Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» в якому просить суд визнати недійсними положення кредитного договору №631029337 від 17.10.2018 року укладеного між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати кошти за обслуговування картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець розрахункового періоду) у розмірі 3,5% передбачений п. 5 Тарифів на видачу та обслуговування картки «Максимум»/»Максимум-Готівка» для фізичних осіб. Визнати недійсними положення кредитного договору №621029337 від 17.10.2018 року, укладеного між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати кошти за користування послугою смс-інформування. Зобов`язати АТ «Альфа Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за кредитним договором №631029337 від 17.10.2018 року за плату за обслуговування картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець розрахункового періоду) у розмірі 3,5% передбачений п. 5 Тарифів на видачу та обслуговування картки «Максимум»/»Максимум-Готівка» для фізичних осіб. Зобов`язати АТ «Альфа Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за кредитним договором №631029337 від 17.10.2018 року за плату за користування послугою смс-інформування в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.10.2018 року між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» шляхом акцепту пропозиції на укладення договору про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії укладено кредитний договір №631029337. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору, сторони домовились про кредитування шляхом встановлення на картці кредитного ліміту у розмірі 17200,00 грн., зі сплатою 24% річних. Термін кредитування 12 місяців. Розрахунковий період 1 місяць. У паспорті споживчого кредиту зазначено, що платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору відображені в Тарифах на видачу та обслуговування картки «Максимум»/»Максимум-Готівка» для фізичних осіб. При цьому у п. 5 Тарифів передбачено тариф за обслуговування картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець Розрахункового періоду) у розмірі 3,5%. У п. 8 Тарифів позичальник передбачив подвійну відповідальність за одне і те ж порушення зобов`язання. Вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою та умовою договору яка зобов`язує позичальника нести витрати за обслуговування кредитної картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець Розрахункового періоду) у розмірі 3,5% від Тарифів на видачу та обслуговування картки «Максимум»/»Максимум-Готівка» суперечить положенням ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, позичальнику визначено плату за користування послугою смс-інформування у розмірі 15,00 грн., що також суперечить положенням ЗУ «Про захист прав споживачів». Оскільки за період з 01.04.2020 року по 21.09.2022 року відповідачем списано з рахунку позивача за розрахункове-обслуговування грошові кошти в сумі 37003,86 грн., а також кошти за користування послугою смс-інформування у розмірі 300,00 грн., то на підставі ст. 216 ЦК України вказані кошти підлягають перерахунку та зарахуванню в рахунок погашення основного боргу за кредитним договором №631029337 від 17.10.2018 року. На підставі зазначеного позивач просять про задоволення позову. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2023 року матеріали справи передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.02.2024 року в якості належного відповідача, у зв`язку зі зміною назви залучено АТ «Сенс Банк». Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 17.10.2018 року між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» шляхом акцепту пропозиції на укладення договору про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії укладено кредитний договір №631029337. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору, сторони домовились про кредитування шляхом встановлення на картці кредитного ліміту у розмірі 17200,00 грн., зі сплатою 24% річних. Термін кредитування 12 місяців. Розрахунковий період 1 місяць. У паспорті споживчого кредиту зазначено, що платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору відображені в Тарифах на видачу та обслуговування картки «Максимум»/»Максимум-Готівка» для фізичних осіб. При цьому у п. 6.1 (а не п. 5 як зазначив позивач) Тарифів передбачено тариф за обслуговування картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець Розрахункового періоду) у розмірі 3,5%. У п. 8 Тарифів позичальник передбачив подвійну відповідальність за одне і те ж порушення зобов`язання. Позивач звертаючись з даним позовом до суду вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою та умовою договору яка зобов`язує позичальника нести витрати за обслуговування кредитної картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець Розрахункового періоду) у розмірі 3,5% від Тарифів на видачу та обслуговування картки «Максимум»/»Максимум-Готівка» суперечить положенням ЗУ «Про захист прав споживачів», на що слід зазначити наступне. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зроблено висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення кредитного договору №631029337 від 17.10.2018 року про сплату позичальником на користь банку плати за обслуговування кредитної картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець Розрахункового періоду) у розмірі 3,5% від Тарифів на видачу є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції на час укладення оспорюваного договору, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Відсутність законодавчо встановленої заборони встановлення плати за обслуговування кредитної картки в рамках розрахункових операцій не може бути підставою для встановлення умов договору, які є явно несправедливими, оскільки сплата процентів «за обслуговування кредитної картки» в розмірі більшому ніж встановлені банком відсотки, яка сплачується в твердій сумі щомісячно, незалежно від здійснених погашень вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Оспорюваний пункт договору «за обслуговування кредиту та відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором. Без опису в чому полягає надана послуга, при тому, що договором передбачено, що за переказ коштів, та приймання готівки на рахунки Банку сплачується комісійна винагорода, яка передбачена тарифами банку, вказана умова, на думку суду, є несправедливою та такаю, що всупереч принципу добросовісності має істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання недійсними положення кредитного договору №631029337 від 17.10.2018 року укладеного між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати кошти за обслуговування картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець розрахункового періоду) у розмірі 3,5% є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню. Позовні вимоги про зобов`язання АТ «Альфа Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за кредитним договором №631029337 від 17.10.2018 року за плату за обслуговування картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець розрахункового періоду) у розмірі 3,5% передбачений п. 6.1 Тарифів на видачу та обслуговування картки «Максимум»/»Максимум-Готівка» для фізичних осіб також підлягає задоволенню, оскільки є похідною від визнання недійсним п. 6.1. Що стосується вимог позивача про визнання недійсними положення кредитного договору №621029337 від 17.10.2018 року, укладеного між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати кошти за користування послугою смс-інформування то в задоволенні даної вимоги слід відмовити, оскільки судом не встановлено даних умов у Тарифах та обслуговування картки. Також, не підлягає задоволенню вимога зобов`язання АТ «Альфа Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за кредитним договором №631029337 від 17.10.2018 року за плату за користування послугою смс-інформування в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1984,80 грн. (за дві вимоги немайнового характеру). Позивач також просив стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 4500,00 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем на підтвердження надання йому правничої допомоги на суму 4500,00 грн., надано копію договору про надання правової допомоги №03/22 від 20.10.2022 року, копію додатку №1 від 10.10.2022 року, копію акту виконаних робіт від 21.11.2022 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера №03 від 20.10.2022 року на суму 4500,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 4500,00 грн.

Outcome: partial