Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Позивач звернувся 08.09.2023 до суду з позовом до відповідачів про стягнення з [PERSON] за період 16.05.2017 по 16.03.2020 інфляційних втрат у розмірі 37678,46 грн, трьох відсотків річних у розмірі 13900 грн, всього 51578,46 грн та судових витрат. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 15.09.2006 між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 163/КВ/Ф-06, згідно умов якого остання отримала кредит у сумі 18000 доларів США строком до 10.09.2021, та зобов`язалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. 15.09.2006 укладено договір поруки з відповідачем [PERSON] , який зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань. Згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2014 стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 163401,09 грн та судові витрати. 02.09.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір № 2303/К/1 про відступлення прав вимоги, згідно умов якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги за кредитним договором та договором поруки, укладеними між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] і [PERSON] 13.12.2021 ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області замінено стягувача у виконавчих листах ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Станом на дату звернення з позовом до суду, рішення від 08.09.2014 не виконано, тривале умисне його невиконання завдає позивачу фінансових збитків. У зв`язку з цим, позивач на підставі\~ст. 625 ЦК України\~нараховув інфляційні втрати та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, які просить стягнути з відповідачки [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій суду заяві просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав, просив його задоволити. Відповідачка [PERSON] , зареєстроване місце проживання (перебування) якої невідоме, викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 28.02.2024, у судове засідання не з`явилася, не повідомила суду про причини неявки, не подала відзиву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Установлено, що 15.09.2006 між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 163/КВ/Ф-06, згідно умов якого остання отримала кредит у сумі 18000 доларів США строком до 10.09.2021, та зобов`язалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. Також 15.09.2006 укладено договір поруки з відповідачем [PERSON] , який зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань останнього. Згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2014 стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ТОВ «Український промисловий банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 163401,09 грн та судові витрати. 02.09.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір № 2303/К/1 про відступлення прав вимоги, згідно умов якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги за кредитним договором та договором поруки, укладеними між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] і [PERSON] . Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13.12.2021 замінено стягувача у виконавчих листах ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Таким чином позивач є правонаступником ПАТ «Дельта Банк» у правовідносинах по стягненню з відповідачів боргу. На даний час рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області відповідачами не виконано. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч.1\~ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі\~ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, частиною 2 якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами законодавства, що виникають з кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей\~526,\~599 ЦК. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 8 листопада 2019 року в справі №127/15672/16-ц. Передбачені\~статтею 625 ЦК\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 2\~ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5\~ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Згідно з постановою Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №918/344/17 формулювання\~ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч.2\~ст.625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену\~ст. 625 ЦК України. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц. Ураховуючи, що відповідачка [PERSON] після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору не виконує, до погашення заборгованості заходів не вживає, тому наявні підстави для стягнення з неї за період з 16.05.2017 по 16.03.2020, 3 % річних за користування кредитом в сумі 13900 грн та інфляційні втрати в сумі 37678,46 грн, що заявлено позивачем. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] . На підставі наведеного та

Outcome: approved