Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що у 2009\~року за\~участі Позивача трапилась ДТП,\~в результаті\~якої виник\~цивільно-правовий\~спір між\~ учасниками ДТП. Під час розгляду справи №2-723, про стягнення з позивача на користь відповідачів матеріальних та моральних збитків, судом 13.07.2009 було винесено ухвалу про забезпечення позову. На підставі цієї ухвали Державною виконавчою службою у Немирівському районі державним виконавцем Галаченком В.І. був накладений арешт на все майно Позивача межах виконавчого провадження №16452214. В подальшому у цій справі було прийняте рішення про часткове задоволення позовних вимог та виданий виконавчий лист про стягнення суми боргу. За цим виконавчим листом було відкрито інше виконавче провадження № 26400892 та знову ж таки накладено арешт на все майно боржника.Після виплати боргу [PERSON] у 2012 році зазначене виконавче провадження було закінчено, згідно заяви стягувана про погашення боргу в повному обсязі, проте арешт з майна божника знятий не був.Позивачу на праві власності належать три земельні ділянки із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дані ділянки знаходяться в оренді і саме від керівництва ТОВ «Юрковецьке» Позивач дізнався, що його майно досі знаходиться в арешті.Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №333278353 від 24.05.2023 року об`єкти нерухомого майна: земельна ділянка кадастровий номер 0523089200:01:001:0439; земельна ділянка кадастровий номер 0523089200:01:001:0232; земельна ділянка кадастровий номер 0523089200:01:001:0012 знаходяться в обтяжені - вид обтяження арешт нерухомого майна.Для вирішення цього питання Позивач звернувся із заявою до Немирівського відділу виконавчої служби про зняття арешту з його майна. На дане звернення йому надали витяги із спецрозділу реєстру виконавчих проваджень та відповідь про неможливість зняти арешт з майна, так як усі виконавчі провадження щодо позивача завершені. Згідно наданої відповіді виконаної служби №1896 від 02.02.2024р., на майно Позивача було накладено арешт під час розгляду судової справи щодо ДТП як захід для забезпечення позову. І у подальшому після розгляду справи та сплати боргу арешт на майно [PERSON] не було знято. Інших відкритих виконавчих проваджень щодо [PERSON] у відділі немає. У зв`язку\~із вищевикладеним,\~позивач збавлений можливості вільно розпоряджатись\~своїм майном, тому і змушений звернутись до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Петренко О.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримують, просять їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи - начальник Немирівського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Скиба Т. в судове засідання не з`явилася, однак надала заяву про розгляд справи без участі представника. Згідно ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у приватній власності [PERSON] перебувають земельні ділянки з кадастровими номерами 0523089200:01:001:0439, 0523089200:01:001:0232, 0523089200:01:001:001. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 13.07.2009 у справі №2-273/2009 з метою забезпечення позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завдано внаслідок ДТП, було накладено арешт на все майно, яке належить [PERSON] . Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 18.12.2009 у справі №2-273/2009 було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завдано внаслідок ДТП. Відповідно до відповіді із Немирівського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №1896 від 02.02.2024 майно [PERSON] знаходиться в арешті, який накладено Немирівським ДВС на підставі ухвали суду від 13.07.2009 №2-73 про забезпечення позову. Станом на 02.02.2024 відкритих виконавчих проваджень щодо [PERSON] у ДВС немає. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано питання зняття арешту поза межами виконавчого провадження. Водночас відмова в задоволенні позову унеможливила б подальше здійснення позивачем права вільно володіти своїм майном. Наявність протягом тривалого часу (близько 15 років) нескасованого арешту на майно позивача, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку зацікавлених осіб, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Суд наголошує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинне призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно абз.4 п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справа про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третястатті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 59 Закону про виконавче провадження). Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Отже, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений права в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Під час судового розгляду судом не встановлено необхідності в збереженні накладеного арешту, виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно позивача, на виконанні в органах державної виконавчої служби не перебуває. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, а тому позов слід задовольнити. Питання про розподіл процесуальних витрат представником позивача не піднімалося. На підставі викладеного,

Outcome: approved