Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

У квітні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та відповідачем 22 лютого 2021 року укладено попередній договір купівлі-продажу квартири в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1617 га з кадастровим номером 3222485901:01:004:0031 в с.\~Петропавлівська Борщагівка Київської області. На виконання умов попереднього договору нею передано продавцю (відповідачеві) грошові кошти в розмірі 1\~303\~260,00 грн, що в еквіваленті на день оплати становить 46\~545,00 дол. США, про що зазначено в договорі. Основний договір мав бути укладений не пізніше ІII кварталу 2021 року. У цей строк договір не був укладений та можливість укладення в майбутньому відсутня, оскільки житловий будинок не збудований. Тому позивачка вирішила повернути грошові кошти як це передбачено умовами договору. У добровільному порядку відповідач грошові кошти не повертає, тому має повернути сплачені кошти та сплатити їй три відсотки річних в розмірі 79\~461,74 грн. Просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 1\~702\~085,49 грн, що еквівалентно на день подання позову до суду за курсом НБУ 46\~545,00 дол. США, три відсотки річних у розмірі 79\~461,74 грн та судовий збір в розмірі 13\~420,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.08.2023 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.11.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Клопотань від відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На час прийняття судом рішення, відповідач письмовий відзив не подав, причини неможливості подати також суду не повідомив. Жодних клопотань від відповідача до суду не надходило. На час прийняття судом рішення жодних інших заяв, письмового відзиву, заперечень, заяв про визнання позову до суду не надходило. Причини неможливості подати суду не\~повідомлено. Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до вимог статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, (стаття 628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). При розгляді справи судом встановлено, що 22 лютого 2021 року між покупцем позивачкою [PERSON] та продавцем відповідачем [PERSON] укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфоновою Т.\~А., зареєстровано в реєстрі за № 432. Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 1.3., 1.4. попереднього договору сторони зобов`язуються в майбутньому, в чіткій відповідності до усіх умов та положень попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу квартири (основний договір) із №\~5, загальною проектною площею 57,46 (п`ятдесят сім цілих і сорок шість сотих) метрів квадратних, на 3 поверсі (квартира або нерухоме майно), що знаходиться у багатоквартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , (багатоквартирний житловий будинок). Викопіювання планувань 3 поверху додається до попереднього договору. На дату укладення попереднього договору багатоквартирний житловий будинок знаходився на стадії будівництва, підтвердженням чого є повідомлення про початок будівельних робіт №\~КС061201060633. від 15.04.2020 року. Багатоквартирний житловий будинок будується на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме: земельна ділянка загальною площею 0,1617 га, кадастровий номер 3222485901:01:004:0031, цільове призначення для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, належить продавцю (відповідачеві) на праві приватної власності, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис про право власності № 34463112 від 04 грудня 2019 року. Квартира на момент укладення основного договору повинна знаходитись у стані, придатному до експлуатації, відповідати вимогам будівельних норм і правил, а також мати таке оснащення: машинна штукатурка гіпсова МП-75; чорнова цементно-піщана стяжка підлоги; вікна і вітражі металопластикові, двокамерні енергозберігаючі склопакети, 5-ти камерний профіль; двері вхідні дизайнерські із вмонтованим освітленням (пожежна безпека ЕІ 30); введення у квартиру: холодного водопостачання (у двох точках), каналізації (у двох точках), теплопостачання, енергопостачання; опалення: монтаж системи теплої підлоги; до квартири покупцю додається одне виділене паркомісце на прибудинковій території; до квартири покупцю додається кладово-льохове приміщення у цокольній частині багатоквартирного житлового будинку; лічильники: холодного водопостачання, теплопостачання, електропостачання (трьохфазннй однотарифний). Відповідно до пунктів 2.1., 2.3. попереднього договору сторонами погоджено, що орієнтовна загальна вартість нерухомого майна, за яку воно буде продано покупцю (позивачці) згідно з основним договором, становитиме не менше: 1\~303\~260,00 гривень, що є еквівалентом 46\~545,00 доларів США згідно з готівковим курсом долара США до гривні, встановленим на веб-порталі https://minfin.соm.ua/ua/currency/banks/ розділ "Середній курс", в правій колонці під назвою "Продаж" станом на 24 грудня 2020 року. Сторони домовились, що станом на поточну дату ціна продажу 1 вимірної одиниці квартири (1 вим.\~од. = 1 кв.\~м) за попереднім договором складає 22\~681,12 грн, що є еквівалентом 810,04 доларів США згідно з готівковим курсом станом на дату укладення попереднього договору. Сторони домовились, що загальна вартість квартири станом на дату укладення попереднього договору становить 1\~303\~260,00 грн, що є еквівалентом 46\~545,00 доларів США за готівковим курсом станом на день укладання цього попереднього договору, при цьому сторони домовились, що ціна продажу квартири може бути змінена в будь-яку сторону, але не менше орієнтовної загальної вартості нерухомого майна, зазначеної у пункті 2.1 цього договору на час укладення основного договору та не більше розміру забезпечувального платежу, що передається на умовах цього попереднього договору. Відповідно до пунктів 2.4., 2.7., 2.8., 2.8.1., 2.8.2, 2.14. попереднього договору покупець (позивачка) на підтвердження власної платоспроможності та наміру щодо укладення основного договору та виконання інших обов`язків, що покладені на неї згідно з попереднім договором, зобов`язана на умовах та в строки, визначені попереднім договором, сплатити продавцю (відповідачеві) грошові кошти в якості забезпечувального платежу, розмір якого становить 1\~303\~260,00 гривень, що є еквівалентом 46\~545,00 доларів США згідно з готівковим курсом валют станом на дату укладення попереднього договору (забезпечувальний платіж). Розмір забезпечувального платежу та розмір орієнтовної загальної вартості нерухомого майна, за яку воно буде продано покупцю (позивачці) згідно з основним договором, є постійно взаємокоригуючими сумами. У разі коригування розміру забезпечувального платежу, у випадках передбачених попереднім договором, розмір орієнтовної загальної вартості нерухомого майна, за яку воно буде продано покупцю (позивачці) згідно з основним договором, змінюється пропорційно до вищевказаної зміни розміру забезпечувального платежу, без будь-якого додаткового затвердження сторонами. Сторонами погоджено такий порядок та строки здійснення розрахунків за попереднім договором в частині сплати забезпечувального платежу: перша частина забезпечувального платежу в розмірі 1\~303\~260,00 грн, що є еквівалентом 46\~545,00 доларів США згідно з готівковим курсом валют станом на дату укладення попереднього договору, була сплачена покупцем (позивачкою) продавцю (відповідачеві) в момент укладення сторонами попереднього договору. При укладенні основного договору усі грошові кошти, сплачені покупцем (позивачкою) в якості забезпечувального платежу, мали бути зараховані у належний з покупця (позивачки) платіж за основним договором. Кожний з наступних сплачених покупцем (позивачкою) забезпечувальних платежів на користь продавця (відповідача) фіксується окремими розписками у двох примірниках, один з яких залишається у продавця (відповідача), а інший у покупця (позивачки). Відповідно до пунктів 3.1., 3.2, 3.4. попереднього договору попередній договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, визначених у попередньому договорі. Строк дії попереднього договору може бути припинено або змінено тільки за взаємною згодою сторін або у випадках, визначених попереднім договором. Згідно з попереднім договором сторони беруть на себе обов`язок укласти основний договір не пізніше ІІІ кварталу 2021 (дві тисячі двадцять першого) року, але в будь?якому разі не раніше настання усіх наступних обставин: сплатою покупцем (позивачкою) грошових коштів в обсязі 100\~% (сто відсотків) розміру забезпечувального платежу згідно з умовами, встановленими попереднім договором, та з урахуванням усіх можливих коригувань розміру забезпечувального платежу у передбачених попереднім договором випадках; державної реєстрації за продавцем (відповідачем) права власності на нерухоме майно у порядку, визначеному законодавством України; повного та належного виконання покупцем (позивачкою) усіх своїх зобов`язань, визначених в розділі 4 "Зобов`язання сторін" попереднього договору; повне та належне виконання покупцем (позивачкою) усіх своїх зобов`язань, визначених в розділі 6 "Відповідальність сторін" попереднього договору, у випадку невиконання або неналежного виконання покупцем (позивачкою) умов попереднього договору, що спричинило наявність відповідного зобов`язання; повідомлення продавцем (відповідачем) покупця (позивачки) про готовність укласти основний договір із зазначенням місця та часу його підписання згідно з умовами пункту 9.2. попереднього договору. Продавець (відповідач) зобов`язується забезпечити введення багатоквартирного житлового будинку в експлуатацію в І кварталі 2021 року, а також забезпечити підключення багатоквартирного житлового будинку до основних систем комунікацій, зокрема: газопостачання, електропостачання, водопостачання, каналізування, та здійснити благоустрій прибудинкової території у ІІ кварталі 2021 року. Відповідно до підпунктів 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3., 4.1.6. пункту 4.1. попереднього договору продавець (відповідач) зобов`язаний: укласти із покупцем (позивачкою) основний договір на визначених попереднім договором умовах. Не змінювати в односторонньому порядку термін укладання основного договору та інші умови купівлі-продажу нерухомого майна. Передати покупцю (позивачці) у власність нерухоме майно на умовах, визначених попереднім договором, після укладення сторонами основного договору згідно з актом прийому-передачі нерухомого майна в стані, визначеному пунктом 1.4. попереднього договору, для вільного користування, а також передати комплект ключів та звільнити нерухоме майно від належних продавцеві (відповідачеві) або третім особам речей протягом 3 (трьох) робочих днів від дати укладення основного договору. На момент укладення основного договору забезпечити здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, також мати в наявності технічний паспорт на нерухоме майно, а також організувати процес отримання та надати оцінку нерухомого майна. Цей перелік документації може коригуватись лише у разі внесення змін до чинного законодавства України. Встановлено, що на виконання умов укладеного попереднього договору в рахунок попередньої оплати вартості нерухомого майна, що мало бути відчужене за основним договором, позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 1\~303\~260,00 грн, що є еквівалентом 46\~545,00 доларів США. Вказана обставина підтверджується пунктом 2.8.1. попереднього договору. Таким чином, на підтвердження наміру придбати нерухоме майно позивачка та відповідач підписали попередній договір, і відповідач прийняв від позивачки в якості забезпечувального платежу в рахунок попередньої оплати вартості нерухомого майна грошову суму в розмірі 1\~303\~260,00 грн, що є еквівалентом 46\~545,00 доларів США. Відповідач доказів на спростування вказаних обставин суду не надав, не заявив клопотань про їх витребування, у разі складнощів в їх отриманні. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Своєю чергою статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Умовами попереднього договору визначено та відповідач зобов`язувався: в І кварталі 2021 року забезпечити введення багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , будівництво якого здійснюється на належній відповідачу земельній ділянці, в експлуатацію; а також в ІІ кварталі 2021 року забезпечити підключення багатоквартирного житлового будинку до основних систем комунікацій; на момент укладення основного договору забезпечити придатний до експлуатації та визначений попереднім договором стан квартири [ADDRESS] , загальною площею 57,46 кв.\~м, на 3 поверсі у вказаному багатоквартирному житловому будинку; здійснити державну реєстрацію права власності на неї; та в строк не пізніше ІІІ кварталу 2021 року укласти з позивачкою договір купівлі-продажу зазначеної квартири у багатоквартирному житловому будинку. Принцип належного виконання зобов`язання, визначений чинним законодавством України, полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України). За змістом положень частин першої-третій статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. У спірних правовідносинах у передбачений попереднім договором строк не пізніше ІІІ кварталу 2021 року (до 30.09.2021 включно) сторони договору купівлі-продажу вищевказаної квартири не уклали у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за попереднім договором. Тобто всупереч умовам попереднього договору відповідач не передав у власність позивачки з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як у визначений строк, так і станом на день подання позову. З матеріалів справи вбачається, що на час прийняття судом рішення будівництво вищевказаного багатоквартирного будинку не закінчене, відповідач введення багатоквартирного житлового будинку в експлуатацію не забезпечив, право власності на предмет основного договору не набув, тому навіть можливість укладання основного договору в майбутньому відсутня. З огляду на частину третю статті 635 ЦК України зобов`язання сторін укласти основний договір припиняються, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Проте припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії. Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №\~551/980/19 та від 15 липня 2020 року у справі №\~205/5667/16-ц. Таким чином, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за попереднім договором та, внаслідок чого, обставиною неукладення основного договору, основне зобов`язання, опосередковане попереднім договором, в силу закону припинилося та на відповідача покладається відповідальність за допущені порушення, а також виникають інші зобов`язання, зумовлені фактичним змістом правовідносин сторін. Так, обставина невиконання попереднього договору та неукладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна зумовлюють обов`язок відповідача з 01.10.2021 повернути позивачці грошові суми, отримані в рахунок попередньої оплати вартості зазначеного нерухомого майна. Натомість, незважаючи на неможливість укладення основного договору, відповідач у добровільному порядку грошові кошти, сплачені за попереднім договором у рахунок вартості квартири, не повертає. При цьому, в спірних правовідносинах сплачені в якості забезпечувального платежу за попереднім договором грошові кошти, відповідно до пункту 2.14. попереднього договору, мали бути зараховані в рахунок належного з покупця (позивачки) платежу за основним договором при укладенні основного договору. Тобто такі грошові кошти отримані у рахунок попередньої оплати вартості нерухомого майна, що мало бути відчужене за основним договором, тому за своїм правовим змістом такі кошти є авансом. Своєю чергою, оскільки аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. При цьому, загалом, чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у разі неукладення основного договору, а відтак наявні безумовні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки переданих за попереднім договором грошових коштів. Подібні правові висновки щодо правових підстав для стягнення коштів, переданих за попереднім договором у разі неукладення основного договору, викладені Верховним Судом України у постановах від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, від 25\~вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та підтриманий Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27 травня 2020 року у справі № 757/76875/17-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 523/15764/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 461/5297/16-ц, від 01\~жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18, від 13 січня 2021 року у справі №\~686/6823/14. З огляду на викладене, сума, яка названа в попередньому договорі як забезпечувальний платіж, є авансом, оскільки у спірних правовідносинах не укладено договору купівлі-продажу, на виконання якого передано кошти, тому порушене право позивачки на повернення коштів (авансу) за будь-яких умов підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на її користь переданих грошових коштів. Вказане також узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19). Крім того, необхідно звернути увагу, що в грошових зобов`язаннях за попереднім договором визначено еквівалент в іноземній валюті доларах США. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Такий правовий висновок наведений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. За змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 травня 2021 року у справі №754/8160/16-ц, згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За офіційним курсом Національного банку України станом на дату прийняття судом рішення (27.03.2024 року) 1 долар США становить 39,3430 грн, отже сума, яка підлягає поверненню (стягненню), складає 1\~831\~219,94 грн, що є еквівалентом 46\~545,00 доларів США, із розрахунку: 46\~545,00 х 39,3430 = 1\~831\~219,94 грн. На підставі\~наведеного,\~суд зважає\~на те,\~що у\~такому разі\~сума,\~що підлягає\~сплаті за\~зобов`язанням,\~визначається в\~гривнях за\~офіційним курсом\~Національного банку\~України,\~встановленим для\~відповідної валюти\~на день\~платежу,\~якщо інший\~порядок її\~визначення не\~встановлений договором\~або законом\~чи іншим\~нормативно-правовим\~актом.\~Оскільки позивачка\~передала [PERSON] \~аванс у\~розмірі 1\~303\~260,00\~грн,\~що еквівалентно\~46\~545,00\~доларів США,\~до спірних\~правовідносин підлягає\~застосуванню частина\~друга статті\~533\~ЦК України,\~оскільки грошове\~зобов`язання\~триває,\~офіційний курс\~гривні до\~долара США\~змінився,\~сума боргу\~станом на\~27.03.2024\~року,\~еквівалентна 46\~545,00\~доларів США,\~становить 1\~831\~219,94 грн. Тому позовні вимоги в частині стягнення коштів підлягають задоволенню. Щодо стягнення трьох відсотків річних на підставі статті 625 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі №\~296/10217/15 (провадження №\~14?727цс19). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3\~% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №\~646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №\~922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №\~902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Таким чином, зважаючи на заявлені межі позовних вимог за прострочення грошового зобов`язання, сума 3\~% річних від простроченої суми неповернутих грошових коштів згідно зі статтею 625 ЦК України складає 79\~461 гривень 74 копійки, із розрахунку: 46\~545,00 x 3 % x 568 : 365 : 100 = 2\~172,95, де: 46\~545,00 сума простроченого грошового зобов`язання, 568 кількість днів прострочення (період з 01.10.2021 до 21.04.2023), що за офіційним курсом Національного банку України станом на дату складання позовної заяви (21.04.2023) складає гривневий еквівалент 79\~461\~гривень 74 копійки (2\~172,95 х 36,5686 = 79\~461,74). Статтею 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 13\~420,00 грн. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved