Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

В жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення на його користь суми боргу за договором кредиту, посилаючись на те, що з метою отримання кредитних послуг 16 грудня 2019 року між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] в електронній формі, за допомогою веб-сайту (https://alexcredit.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем, було укладено кредитний договір № 3021082, відповідно до якого останній надано кредит в сумі 12000 гривень, строк кредиту з 16 грудня 2019 року по 13 липня 2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, визначених в договорі в розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом в базовий період, а саме з 16 грудня 2019 року по 15 січня 2020 року (включно) та 3% в спеціальний період, з 16 січня 2020 року по 13 липня 2020 року (включно), з річною відсотковою ставкою 467,20%. В подальшому 15 січня 2020 року додатковою угодою до кредитного договору № 3021082, відповідно до якої було продовжено базовий період за Договором про надання кредиту № 3021082 від 16 грудня 2019 року до 14 лютого 2020 року (включно). На дату укладення додаткової угоди відповідач сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом з 16 грудня 2019 року по 15 січня 2020 року у розмірі 4 608 гривень та штраф за зміну умов договору. Відповідно до умов Додаткової угоди, спеціальний період, у якому нараховуються проценти за користування кредитом за спеціальною процентною ставкою 3% з 15 лютого 2020 року до 12 серпня2020 року (включно). Протягом дії кредитного договору відповідач систематично не виконувала належним чином договірні зобов`язання в частині своєчасного погашення кредиту та допустила прострочену заборгованість по кредиту, яка становить 93720 гривень 47 копійок, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу - 12000 гривень, заборгованість за відсотками - 70770 гривень, інфляційні втрати за сумою кредиту в порядку ст. 625 ЦК України - 1587 гривень 60 копійок та інфляційні витрати по відсоткам за користування кредитом в порядку ст. 625 ЦК України - 9362 гривень 87 копійок. Оскільки, відповідач у добровільному порядку борг не повертає, просив стягнути з неї в примусовому порядку кредитну заборгованість та судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 2481 гривень. До закінчення підготовчого судового засідання до суду надійшла зустрічна позовна заява, в якій відповідач [PERSON] звернулась до суду з позовом до позивача про визнання кредитного договору недійсним посилаючись на те, що умови кредитного договору є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів та суперечить принципам розумності та справедливості, оскільки вимога про нарахування та сплату реальної процентної ставки в розмірі 467,20 % є завищеною. Просила визнати кредитний договір № 3021082 від 16 грудня 2019 року недійсним та стягнути понесені нею судові витрати. Представник позивача направив на адресу суду заяву, в якій первісний позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги, зустрічний позов не визнав. Представник відповідача просив відмовити в позові з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, зустрічний позов підтримав. Суд, з`ясувавши правові позиції сторін та обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, дійшов висновку про задоволення позову ТОВ «Алекскредит» та відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] з наступних правових підстав. Судом встановлено, що 16 грудня 2019 року між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] в електронній формі, за допомогою веб-сайту (https://alexcredit.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем, було укладено кредитний договір № 3021082, відповідно до якого останній надано кредит в сумі 12000 гривень, строк кредиту з 16 грудня 2019 року по 13 липня 2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, визначених в договорі в розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, з річною відсотковою ставкою 467,20%. 15 січня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду про зміну умов Договору про надання кредиту № 3021082 від 16 грудня 2019 року, відповідно до п. 1-3 якої Сторони дійшли згоди продовжити Базовий період за договором про надання кредиту № 3021082 до 14 лютого 2020 року (включно). На дату укладення цієї угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом з дати його укладання. по 15 січня 2020 року у розмірі 4608 гривень, та плату (штраф) за зміну умов договору у розмірі 150 гривень. Відповідно до умов Додаткової угоди було встановлено спеціальний період, у якому нараховуються проценти за користування кредитом за спеціальною процентною ставкою 3%, з 15 лютого 2020 року з кінцевою датою виконання Договору 12 серпня 2020 року. Пунктом 1.7. Договору визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом, відповідно до якого нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному порядку: У випадку використання Кредиту (п. 2.20. Правил) менше ніж 5 календарних днів, включаючи Дострокове виконання Зобов`язань (п. 2.12. Правил), Позичальник сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 6,40% від визначеної в п. 1.3. цього Договору суми кредиту. Відповідно до п. 1.7.3 процента ставка за використання кредиту в базовий період становить 1.7 %, орієнтовна реальна процента ставка становить 620,50 %, а в спеціальний становить 3%. Вказаний кредитний договір було оформлено у порядку, передбаченому розділом 4 правил. Відповідно до п. 5.1 та п. 5.2 Правил сторони домовилися, що Договір укладається в електронній формі шляхом використання Електронного цифрового підпису - одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримала кредит в безготівковій формі на реквізити банківської карти вказаної клієнтом (відповідачем). Клієнт самостійно внесла особисті дані в заявку, надала відомості та документи для укладення договору, які є достовірними та відповідають дійсності (п. 7.5.3 договору), верифікації здійснена за допомогою направленого кредитодавцем одноразового ідентифікатора «otp пароля». Також, в підтвердження вказаних обставин, банком-емітентом було надано фото з паспортом відповідача та всі документи, що були надані відповідачем, які підписані електронним підписом (одноразовим ідентифікатором). Більше того, обставина отримання відповідачем кредиту від позивача окрім підписаного договору кредиту підтверджується дослідженою судом карткою рахунку сервісу онлайн платежів (Fondy), відповідно до якої було здійснено перерахування кредитних коштів на платіжну банківську карту відповідача, що також підтверджується довідкою виданої АТ КБ «Приватбанк», з якої вбачається, що на рахунок відповідача 16 грудня 2019 року було здійснено зарахування грошових коштів в сумі 12000 гривень. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником. Так, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У свою чергу згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з наданим розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 22 грудня 2021 року становила 93720 гривень 47 копійок, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу - 12000 гривень, заборгованість за відсотками - 70770 гривень, інфляційні втрати за сумою кредиту нараховані в поряду ст. 625 ЦК України - 1587 гривень 60 копійок; інфляційні втрати по процентам за користування кредиту нараховані в поряду ст. 625 ЦК України - 9362 гривень 87 копійок. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує умови договору кредиту і не повернула борг позивачу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у зв`язку із чим первісний позов підлягає задоволенню. В той же час, в задоволені зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «Алекскредит» про визнання кредитного договору № 3021082 від 16 грудня 2019 року недійсним слід відмовити виходячи з наступних підстав. Так, в своєму позові відповідач посилається, що стягнення заборгованості є необґрунтованим та несправедливим у розумінні п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та порушення її прав позивачем. Відповідач вказує, що пункт 1.7 кредитного договору № 3021082 від 16 грудня 2019 року щодо встановлення реально процентної ставки в розмірі 467,2% є несправедливою, а тому вказаний кредитний договір є недійсним та таким, що не підлягає виконанню. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК Українита статтями 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач зобов`язаний довести правову та фактичні підстави своїх позовних вимог (постанова ВС від 29 січня 2020 року, справа №726/2129/16-ц, провадження №61-44041св18). Слід зазначити, що заперечення відповідача на позов з підстав п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» повністю спростовуються наявними матеріалами доказами, а саме згідно послідовності дій, ТОВ «Алекскредит» направив заявнику Оферту в якій містились умови кредитування, паспорт споживчого кредиту в якому були прописані всі умови та прядок укладання кредитного договору. Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе, тому посилання відповідача на те, що вона не укладала жодного кредитного договору, суд вважає безпідставним та такими, що не знайшли свого підтвердження. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Кредитний договір відповідачем підписаний електронним підписом з застосування одноразового ідентифікатора (одноразового паролю), який був направлений відповідачу, та який відповідач в подальшому самостійно використовувала для підписання всіх необхідних документів. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 100 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на офіційному веб-сайті позичальника у вільному доступі для всіх клієнтів розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайтах розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Підписавши кредитний договір, [PERSON] погодилась з метою його використання та встановленими умовами, отриманням кредиту в національній валюті України, в подальшому не зверталась до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляла жодних претензій з приводу того, що їй незрозумілі умови кредитного договору. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених у цій справі зустрічних позовних вимог про визнання недійсним в цілому кредитного договору. Посилання у зустрічному позові на правові позиції ВС у справах № 754/609/18 від 27 січня 2020 року, № 726/2129/16 від 29 січня 2020 року, № 204/5406/17 від 20 травня 2020 року як на підставу задоволення зустрічного позову є безпідставним, оскільки вказані судові рішення не стосуються подібних правовідносин, а саме в них вказується на порушення п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» при стягненні надмірної грошової суми неустойки, а ні процентів за користування кредитом як у даній справі. На підставі ст.ст. 205, 207, 526, 549, 551, 598, 599, 610, 611, 612, 614, 625, 626, 628, 629, 638, 639, 1050, 1054 ЦК України, суд

Outcome: approved