Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

В серпні 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк») звернулось суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 04.09.2019 року [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту №501181034. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі та на умовах що передбачені кредитним договором. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав внаслідок чого станом на 22.01.2023 року заборгованість за кредитним договором становить 36120,58 грн. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. З метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу відповідача направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, проте дану вимогу було залишено без реагування. У зв`язку із чим, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 36120,58 грн. та судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11.09.2023 року прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано сторонам по справі подати відзив та відповідь на відзив. 10.10.2023 року відповідач [PERSON] подав до суду письмові пояснення, у яких вказував, що надані позивачем розрахунок заборгованості та виписка з основного рахунку відповідача, за змістом яких відсутні відомості про здійснення зарахування позивачем на користь відповідача кредитних коштів, не доводить факт наявності у [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Окрім того, розрахунки суми нарахованих процентів за вищевказаним кредитним договором здійснені з порушенням чинного законодавства. Також спрямовує увагу суду на те, що позивачем не надано будь яких належних та допустимих доказів, які підтверджують факт надання коштів відповідачу за кредитним договором та доказів, які вказують на наявність у [PERSON] заборгованості перед АТ «Сенс Банк», що свідчить про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, в поданих до суду письмових пояснень, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відтак, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін та їх представників. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 04.09.2019\~року між\~відповідачем [PERSON] \~та АТ\~«Альфа Банк»\~була підписана\~оферта на укладення угоди про надання кредиту №501181034, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, на підставі якої відповідачу встановлено відновлювану кредитну лінію з сумою доступного кредиту на момент укладення цієї оферти 200000,00 грн., на умовах сплати процентів за користування кредитом 26,00% річних. Того ж дня [PERSON] підписав заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», якою підтвердив акцепт публічної пропозиції та укладення договору з АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сайті банку, згідно умов яких [PERSON] отримав кредит у сумі 41268,18 грн., що підтверджується меморіальним договором №741348 від 04.09.2019 року. Процентну ставку за користування відновлювальної кредитної лінії встановлено у розмірі 21,99% річних. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до оферти, [PERSON] запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти з ним угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, наведені в Тарифах, які є невід`ємною частиною договору та розміщені та сайті банку: www.alfabank.ua. У паспорті споживчого кредиту сторонами узгоджено наступне: сума кредитного ліміту 200000,00 грн; спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом; строк кредитування з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; строк внесення платежу до 30 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття картки; сума щомісячного платежу; реальна річна процентна ставка. Також у паспорті споживчого кредиту передбачені наслідки прострочення невиконання зобов`язань за договором споживчого кредиту. 12.08.2022 року загальними зборами АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення по зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до ЄДР юридичних осіб ,фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. З виписки по рахунку за період з 04.09.2019 року по 28.02.2023 року [PERSON] в АТ «Сенс Банк» вбачається, що з відритої кредитної картки із встановленим кредитним лімітом здійснювались розрахунки, перекази та договірне списання заборгованості та процентів за договором, проте свої зобов`язання щодо повернення цих коштів банку належним чином не виконав. Як видно із наданого суду розрахунку, станом на 28.02.2023 за відповідачем [PERSON] утворилась заборгованість сумі 36120,58 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 18898,69 грн., заборгованості по комісії в сумі12769,60 грн. та заборгованості по процентам в розмірі 4452,29 грн. На адресу [PERSON] було скеровано досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань від 05.06.2023 року, якою повідомлено відповідача про необхідність виконання зобов`язань перед банком у сумі 36120,58 грн. не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги. Відомості щодо виконання даної вимоги матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Проте відповідач, користуючись кредитним коштами, не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Твердження відповідача про те, що позивач не довів обставин перерахунку на його банківський рахунок коштів відповідно до умов кредитних договорів, на увагу не заслуговують, оскільки вбачається із матеріалів справи, перерахування коштів у сумі, визначеній умовами кредитного договору, кредитором проводилось на банківський рахунок, зазначений у кредитному договорі, який власноручно підписано [PERSON] Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять. При цьому, відповідачем не спростовано розмір заборгованості, свого контррозрахунку він не надав. Доводи [PERSON] про те, що розрахунок заборгованості, бухгалтерська довідка та виписка з основного рахунку відповідача є неналежним доказом існування кредитної заборгованості, оскільки вони не є документами бухгалтерського обліку, суд вважає безпідставними. Надані розрахунки та довідки містять всі ознаки первинного документу (реквізити організації, зміст операції, номер договору, об`єкт аналітичного обліку (контрагент) [PERSON] ), вказані документи завірені підписом матеріально-відповідальної особи товариства - директором. Враховуючи положення п.п. 3,6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 41 Закону України «Про Національний банк Україні», ч.ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.п. 2.1.1, п.5.1., п.5.4., п.5.6., Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 року №566 (зі змінами та доповненнями), виписка з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Отже, надані документи є належним доказом підтвердження операцій за кредитом (правова позиція викладена в Постанові ВГСУ від 06 квітня 2017 року у справі №905/2009/15). А тому твердження відповідача про неукладення кредитного договору і неотримання грошових коштів є безпідставними. Щодо неправильного нарахування відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором встановлено наступне. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В даному випадку, кредитним договором №501181034 визначена дата повернення кредиту 04.09.2023 року, тобто до цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. Таким чином, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань станом на 28.02.2023 року утворилася заборгованість за кредитним договором №501181034 від 04.09.2019 року, яка згідно наданого позивачем розрахунку становить 36120,58 грн. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідачем не надано суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, враховуючи те, що відповідач, будучи ознайомленим з умовами кредитування, уклавши кредитний договір не виконує його умови щодо порядку та строків погашення кредиту та процентів за користування ним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» згідно кредитного договору №501181034 від 04.09.2019 року заборгованість в сумі 36120,58 грн., підлягають до задоволення. Також, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 2684,00 грн. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved