Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 20 серпня 2011 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 11 грудня 2017 року шлюб між ними було розірвано, та з того часу відповідач не бачив, не спілкувався з дитиною. Посилається на те, що після фактичного припинення шлюбу відповідач не займається вихованням сина, повністю усунувся та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до нього будь-якої батьківської уваги і турботи. Вказує, що вона самостійно несе весь тягар матеріального утримання дитини, забезпечує дитину виховання, належні умови проживання, розвитку, навчання. Зазначені факти можна розцінити як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим, позивач просила суд позбавити батьківських прав відповідача щодо неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , а також судові витрати покласти на відповідача. 07 листопада 2023 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська залишено без руху вищевказану позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, які були усунені 13 листопада 2023 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 19 лютого 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі посилаючись на обставини викладену у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать поштове повідомлення про час та місце розгляду справи отримане відповідачем, конверт, який повернувся до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання», також відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Представник третьої особи надав суду заяву в якій просив розглянути цивільну справу без участі їх представника та прийняти рішення суду з урахуванням інтересів дитини, а також просив долучити до справи висновок органу опіки і піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради «Про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ». 20 березня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідача підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20 серпня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 554 (а. с. 8). Також судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 1879 (а. с. 10). Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2017 року у справі № 199/6830/17 розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] , відповідно до якого також судом встановлено, що місце проживання дитини з [PERSON] визначено сторонами в добровільному порядку, яке набрало законної сили 01 грудня 2017 року (а. с. 9). З матеріалів справи встановлено, що дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - [PERSON] та її цивільним чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на її утриманні, яка створила належні умови для виховання, розвитку і навчання дитини, стосунки в родині дружні і взаємоповажні, люблячі, що підтверджується актом обстеження умов проживання № 04/2836 від 02 жовтня 2023 року, виданим комісією Управління - служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, а також актом фактичного місця проживання дитини - [PERSON] , який складено начальником ЖЄД АТ ДЗПВ [PERSON] та підписано сусідами будинку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 17, 18). Також судом встановлено, що дитина [PERSON] навчається в 4-А класі КЗО «СЗШ № 26» ДМР, його виховує лише одна мати - [PERSON] , яка підтримує контакт з класним керівником, батько дитини на батьківські збори не з`являвся, з класним керівником не спілкувався, шкільним життям сина не цікавиться та з родиною не проживає, що довідками № 116 від 18 серпня 2023 року та № 120 від 22 серпня 2023 року, які видані директором Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 26» Дніпровської міської ради (а. с. 14, 15). Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 11 січня 2024 року, яка видана лікуючим лікарем КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 8» Дніпровської міської ради [PERSON] , щодо здоров`я дитини - [PERSON] також зазначено, що дитина на прийом приходить з матір`ю - [PERSON] , яка дотримується рекомендацій лікаря щодо обстеження та профілактики дитини (а. с. 51). Більш того, судом встановлено, що дитина [PERSON] є учнем - спортсменом відділення плавання КПНЗ «МКДЮСШ» ДМР та учнем з відвідування позашкільних занять з англійської мови в школі англійської мови «[INFO]», що підтверджується довідками № 08 від 15 лютого 2024 року, які видані директором Комунального позашкільного навчального закладу «Міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа» Дніпровської міської ради Ніною Проскуріною та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] , відповідно до яких також зазначено, що мати дитини одноосібно займається вихованням дитини, супроводжує її на тренування, оплачує вартість відвідувань, вчитель та адміністрація школи ніколи не спілкувались і не бачились з батьком дитини (а. с. 53, 55). Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який складено старшим державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Авраменко К.І. від 07 вересня 2023 року за № 565116н8/18, заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на підставі судового наказу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року № 2-н/199/217/17 станом на 01 вересня 2023 року становить 155 722,11 грн. (а. с. 11-13). Також судом встановлено, що відповідно до висновку органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради за № 5/5-53 від 16 лютого 2024 року, комісія з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки з`ясовано, що [PERSON] не виконує жодних покладених на нього батьківських обов`язків, не приймає будь-якої участі у вихованні сина, не піклується про нього, про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться його станом здоров`я, тобто самоусунувся та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а. с. 58-61). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Отже, підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З аналізу норми, що міститься у пункті 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Вказані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Зважаючи на те, що відповідач, будучи батьком дитини, не цікавиться життям дитини, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, а також враховуючи, що відповідач не з`явився на виклик до органу опіки і піклування на засідання щодо доцільності позбавлення батьківських прав, та у жодне судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо нехтує батьківськими обов`язками та відмовляється приймати участь в житті своєї дитини. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що вжиття таких крайніх заходів як позбавлення батьківських прав відповідає саме інтересам дитини, оскільки забезпечить його розвиток у безпечному, спокійному і стійкому середовищі, та ґрунтується на законі і є пропорційним заходом реагування на поведінку відповідача. Суд також не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити відповідачу положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Позбавляючи відповідача батьківських прав суд виходив з того, що відповідач характеризується негативно, оскільки протягом тривалого часу не займається утриманням, вихованням дитини, під час розгляду справи не змінив своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, що свідчить про відсутність у нього наміру займатись вихованням та утриманням своєї дитини. Таким чином, враховуючи інтереси дитини, встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його сина [PERSON] , [INFO] , є такими, що ґрунтуються на законі, внаслідок чого підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1 073,60 грн.

Outcome: approved