Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення способів участі батька у вихованні дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він з 21.09.2013 по 28.02.2023 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . На початку війни відповідач разом з сином виїхали за кордон. 24.02.2022 позивачем було надано дозвіл на тимчасовий виїзд до Держави Ізраїлю та інших країни світу з метою відпочинку з 24.02.2022 до 24.02.2025 малолітнього сина [PERSON] у супроводі матері [PERSON] З 16.03.2022 позивач разом з сином мешкають в Ізраїлі. Також позивач надав свою згоду на залишення сина [PERSON] на постійне місце проживання в Ізраїлі, прийняття сином громадянства Держави Ізраїль. На теперішній час сторони не дійшли згоди щодо порядку участі батька у вихованні дитини та графіку побачень з дитиною. Позивач лише декілька разів на тиждень має змогу поспілкуватися з сином засобами інтернет зв`язку, проте такого спілкування недостатньо. Позивачем були здійсненні спроби мирного врегулювання спору у позасудовому порядку шляхом укладення договору про визначення місця проживання дитини, участь батька у вихованні та утриманні дитини, проте домовитися з відповідачем не вдалося. Позивач має бажання приймати активну участь у вихованні та розвитку дитини, а після закінчення воєнного стану планує забирати сина на відпочинок та канікули в Україну, матеріально допомагає сину. У зв`язку з виникненням спору щодо графіку спілкування позивача з дитиною останній змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просив суд, з метою забезпечення йому можливості бачитися з дитиною без будь-яких обмежень з боку відповідача протягом певного часу як за місцем проживання дитини, так і за його місцем проживання з можливістю виїзду за межі України, встановити наступний порядок зустрічей з дитиною: два рази на тиждень по дві години через мережу Інтернет сучасними засобами зв`язку, у тому числі з бабусею та дідусем батька, за спільною домовленістю у зручний час для батька та дитини; перші та треті вихідні місяця з 16 год. п`ятниці по 18 год. неділі без присутності матері за місцем проживання батька; один місяць спільного відпочинку у літній період без присутності матері за місцем проживання батька або дитини та/або з правом відвідування рекреаційних закладів на території України та/або іншій країні з обов`язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання; два тижні спільного відпочинку у зимній період без присутності матері за місцем проживання батька або дитини та/або з правом відвідування рекреаційних закладів на території України та/або іншій країні з обов`язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання; святкові дні в парні роки; день народження дитини святкувати в парні роки або за спільною домовленістю між батьками; водити та/або забирати з дитячих та/або навчальних закладів до місця проживання дитини батьком у будь-який час за спільною домовленістю між батьками. Ухвалою судді від 18.04.2023 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 27.06.2023 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Зазначив, що позивачем була надана нотаріально посвідчена згода на проживання малолітнього сина [PERSON] разом з матір`ю у Державі Ізраїль, а отже твердження позивача про наявність між сторонами спору щодо місця проживання дитини не відповідають дійсності. Наголошував на тому, що між сторонами також відсутній спір щодо участі батька у вихованні дитини, адже мати жодним чином не перешкоджає батькові спілкуватися з сином, останній спілкується з сином за допомогою месенджерів. Позивач не заперечує проти такого спілкування по відеозв`язку, проте таке спілкування протягом двох годин поспіль, як просить позивач, може негативно вплинути на стан здоров`я дитини через тривале користування гаджетами. При цьому необхідно враховувати зручний час для дитини та обох батьків, з урахуванням графіку занять сина, відпочинку. Відповідач категорично заперечує проти побачень батька з дитиною за місцем проживання батька в м. Києві. Щодо спілкування батька з сином на канікулах та на вихідних відповідач не заперечувала за умови попередньої домовленості з нею та надання нею згоди та за виключенням виїзду дитини в Україну на час війни. Відповідач також не заперечувала проти того, щоб батько водив та забирав дитину з дитячих/навчальних закладів, проте доцільним задоволення такої вимоги вважала за умови попереднього погодження з нею таких зустрічей та лише після отримання від неї згоди. Також, представником відповідача зазначено, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, не дотримано обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору між батьками щодо способів участі одного з батьків у вихованні дитини. Так, на думку представника відповідача, позивач мав спочатку з зазначеним питанням звернутися до органу опіки та піклування згідно зі ст. ст. 157, 159 СК України, а у разі ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки та піклування - звернутися до суду з відповідним позовом. Натомість, відповідач у свою чергу також намагалася у досудовому порядку встановити графік побачень позивача з сином, проте їм не вдалося досягти жодних домовленостей. 07.07.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій остання підтримала заявлені вимоги. Додатково зазначила, що саме по собі заперечення позивача проти заявлених позовних вимог вже свідчить про існування між сторонами спору щодо участі батька у вихованні дитини. Наголосила на тому, що навіть проживання дитини за кордоном не може бути перешкодою для повноцінного спілкування батька з сином, а право батька на виховання та піклування про свою дитину є непохитним навіть в умовах воєнного стану. Заперечення відповідача щодо побачень дитини з батьком без присутності матері, оскільки це може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, не підтверджені жодними доказами і також розцінюється позивачем як створення з боку відповідача перешкод у його спілкуванні з сином. 07.08.2023 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що сторони намагалися укласти відповідний договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, проте домовленості не були досягнуті, батько відмовляється погоджувати запропоновані умови договору та намагається у судовому порядку погодити розбіжності, що виникли між ними під час намагання укласти договір. Ухвалою суду від 05.10.2023, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив, наголошувала на тому, що запропонований позивачем порядок побачень з сином є логічним, чітким та не порушує права та інтереси дитини та відповідача. Звернення до суду з позовом та визначення у судовому порядку способів участі батька у вихованні дитини було обумовлено необхідністю врегулювати ці питання у законний спосіб та виключити залежність побачень батька з сином від бажання матері. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Наполягав на штучності позову, оскільки з боку відповідача не чиниться жодних перешкод у спілкуванні позивача з дитиною, у позові позивачем не заявлено вимогу про усунення йому перешкод у спілкуванні з сином, позивач ухиляється від врегулювання цього питання у договірному порядку. У разі, якщо суд прийде до висновку про необхідність визначити позивачу способи участі у вихованні дитини просив врахувати позицію відповідача, викладену у письмових поясненнях на виконання ухвали, та тижневий розклад занять дитини, графік канікул та святкових днів у Державі Ізраїль. Представник органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, надіслали заяву, у якій просили розглянути справу за відсутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації за наявними матеріалами справи та прийняти законне рішення в інтересах дитини. Також зазначили про неможливість складання висновку згідно зі ст. 19 СК України у зв`язку з тим, що мати з дитиною за місцем реєстрації не проживають, мешкають у Державі Ізраїль, у зв`язку з чим обстежити умови проживання дитини не виявилося за можливе. Надіслали до суду акт обстеження умов проживання батька. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2013, який розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.02.2023. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.03.2017. Згідно з довідками відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та неповнолітній [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою МВС [PERSON] станом на 04.02.2023 до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває. Відповідно до довідки КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» від 30.03.2023 [PERSON] під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. Згідно з довідкою КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» від 30.03.2023 [PERSON] під наглядом у лікаря-психіатра не перебуває. 24.02.2022 [PERSON] надано нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд до Держави Ізраїль та ряду інших країн світу малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] . 13.07.2022 [PERSON] надано нотаріально посвідчену згоду малолітньому сину [PERSON] , [INFO] , виїхати до Держави Ізраїль та залишитися там на постійне місце проживання разом з матір`ю [PERSON] та отримати громадянство Держави Ізраїль. Станом на час розгляду справи малолітня дитина [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , відповідачем у справі, мешкають у Державі Ізраїль. З наявної у матеріалах справи виписки по картковому рахунку позивача [PERSON] , відкритому в АТ «Універсал Банк» убачається, що позивач періодично перераховував відповідачу грошові кошти у якості аліментів та подарунків для дитини, що не заперечувалося стороною відповідача. Також судом встановлено, що сторони намагалися укласти договір про участь батьків у вихованні та утримання дитини, про що свідчать наявні у матеріалах справи проєкти договору та електронна переписка між сторонами, проте ними не були досягнуті відповідні домовленості. Таким чином, встановлені судом обставини справи свідчать про те, що між сторонами існує спір щодо порядку участі батька [PERSON] у вихованні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який обумовлений перш за все тим, що дитина з матір`ю проживають за кордоном і єдиним способом спілкування позивача з сином є спілкування через мережу інтернет, яке повністю залежить від згоди на це матері дитини. А отже суд не погоджується з твердженнями сторони відповідача про те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту, що є підставою для відмови у позові, оскільки останнім лише заявлено вимогу про встановлення графіку систематичних побачень з дитиною без заявлення окремої вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Вимога про визначення способів участі батька у вихованні дитини є похідною від вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, а саме по собі не визнання позову відповідачем свідчить про існування спору між сторонами. 23.05.2023 представниками Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , про що складено Акт, відповідно до якого з вказаною адресою для виховання, розвитку та навчання дитини створено належні умови. Органом опіки та піклування не надано суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між сторонами на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, на підставі ст. 19 СК України, оскільки дитина разом з матір`ю мешкають за кордоном. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99). Стаття 55 Конституції України проголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 124 Конституції України визначено, що делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист. Частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (Рішення Конституційного Суду № 9-зп від 25.12.1997). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов?язані брати участь у ї вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. За приписами ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Таким чином, законодавством передбачено декілька юридичних способів захисту батьківських прав на спілкування з дитиною: звернення до органу опіки та піклування, звернення до суду з позовом, а також договірний порядок. Застосування у частині першій статті 159 СК України слова «зокрема» означає те, що той з батьків, права якого порушуються, може одразу звернутися з позовом до суду, без попереднього звернення до органу опіки та піклування, або вже після звернення до органу опіки та піклування у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, яким визначено способи участі одного з батьків у вихованні дитини. Тож, твердження представника відповідача про те, що зверненню позивача до суду обов`язково мав передувати факт звернення до органу опіки та піклування з питання визначення способів його участі у вихованні дитини та встановлення графіку побачень з дитиною з метою дотримання обов`язкового досудового порядку врегулювання спору, суд вважає неспроможними. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, які розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків право на їх піклування. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М.С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім?ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В силу ч. ч.1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. На підставі ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання, тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного виливу на нормальний розвиток дитини. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, зокрема, між батьками та їх дітьми. Встановлюючи порядок побачень батька з дитиною, суд враховує інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, та активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином, тому дійшов висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки таке право батька є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам. Протилежного відповідачем суду не доведено. Крім того, визначаючи способи участі позивача у вихованні малолітнього сина суд враховує, що згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена до теперішнього часу, з огляду на що вирішуючи даний спір, що стосується прав та інтересів дитини, першочерговим завданням є забезпечення її безпеки і права на життя. З урахуванням наведеного, оскільки позивач та відповідач мають рівні права щодо виховання та розвитку свого сина, позивач має бажання приймати участь у його вихованні, а спілкування між позивачем та його сином не перешкоджають нормальному розвитку дитини, з урахуванням поведінки позивача та відповідача, між якими відсутнє порозуміння щодо графіку та часу побачень батька з дитиною, зважаючи на вік дитини (шість років), дотримуючись режиму навчання, харчування, розвитку, відпочинку та стану здоров`я дитини, а також те, що за згодою позивача постійним місцем проживання малолітньої дитини є Держава Ізраїль, суд приходить до висновку, що слід встановити наступний порядок участі позивача у вихованні дитини, а саме: 1) три рази на тиждень по 30 (тридцять) хвилин через мережу Інтернет сучасними засобами зв`язку, з урахуванням побажань та інтересів дитини, за спільною домовленістю батьків у зручний для батька, матері та дитини час, оскільки спілкування дитини з батьком протягом двох годин поспіль за допомогою телефону або комп`ютерної техніки буде надміру обтяжливим для дитини; 2) у разі повернення дитини на постійне місце проживання в Україну у перші та треті вихідні місяця з 16-00 год. п`ятниці по 18-00 год. неділі без присутності матері за місцем проживання батька з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю в Україні; у разі необхідності змінити дні вихідних для зустрічі, батько повинен не менше ніж за три дні домовитись про це з матір`ю дитини; 3) один місяць спільного відпочинку у літній період без присутності матері у країні проживання дитини з матір`ю та/або в іншій країні з правом відвідування рекреаційних зон та розважальних закладів, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання з матір`ю, за умови, що батько особисто, без доручення третім особам до досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку, повинен забрати/привезти дитину з/в країну її постійного проживання з матір`ю або придбати для матері квитки в обидві сторони, щоб привезти/забрати дитину в/з країну відпочинку; один місяць спільного відпочинку у літній період без присутності матері за місцем проживання батька в Україні з правом відвідування рекреаційних зон та розважальних закладів в Україні - після завершення воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX; 4) один тиждень спільного відпочинку у зимовий період без присутності матері у країні проживання дитини з матір`ю та/або в іншій країні з правом відвідування рекреаційних зон та розважальних закладів, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання з матір`ю, за умови, що батько особисто, без доручення третім особам до досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку, повинен забрати/привезти дитину з/в країну її постійного проживання з матір`ю або придбати для матері квитки в обидві сторони, щоб привезти/забрати дитину в/з країну відпочинку; один тиждень спільного відпочинку у зимовий період без присутності матері за місцем проживання батька в Україні з правом відвідування рекреаційних зон та розважальних закладів в Україні - після завершення воєнного стану; при цьому суд враховує, що позивачем не доведено належними доказами тривалість зимових канікул у Державі Ізраїль протягом двох тижнів, кожен з батьків має право на проведення часу з дитиною під час канікул, а відповідач висловила свої заперечення лише щодо перебування сина в Україні під час дії воєнного стану; 5) святкувати день народження дитини у парні роки у присутності обох батьків: - за місцем проживання дитини з матір`ю або у країні, відмінній від країни проживання дитини та батьків; - за місцем проживання батька в Україні - після завершення воєнного стану; при цьому суд враховує, що ані позивач, ані відповідач не заперечували проти спільного святкування дня народження дитини за домовленістю між ними, а відповідач наполягала у своїх письмових поясненнях на тому, що на дні народження дитини мають бути присутні обидва батьки; 6) водити та/або забирати дитину з дитячих та/або навчальних закладів до місця проживання дитини з матір`ю у будь-який час за попереднім узгодженням з матір`ю. Таким чином, саме такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним, на переконання суду, у повній мірі відповідатиме інтересам дитини та достатнім чином забезпечить участь позивача у процесі виховання сина, з огляду на проживання сторін в різних країнах, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд роз`яснює, що сторони не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, з урахуванням вікових змін, розвитку та потреб дитини, що буде відповідати її інтересам. Вимоги позивача в частині визначення батькові систематичних побачень з дитиною у святкові дні в парні роки задоволенню не підлягають, оскільки вони носять абстрактний характер, не були конкретизовані стороною позивача під час розгляду справи, а сторони проживають в різних країнах, де свята різняться. Вимоги позивача про надання можливості спілкуватися з неповнолітнім [PERSON] через мережу Інтернет бабі та діду, батькам позивача, також задоволенню не підлягають, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач чинить перешкоди вказаним особам у спілкуванні з онуком. Крім того, фактично у цій частині позивачем заявлено вимоги в інтересах інших осіб без відповідних на це повноважень. Розподіл судових витрат здійснюється судом у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial