Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

У грудні 2023 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до умов кредитного договору\~№ 101043223 від 11.11.2020 року, укладеного в електронній формі між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] , остання отримала кредит в сумі 7000 гривень та зобов`язалася його повернути у строк до 11.12.2020, сплатити комісію та проценти за користування кредитом. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит на вказану суду. В порушення умов кредитного договору [PERSON] грошові кошти своєчасно банку для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору не повернула. В подальшому, 07.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] за кредитним договором № 101043223 від 11.11.2020. На підставі викладеного, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» просило стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 101043223 від 11.11.2020 у сумі 23885,85 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн. 03.01.2024\~від\~представника відповідачки\~адвоката Сідорової\~І.А.\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву. Відзив обґрунтований тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення даного кредитного договору та узгодження його істотних умов, [PERSON] не отримала жодних кредитних коштів від ТОВ «Мілоан», не надано розрахунку заборгованості за кредитним договором. З відзивом подано клопотання про електронних доказів. 13.12.2024 від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про витребування у АТ КБ «Приват Банк» інформацію щодо перерахування на рахунок [PERSON] коштів за кредитним договором № 101043223. 15.12.2023 ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання. 26.12.2023 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі представника ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Проти винесення заочного рішення не заперечує. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. 05.01.2023 від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив у якому представник зазначає що оскільки кошти проходять через систему, ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» не проінформований про повний номер особового рахунку [PERSON] , у зв`язку з тим, що це є персональними даними відповідача, що є зазначено в правилах надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 101043223 від 11.11.2020 було передано позивачу від первинного кредитора ТзОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т від 07.06.2021. Тобто, після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Просить позов задовольнити. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.02.2024 клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. В клопотанні представника відповідачки адвоката Сідорової І.А. відмовлено. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надіслала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, однак надіслали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. У визначений судом строк, заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило. Відповідно до ч.2\~ст.43ЦПК України\~особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3\~ст.131 ЦПК України\~передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.3\~ст.223 ЦПК України\~суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено що 11.11.2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний договір № 101043223 , за умовами якого остання отримала кредит в сумі 7000 гривень та зобов`язалася його повернути у строк до 11.12.2020. Згідно п. 1.5. договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за цим договором (без врахування суми тіла кредиту) складає 2100.00 грн в грошовому виразі та 365.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 9100.00 грн. Пунктом 1.5.2. договору визначено, що проценти за користування кредитом: 2100 грн., які нараховуються за ставкою 1,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до пункту 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка складає 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього договору. Як вбачається з графіку розрахунків, який є додатком № 1 до кредитного договору сума, яка підлягає поверненню станом на закінчення строку дії договору становить 9100.00 грн. Згідно платіжного доручення №24507498 ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] на кредитний рахунок № [NUMBER] *18 7000 грн. 07.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] за кредитним договором № 101043223 від 11.11.2020. У зв`язку з невиконанням взятих [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, станом на 29.06.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 23885,85 грн., яка складається з наступного: - 6 096,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; - 17 789,85 грн. - прострочена заборгованість за відсотками. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ ст. 11 ЦК України\~договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2\~статті 639 ЦК України\~встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою\~ст. 205 ЦК України\~визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Обґрунтування наявності обставин, на які посилається позивач, як на підстави позову, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що повинно відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За загальними положеннями\~ЦПК України\~на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до\~ст. 76 цього Кодексу\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За частинами 1, 2, 4\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч. 1\~ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1\~ст. 80 ЦПК України). Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11\~постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 83 ЦПК України\~позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постанова Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц. У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До позовної заяви позивачем долучено виписку з особового рахунку за кредитним договором № 101043223 від 11.11.2020 року, з якої вбачається, що відповідачкою в порушення умов кредитного договору не здійснено жодного платежу. Разом з тим, позивачем до відповіді на відзив долучено відомість про щоденні нарахування та погашення, з якої вбачається, що [PERSON] були здійснені періодичні платежі щодо сплати тіла кредиту, процентів по кредиту, комісії за пролонгацію. Отже, позивачем до матеріалів справи було долучено докази, які є суперечливими. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом вказав, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та на підтвердження перерахування [PERSON] кредитних коштів, надав копію платіжного доручення №24507498, в якому зазначено, що відповідачу було перераховано кошти у сумі 7000 грн на кредитний рахунок № [NUMBER] . Разом з тим, матеріали справи, зокрема умови кредитного договору не містять відомостей щодо належності відповідачці вказаного карткового рахунку. З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 29.12.2023 вбачається, що [PERSON] станом на 11.11.2020 не мала відкритого у АТ КБ «ПриватБанк» рахунку за номером 414962*18. Інших доказів, які б підтверджували факт видачі відповідачу коштів за кредитним договором позивачем не надано. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2024 року клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів\~\~задоволено. Витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» докази щодо перерахування на рахунок [PERSON] коштів за кредитним договором № 101043223. На виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» повідомило про те, що за картками клієнта не знайдено зарахувань за 11.11.2020 з призначенням: за кредитним договором №101043223. Суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.\~\~ Положеннями\~ЦПК України\~передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно з вимогами\~ЦПК України\~учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на існуванні яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові і, відповідно, якщо не доведені обставини, на яких наполягає відповідач - це є підставою для відхилення його заперечень проти позову.\~\~\~\~ У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків. Даний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року справа № 383/821/22, провадження № 61-5935св23.\~\~ Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. Виходячи з положень ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed