначено у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» той із спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Судовим розглядом встановлено, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] згідно паперових носіїв не заводилась. За наведених обставин, [PERSON] (мати позивача), єдиний спадкоємець за законом після смерті своєї матері - [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] (мати Позивача), не встигла за своє життя оформити спадкові права на спадщину, яка відкрилася після смерті її матері. Отже, визначальним для вирішення даного спору є встановлення факту прийняття померлою [PERSON] за життя спадщини після смерті [PERSON] . Виходячи з таких доказів у справі як, акт про фактичне постійне проживання осіб за адресою: [ADDRESS] , засвідчений сусідами, що мешкають за адресою: [ADDRESS] , а саме [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, допитаною [PERSON] у якості свідка, яка підтвердила факт постійного проживання померлих. Суд дійшов висновку, що ці докази узгоджуються між собою та іншими доказами у справі. В ході судового розгляду встановлено, що у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] до дня смерті [PERSON] (бабусі Позивача) постійно проживала [PERSON] (мати позивача), яка фактично прийняла спадщину на цю квартиру. У свою чергу, після смерті [PERSON] (матері Позивача), померлої [INFO] , Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою було відкрито та зареєстровано спадкову справу за №64580832, вчасно впродовж 6-ти місяців після смерті [PERSON] . Таким чином, позивачами не пропущено строк прийняття спадщини після смерті матері, яка прийняла, але не встигла оформити спадкові права на спірну квартиру, тому всі спадкові права на спірну квартиру переходять до її доньки [PERSON] (позивачу) та сина [PERSON] (визнаний судом недієздатним). Якщо ж спадкоємець, що мав право на обов`язкову частку, прийняв спадщину і після цього помер, то його спадкоємці успадковують майно, до якого ввійшла прийнята обов`язкова частка. У такому випадку буде мати місце не перехід права на обов`язкову частку до спадкоємців, а прийняття спадщини у загальному порядку. Відповідно, правонаступники [PERSON] , її діти як спадкоємці [PERSON] , [PERSON] (визнаний судом недієздатним) за законом, мають право на спадщину після смерті останньої за правилом спадкової трансмісії (стаття 1276 ЦК України). Суд оцінює критично доводи відповідача викладені у відзиві, виходячи з наступного. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають бути належними та допустимими, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідач не наводить жодних аргументованих підстав та не подає до суду жодного належного та допустимого доказу, які б спростовували позицію сторони позивача. Позиція відповідача свідчить про те, що наданий адвокатом акт про фактичне постійне проживання, як доказ не може бути належним та допустимим, адже складений акт у 2023 році, тоді як [PERSON] померла ще у грудні 2014 року, тому саме період проживання та докази постійного проживання мають підтверджувати вказаний факт до грудня 2014 року. Поряд з цим, суд звертає увагу, що згідно паспортних даних осіб, які посвідчували акт про фактичне постійне проживання: [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] - починаючи з 1988 року; [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] - починаючи з 1978 року. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не подано до суду постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] .. Проте, суд зазначає, що дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Крім того, як зазначено вище, після смерті [PERSON] (матері позивача), померлої [INFO] , дванадцятою київською державною нотаріальною конторою було відкрито та зареєстровано спадкову справу за №64580832, вчасно впродовж 6-ти місяців після смерті [PERSON] (матері Позивача). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved