Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

08 січня 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 16.04.2021 року в сумі 24 159,75 грн. та судові витрати, а саме 2 684,00 грн. судового збору та 6 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.04.2021 року між сторонами було укладено договір про надання комплексу банківського обслуговування, шляхом подачі заяви-анкети на приєднання до вказаного договору. Відповідно до умов договору відповідачу було надано споживчий кредит на наступних умовах: сума кредиту - 30 498,00 грн., строк кредитування - 24 місяці з 16.04.2021 року по 15.04.2023 року, пільговий період - 9 місяців з 16.04.2021 року по 16.01.2022 року, процентна ставка - 0.00001% річних, комісія за управління кредитом - 3.00% на місяць. Як зазначає позивач, він належним чином виконав умови договору, однак відповідач порушив умови договору, внаслідок чого станом на 01.09.2023 року за договором виникла заборгованість в загальному розмірі 24 159,75 грн., яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту - 14 795,41 грн.; простроченої заборгованості за управління кредитом - 9 364,34 грн., тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, як зазначено в заяві, тому суд на підставі положень статей 223 та 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи у відсутність сторін. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.04.2021 року між АТ «КБ «Глобус» та [PERSON] було укладено договір про надання комплексу банківського обслуговування, шляхом подачі заяви-анкети на приєднання до вказаного договору. Відповідно до умов договору відповідачу було надано споживчий кредит на наступних умовах: сума кредиту - 30 498,00 грн., строк кредитування - 24 місяці з 16.04.2021 року по 15.04.2023 року, пільговий період - 9 місяців з 16.04.2021 року по 16.01.2022 року, процентна ставка - 0.00001% річних, комісія за управління кредитом - 3.00% на місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання виконав, перерахувавши грошові кошти на рахунок відповідача. При зверненні до суду з позовом позивач зазначив, що відповідач власні зобов`язання в частині повернення грошових коштів не виконав внаслідок чого виникла заборгованість, згідно з розрахунком заборгованості станом на 01.09.2023 року складається з: простроченої заборгованості по кредиту - 14 795,41 грн.; простроченої заборгованості за управлінням кредитом - 9 364,34 грн., а загальна сума заборгованості складає 24 159,75 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, не надав доказів що заборгованість є меншою чи відсутня. Таким чином, встановлено, що позивачем виконані умови договору в повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання по зазначеному Договору належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості по кредиту в загальній сумі 24 159,75 грн., що є доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача судових витрат необхідно зазначити наступне. У відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Також, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених АТ «Комерційний банк «Глобус» у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію Договору №051222 про надання професійної правничої допомоги від 05.12.2022 року; копію акту №40983943 прийому-передачі послуг за Договором №051222 від 20.12.2023 року; копію платіжної інструкції №10472 від 21.12.2023 року на суму 6 000,00 грн. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved