Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

09.01.2024 року до канцелярії Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов від позивача, в якому він просить суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 88571 від 31.10.2020 року, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором 247914014 від 18.11.2019 року, укладеним між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» в розмірі 29775,00 грн; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь [PERSON] судові витрати по справі у розмірі 1073,60 грн. І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані там, що 18 листопада 2019 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було укладено договір про надання кредиту № 247914014, за умовами якого (п.1.1. Договору) Кредитор зобов`язався надати Позичальнику кредит без конкретної споживчої мети, на суму 3800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом нараховані згідно п.1.4. цього Договору. П.1.2. сторони погодили, що строк дії Договору починається з моменту його укладання та становить 7 (сім) днів. Про відкрите виконавче провадження позивач дізнався тоді, коли з його заробітної плати військовослужбовця почали відраховувати кошти (постанову про відкриття виконавчого провадження, як того вимагає ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» [PERSON] не отримував). 26 жовтня 2023 року ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження стало відомо, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. перебуває виконавчий напис № 88571 від 31.10.2020 року, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 247914014 від 18.11.2019 року укладеним між [PERSON] та TOB «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» в розмірі 29775, 00 грн. Заборгованість виникла за період з 05.08.2020 по 05.08.2020 та складається з: -10000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; -14790,00 грн. - заборгованість за відсотками; -0,00 грн. - заборгованість за комісіями; -0,00 грн. - строкова заборгованість за сумою кредиту; -4 985,00 грн. - заборгованість за штрафами і пенями. Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів. Загальна сума, що підлягає стягненню з Боржника на користь Стягувача становить 29775, 00 грн. Витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису 1200,00 грн. Всього, заборгованість з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 30975, 00 грн. Виконавчий напис набирає юридичної сили з дня його вчинення, а саме з 31 жовтня 2020 року. В матеріалах виконавчого провадження відсутні рекомендоване повідомлення про вручення/невручення листа, а також квитанції про сплату послуг поштового зв`язку (за відправлення). Постанову про відкриття виконавчого провадження представник позивача отримала 26.10.2023. З матеріалів виконавчого провадження стало відомо про наявність постанов приватного виконавця: - 02.07.2021 року - постанова про відкриття виконавчого провадження; - 02.07.2021 - постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 500,00 грн.; - 02.07.2021- постанова про стягнення з Боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 3097,50грн.; - 23.08.2023 - постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Зі змісту виконавчого напису нотаріуса № 88571 від 31.10.2020 стало відомо, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 28/1118-01 від 28.11.2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 05/0820-0.1 від 05.08.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» є Стягувачем заборгованості за кредитним договором № 247914014 від 18.11.2019. Спірний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням норм діючого законодавства України: нотаріус не перевірив безспірність суми заборгованості, чи існувала заборгованість взагалі та була саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; кредитний договір, на підставі якого видано виконавчий напис нотаріуса не був посвідчений нотаріально. Позивач вважає спірний виконавчий напис таким, що порушує вимоги чинного законодавства України про порядок вчинення виконавчого напису та просить визнати його таким, що не підлягає виконанню (а.с. 3-22). 28.02.2024 року від представника відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Зазначає, що кредитний договір №247914014 від 18.11.2019 був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відразу після вчинених дій, 18.11.2019 о 12:05:23 годині ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано грошові кошти в сумі 3800,00 грн. на банківську карту відповідача, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Оскільки відповідачем подано для вчинення виконавчого напису кредитний договір укладений в електронній формі, він відповідає Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також зазначає, що 28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допопога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01. Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року визначено, що Фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. В подальшому, 09.04.2021 право вимоги за кредитним договором перейшло ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відповідно до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року строк дії цього Договору закінчується 04 серпня 2021 року. Пунктом 2.1. Розділу 2 (ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ) Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Предметом Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пункт 8.2. визначає, що строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1. цього Договору та закінчується 04.08.2021 року, але у будь- якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Тобто передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності Договору факторингу - до 04.08.2021. При цьому, відступлення права вимоги Відповідача відбулося після укладення зазначеного кредитного Договору (а.с. 58-61). 27.03.2024 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. Представник зазначає, що позивач надав нотаріусу для вчинення виконавчого напису кредитний договір, який не був нотаріально посвідчений, був укладений в електронному вигляді та непередбачений в Переліку документів, затвердженому постановою кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Виписка/довідка з рахунку боржника за період з 05.08.2020 по 05.08.2020 не є первинним документом, який підтвердив би безспірність вимог банку. Кінцевим строком поверненні кредиту (п. 1.3. Договору) встановлено 24.11.2019. З виписки доданої до виконавчого напису вбачається, що заборгованість утворилася в період 05.08.2020 по 05.08.2020, тобто за один день і через вісім місяців після закінчення строку дії договору, а отже незрозумілим є з якої дати почалось нарахування заборгованості, тому заборгованість не можна вважати безспірною. Також представник вказує, що право вимоги за кредитним договором №247914014 від 18.11.2019 року було відступлено заздалегідь, а саме:28.11.2018 року, до укладення вищезазначеного кредитного договору (а.с.72-75). Позивач, представник позивача та представник відповідача у судове засідання не з`явились. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович повідомлений про розгляд цивільної справи належним чином, шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку. Письмових пояснень до суду не надходило. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна повідомлена про розгляд цивільної справи належним чином, шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку. Письмових пояснень до суду не надходило. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Ухвалою суду від 30 січня 2024 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі (а.с. 55). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. 18.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено договір № 247914014. Відповідно до ч. 1 Товариство зобов`язується надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на суму 3800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та оплатити проценти за користування кредитом. Строк дії Договору починається з моменту його укладення та становить 7 днів. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,70 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту. Позичальник сплачує Товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 620,50 відсотків річних (а.с. 34-37). 31 жовтня 2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис № 88571 про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 247914014 від 18 листопада 2019 року, укладеним з TОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 28/1118-01 від 28 листопада 2018 є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05 серпня 2020 є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОНЛАЙН ФІНАНС», заборгованість за Кредитним договором 247914014 від 18 листопада 2019 року. Строк платежу по Кредитному договору настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованість проводиться за період з 05 серпня 2020 по 05 серпня 2020. Сума заборгованості складає та складає 29775, 00 грн., в тому числі: - 10000,00 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; - 14790,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; - 0,00 грн. - прострочена заборгованість за комісіями; - 0,00 грн. - строкова заборгованість за сумою кредиту; 0,00 грн. - строкова заборгованість за комісіями; - 4 985,00 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями. За вчиненням виконавчого напису підлягає стягненню з боржника 1200,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню з Боржника на користь Стягувача становить 30975, 00 грн. Виконавчий напис набирає юридичної сили з дня його вчинення, а саме з 31 жовтня 2020 року (а.с. 39). На адресу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесі Вікторівни надійшла заяви директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «онлайн Фінанс» про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича № 88571 від 31.10.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» коштів у розмірі 30975,00 грн. (а.с. 33). Як вбачається з інформації про виконавче провадження [NUMBER], 02.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесею Вікторівною відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 88571 від 31.10.2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» коштів у розмірі 30975,00 грн. Також, 02.07.2021 року винесено постанови стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 500,00 грн., постанова про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця та 23.08.2023 постанова про передачу виконачого документа на виконання до підприємства, установи, оргназіції (а.с. 30-32). Відповідно до копії заяви на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, представник [PERSON] - [PERSON] ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження [NUMBER] 26.10.2023 року (а.с. 27-29). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представниками позивача щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі в тексті - Порядок) та Постанова КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17. Тому, суд при вирішенні спору не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03.10.2019 по справі № 753/7572/18. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Так, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» у відзиві підтвердив, що кредитний договір №247914014 від 18.11.2019 року укладено в електронній формі, тобто не був посвідчений нотаріально. Також, відповідач суду не надав жодного первинного документа, оформленого у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року №996-XIV. Надану нотаріусу виписку з особового рахунку за Кредитним договором №247914014 суд не може прийняти як доказ утворення заборгованості та її безспірності, в той же час позивач не згоден із розміром заборгованості. Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідач, не подав до суду обґрунтованого розрахунку заборгованості, який би містив обчислення, порядок нарахування сум (множення, додавання, нарахування процентів та інше) та підстави такого нарахування. Щодо набуття відповідачем права вимоги до позивача за кредитним договором №247914014 від 18.11.2019 року суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/11-01, в подальшому право вимоги за кредитним Договором перейшло Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відповідно до договору факторингу №01/0820-01 від 05.08.2020. Однак кредитний договорі №247914014 від 18.11.2019 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» був укладений 18.11.2019 року, тобто майже через рік після укладання договору факторингу між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс». Відповідач не долучав до матеріалів справи копії вищезазначених договорів факторингу, отже встановити дійсні умови даних договорів факторингу у суду немає можливості. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до боржника із письмовою вимогою (повідомленням) про усунення порушень кредитних зобов`язань, не надано жодних підтверджень того, що відповідач направляв, а боржник отримував зазначену вище вимогу. Крім того, законом передбачена процедура судового контролю за результатами вчинення нотаріусами виконавчих написів, тому при встановлені в судовому порядку, що сума заборгованості запропонована до стягнення не є безспірною, виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а кредитор набуває права на стягнення заборгованості шляхом звернення до суду. Дана правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 по справі № 161/6092/18-ц. Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 31 жовтня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між відповідачем та позивачем кредитний договір №247914014 від 18.11.2019 року не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїй постановах від 12.03.2020 та від 15.04.2020 у справах № 757/24703/18-ц та № 158/2157/17 відповідно. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо наявності достатніх підстав для визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідачем не було доведено того факту, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мав перед ним безспірну заборгованість саме такого розміру, який зазначений у кредитному договорі та у виконавчому написі, станом на час його вчинення. Крім того, спірний виконавчий напис вчинено на підставі копії кредитного договору, яка не є нотаріально посвідченою. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо погашення позивачем кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), враховуючи, що позивач заперечує розмір заборгованості, вказаний в кредитному договорі. Також з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчих написів заборгованість позивача була саме такого розміру, як зазначено у виконавчих написах. Відповідачем не було доведено факту направлення на адресу позивача та отримання ним вимоги відповідача про сплату наявної заборгованості, надання її нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Отже, відповідачем не надано суду належних та достовірних доказів на спростування доводів позивача. Тому відповідач не довів суду того, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним. Позивач звернувся до суду після вчинення виконавчого напису нотаріуса та заперечує наявність боргу у вказаному у ньому розмірі. Це, в своєю чергою, є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню - підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи міститься квитанції від 27.12.2023 року на суму 1073,60 грн. та від 08.01.2024 року на суму 137,60 грн., як факт підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви до суду. Отже суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь [PERSON] понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved