Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

У травні 2019 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про зміну (доповнення) умов шлюбного договору, в якому просила змінити пункт 3.5 Шлюбного договору від 08 квітня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального договору Слащевим А.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1664, виклавши його наступним чином: [PERSON] зобов`язується сплачувати допомогу по догляду за дитиною (аліменти) у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень, що еквівалентно 150 (сто п`ятдесят) доларів США відповідно до курсу НБУ, щомісяця. Розмір допомоги по догляду за дитиною ( аліменти) визначається кожного місяця з врахуванням курсу долара США встановленого НБУ в співвідношенні 150 (сто п`ятдесят) доларів США у гривневому еквіваленті на день здійснення платежу. Зобов`язати відповідача, [PERSON] повернути їй її екземпляр Шлюбного договору від 08 квітня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Слащевим А.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1664, який перебуває у володінні відповідача. Зобов`язати відповідача надати до суду оригінал свого екземпляра Шлюбного договору від 08 квітня 2013 року, посвідченого приватним посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Слащевим А.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1664. 11 червня 2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій просить змінити пункт 3.5 Шлюбного договору від 08 квітня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Слащевим А.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1664, виклавши його в наступній редакції: [PERSON] зобов`язується сплачувати допомогу по догляду за дитиною (аліменти) у розмірі 1 200 ( одна тисяча двісті) гривень, що еквівалентно 150 (сто п`ятдесят) доларів США відповідно до курсу НБУ, щомісяця. Розмір допомоги по догляду за дитиною ( аліменти) визначається кожного місяця з урахуванням курсу долара США встановленого НБУ в співвідношенні 150 (сто п`ятдесят) доларів США в гривневому еквіваленті на день здійснення платежу. В обґрунтування позову зазначає, що 21 грудня 2007 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] від шлюбу народилася донька [PERSON] . В 2012 році стосунки між позивачем та відповідачем стали напружені, які призвели до втрати нормальних сімейних відносин, зникло почуття взаємоповаги і довіри один до одного. У зв`язку з чим позивач зазначає, що вони з [PERSON] 08 квітня 2013 року уклали Шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Слащевим А.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1664. Згідно пункту 5.3 Шлюбного договору, документ було складено в трьох примірниках, одних з призначається для зберігання у приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Слащева А.Г., а інші - для кожного із сторін договору. Позивач стверджує, що 16 березня 2015 року шлюб було розірвано заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Позивач звертає увагу суду, що з 2014 року вона з донькою була вимушена переїхати жити до міста Києва та її було взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Наголошує, що з моменту розпаду їхньої родини і до теперішнього часу донька проживає разом з нею. Крім того зазначає,що згідно пункту 3.4 Шлюбного договору, в разі розірвання шлюбу відповідальність за утримання, виховання та навчання дитини бере на себе [PERSON] . При цьому, згідно пункту 3.5 Шлюбного договору, позивач і відповідач погодили суму аліментів на утримання дітей, зокрема відповідач зобов`язується сплачувати допомогу по догляду за дитиною у розмірі 1200 ( одна тисячі двісті) гривень, що еквівалентно 150 ( сто п`ятдесят) доларів США відповідно до курсу НБУ. Позивач звертає увагу суду, що починаючи з наступного місяця після розірвання шлюбу,відповідач почав виконувати свої зобов`язання у визначеній сумі щодо сплати аліментів. Зокрема з квітня по грудень 2015 року відповідач сплачував 1200 ( одна тисяча двісті) гривень, щомісяця на утримання їхньої доньки, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Позивач наголошує, що формулювання пункту 3.5 Шлюбного договору вже містить поняття регулярності платежу, що підтверджується словом «Сплачувати». Крім того, позивач зазначає,що вона при укладенні Шлюбного договору, як матір в першу чергу, приймаючи умови пункту 3.4. Шлюбного договору щодо покладення саме на неї зобов`язань по вихованню і утриманню дитини, намагалась узгодити з відповідачем як батьком дитини у мирний спосіб його участь у забезпеченні дитини. Стверджує, що пунктом 3.5 Шлюбного договору були прописані аліментні зобов`язання відповідача, щоб разом з нею утримувати дитину, яка потребує цього щомісячно. Адже витрати на дитину носять регулярний характер, а саме:харчування, одяг, відпочинок, розвиток, лікування, оздоровлення, а також необхідність винаймати орендоване житло в місті Києві. При формулюванні пункту 3.5. Шлюбного договору, що стосується інтересів дитини, нотаріусом було допущено формальну помилку, а саме пропущено слово « Щомісячно», що само по собі знову ж таки формально позбавило дану домовленість між сторонами умови щодо строку виконання батьком обов`язку щодо сплати аліментів - по договору «допомоги по догляду». Позивач звертає увагу суду, що шлюбний договір не може зменшувати обсяг прав дитини, які передбачені законодавством. Позивач наголошує, що пункт 3.5 Шлюбного договору визначає розмір аліментів у суму 1 200 ( одна тисяча двісті) гривень, що еквівалентно 150 доларів США відповідно до курсу НБУ. Таким чином, виходячи з даної умови визначення суми аліментів сторони домовились, що розмір аліментів необхідно вираховувати згідно еквіваленту гривні до долару США станом на день здійснення щомісячної оплати аліментів. Таким чином, вважає, що пункт 3.5 Шлюбного договору передбачає сплату аліментів на утримання дитини, що відповідно зобов`язує сплачувати відповідну суму кожного місяця, з урахуванням розміру аліментів співвідношення гривні до долару США відповідно до курсу НБУ на день сплат аліментів. Позивач звертає увагу суду, що з початку 2016 року відповідач перестав сплачувати аліменти на дитину, використовуючи технічну помилку Шлюбного договору, яка порушеє права дитини. Позивач зазначає,що пізніше вона хотіла звернутись до приватного нотаріуса за виконавчим написом і в примусовому порядку стягувати з відповідача аліменти згідно Шлюбного Договору. Однак, вона не змогла звернутися, оскільки документи, а саме: оригінал свідоцтва про шлюб, а також її екземпляр Шлюбного договору зникли. Позивач зазначає, що отримати дублікат шлюбного договору в неї не має можливості, оскільки третій примірник, який зберігається приватного нотаріуса Слащева А.Г. на сьогоднішній день є недоступним через тимчасову окупацію міста Донецьк, доступ до архіву приватного нотаріуса Слащева А.Г. відсутній, що підтверджується відповіддю, наданою МЮУ ГТУЮ у Донецькій області від 11 березня 2019 року за № 4-7-36. Позивач стверджує, що звернулася з метою захисту інтересів дитини виправити «помилку» і змінити пункт 3.5 Шлюбного договору, зазначивши строк виконання батьківського обов`язку щодо сплати аліментів як щомісячний платіж і більш конкретно прописати умову щодо сплати аліментів з обов`язковим урахуванням курсу гривні до долару США на день сплати аліментів. Крім того, позивач зазначає, що вона вимушена була звернутися до суду для отримання аліментів в мінімальному розмірі та 31 січня 2018 року було видано судовий наказ Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/17222/17, відкрито виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення аліментів з відповідача на її користь, яке знаходиться в провадженні Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві. 12 листопада 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову,виходячи з наступного. Відповідач зазначає,що своїми позовними вимогами позивач намагається внести зміни до шлюбного договору, без згоди іншої сторони договору, поза межами порядку зміни договорів, та поза межами строку дії цього договору, змінити стягнуту судом суму аліментів, які ним сплачуються і заборгованості по яким немає. Відповідач звертає увагу суду, що з листопада 2017 року нарахування, стягнення та сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] здійснюється на підставі наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.2017 року по справі № 755/17222/17, який набув чинності. Шевченківським РВДВС ГТУ у м. Києві 15.02.2018 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER], яке знаходиться в провадженні Ірпінського МВДВС, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Розмір аліментів встановлений наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року по справі № 755/17222/17 - частка всіх видів заробітку. Відповідач зазначає, що нарахування аліментів виконавцем та сплата ним здійснюється виходячи з середньої заробітної плати по регіону, де він мешкає. Відповідач зазначає, що закон не передбачає можливості зміни стягнутої судом суми аліментів на підставі рішення суду таким шляхом, який обраний позивачем - шляхом зміни умов шлюбного договору, яким взагалі не був визначений порядок слати аліментів та спотворення досягнутих сторонами домовленостей на підставі рішення суду про внесення змін до шлюбного договору. Крім того, зазначає, що позивач вже зверталась до суду з позовом, в якому просила стягнути на її користь на підставі п. 3.5 шлюбного договору заборгованість за аліментами у розмірі 150 ( сто п`ятдесят) доларів США на місяць, але їй було відмовлено, оскільки судом зроблено висновок щодо відсутності в п.3.5. шлюбного договору умов про сплату аліментів. Відповідач звертає увагу суду, що рішенням Слов`янського міськрайнного суду Донецької області від 25 січня 2017 року у справі № 243/4464/16-ц позовні вимоги [PERSON] про визначення порядку спілкування з дитиною та [PERSON] про стягнення заборгованості з аліментів на утримання дитини за шлюбним договором, про тлумачення шлюбного договору задоволено частково. На [PERSON] покладено обов`язок не чинити перешкод в особистому спілкуванні з неповнолітньою донькою [PERSON] та участі в її вихованні. Відповідач звертає увагу суду, що за позовом [PERSON] к справі 243/4464/16-ц судом розтлумачено п.3.5. Шлюбного договору від 08.04.2013 року та відмовлено в стягненні заборгованості з аліментів по шлюбному договору. Відповідач наголошує, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року по справі № 243/4464/16-ц за результатами розгляду апеляційних скарг [PERSON] та [PERSON] , рішення Слов`янського міськрайонного суду скасоване в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] про тлумачення умов шлюбного договору, та в цій частині постановлено нове рішення,яким [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення Слов`янського міськрайонного суду залишено без змін. Відповідач зазначає, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року по справі № 243/4464/16-ц встановлено факт того, що пункт 3.5 шлюбного договору не є договором між батьками про сплату аліментів в розмінні ст.. 189 СК України. Відповідач звертає увагу суду, що позовні вимоги позивача про внесення таких змін до шлюбного договору - про накладення на [PERSON] обов`язку, крім стягнутих аліментів за судовим наказом, сплачувати аліменти за шлюбним договором суперечать нормам законодавства, оскільки отримання аліментів двічі, законом не передбачено. Відповідач стверджує, що позивач по справі № 243/4464/16-ц просила суд розтлумачити п.3.5 шлюбного договору таким чином, щоб по суті змінити його умови та зміст, про що Апеляційний суд Донецької області вказав в своєму рішенні від 25 квітня 2017 року. Відповідач вважає, що даним позовом позивач просить не змінити умови шлюбного договору, а фактично встановити інші умови, які сторонами не обговорювались та не погоджувались при укладанні шлюбного договору - умови сплати аліментів на утримання дитини. Позивач звертає увагу суду, що п.3.5 шлюбного договору, який укладений сторонами, визначено наступне: [PERSON] зобов`язується сплачувати допомогу по догляду за дитиною у розмірі 1200 ( одна тисяча двісті) гривень, що еквівалентно 150 ( сто п`ятдесят) доларів США відповідно до курсу НБУ. Відповідач стверджує, що пункт 3.5 вищевказаного шлюбного договору не містить основних умов договору про сплату аліментів, в ньому взагалі не йдеться про аліменти чи утримання дитини, у зв`язку з чим цей пункт не може вважатися договором про сплату аліментів у розумінні ст.. 189 СК України у зв`язку з чим не можуть бути змінені умови шлюбного договору. Відповідач звертає увагу суду, що законом не передбачено примушування однієї зі сторін договору до зміни його істотних умов та його змісту без такої згоди сторони. Суттю укладання договору є вільне волевиявлення сторін. Крім того,зазначає, що він ніколи не брав на себе обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 150 доларів США щомісячно,у тому числі в сумі, еквівалентній 150 доларам США, не обговорювали такі умови договору з позивачкою, не погоджувався на них, не підписував таких зобов`язань, ні до укладання шлюбного договору, ні після, в тому числі не укладав доповнень до п.3.5 вищевказаного договору,які б стосувались внесення доповнень про систематичність виплат та про зміну суми виплат на користь позивача. Відповідач вважає, що позивач, в своєму позові прагне внести зміни до п.3.5. шлюбного договору у викладеній ній редакції та переслідує мету за допомогою судового рішення змінити його зміст та умови поза межами процедури, передбаченої законодавством та примусити поза його волею виконувати інші умови договору, ніж ті з якими він погодився при його підписанні. Відповідач зазначає, що позивач не обґрунтувала жодним чином свої позовні вимоги,оскільки не надала доказів з`явлення з дати її звернення до суду з позовом якихось обставин, що мають істотне значення для її інтересів, інтересів дитини,яких не було станом на дату укладення шлюбного договору. Відповідач звертає увагу суду, що чинність пункту 3.5 шлюбного договору припинилась з припиненням шлюбу між ним та позивачкою на підставі заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду від 16 березня 2015 року по справі № 243/827/15-ц про розірвання шлюбу, яке набрала законної сили 27.03.2015 року. Відповідач зазначає, що з тексту шлюбного договору від 08 квітня 2013 року він укладений та посвідчений між подружжям, які станом на дату укладення та посвідчення цього шлюбного договору перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до тексту шлюбного договору, його преамбули,всі його положення стосуються подружжя. Відповідач звертає увагу суду, що шлюб між сторонами з 27 березня 2015 року було розірвано та з цього часу сторони шлюбного договору не мають статусу чоловіка та дружини, подружжя, та не мають прав та обов`язків, які на них покладені як на подружжя. Відповідач наголошує, що в шлюбному договорі від 08 квітня 2013 року не передбачено чинність п.3.5. договору для позивача та нього після розірвання шлюбу. Відповідач звертає увагу суду, що шлюбним договором від 08 квітня 2013 року не встановлено для нього обов`язок як чоловіка про сплату ним 1200 (одна тисячі двісті) гривень на користь дружини після припинення шлюбу, тобто після 27 березня 2015 року. Стверджує, що платіжні документи,які надані позивачкою не мають жодного стосунку до шлюбного договору. Крім того, зазначає, що рішенням Слов`янського районного суду Донецької області від 25 січня 2017 року, з яким погодився Апеляційний суд Донецької області в рішенні від 25 квітня 2017 року по справі № 243/4464/16-ц встановлено, що аліменти сплачувались не за шлюбним договором. Таким чином,вважає,що надані квитанції не є доказом досягнення сторонами домовленості щодо змін умов шлюбного договору і зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову. 21 листопада 2019 року до суду надішла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що вона звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з приводу призначення аліментів лише після того, як відповідач відмовився добровільно виконувати свій обов`язок по утриманню дитини, про що вони домовилися в добровільному порядку шляхом укладення шлюбного договору. Позивач звертає увагу, що після того, як відповідач перестав виконувати свій обов`язок щодо сплати аліментів, вона звернулася до суду з приводу стягнення заборгованості по аліментам та тлумачення умов шлюбного договору,однак рішення було прийнято не на її користь. Позивач зазначає, що вона цілком законно звертається до суду з приводу зміни умов договору для можливості в подальшому мати сталу суму аліментів, яку можна буде стягувати саме по шлюбному договору, а не за рішенням суду. Позивач вказує, що вона ніколи не стягувала аліменти в подвійному розмірі , а звернення до суду за призначення аліментів це вимушений крок, оскільки вона хотіла отримувати хоч якісь мінімальні аліменти на дитину,поки вирішиться питання щодо шлюбного договору. Позивач звертає увагу суду, що приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Слащевим А.Г., який безпосередньо посвідчував шлюбний договір надав пояснення Слов`янському міськрайонному суду Донецької області, в яких зазначив,що пункт 3.5 шлюбного договору є щомісячним платежем. Позивач стверджує, що вона неодноразово зверталась до відповідача з приводу добровільної зміни умов шлюбного договору, проте, відповідач не погоджувався. Позивач вважає,що підставою для звернення до суду, стало порушення прав дитини і саме в інтересах дитини вона має намір встановити справедливість та довести, що регулярні платежі є аліментами. Позивач наголошує,що за відсутності чіткого визначення строку чинності договору, вважається, що він є укладеним і набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і до розірвання. Нотаріально він був посвідчений 08 квітня 2013 року і є чинним до теперішнього часу, отже він не втратив чинності після розірвання шлюбу. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 09 березня 2021 року суддею Кравчук Ю.В. прийнято дану цивільну справу до свого провадження після повторного автоматичного розподілу у зв`язку із звільненням у відставку судді [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, надані докази, заслухавши позивача, її представника та представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.18). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області. 08.04.2013 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюбний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Слащевим А.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1664. Відповідно до п.3.5 шлюбного договору [PERSON] зобов`язується сплачувати допомогу по догляду за дитиною в розмірі 1200грн., що еквівалентно 150 доларам США, відповідно до курсу НБУ. В зазначеному пункті договору не визначено періодичність та строки виконання зазначеного зобов`язання, що стало підставою для звернення позивача [PERSON] з даним позовом. Відповідно до пункту 4.1. шлюбний договір може бути змінений або розірваний у будь-який час за взаємною згодою подружжя. Зміни до даного договору повинні бути нотаріально завірені. Відповідно до пункту 5.2 вищевказаного договору, шлюбний договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до долучених позивачкою квитанцій, відповідач перераховував грошові кошти в сумі 1200 грн. - 05.05.2015; 1200 - 04.06.2015; 1200 грн.- 02.07.2015; 1200 грн.- 04.08.2015; 1200 грн. - 04.11.2015 року; 500 грн.- 29.12.2015 ; 1200 грн.- 29.08.2016 на рахунок позивача. Судом встановлено, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року у справі № 243/4464/16-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради про визначення порядку спілкування з дитиною - задоволено частково. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Слащев Андрій Геннадійович про стягнення заборгованості з аліментів на утримання дитини за шлюбним договором, про тлумачення умов шлюбного договору - задоволено частково. Як вбачається з рішення Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року у справі № 243/4464/16-ц., рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року в частині задоволення позову [PERSON] про тлумачення пункту 3.5 шлюбного договору та відмови у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за аліментами на утримання неповнолітньої дитини скасовано. Відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про тлумачення пункту 3.5 шлюбного договору, посвідченого 08 квітня 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Слащевим А.Г. за реєстром №1664, а саме шляхом визначення, що [PERSON] зобов`язується щомісячно сплачувати [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі, еквівалентному 150 доларів США відповідно до курсу НБУ. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами на утримання неповнолітньої дитини відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін. 14 листопада 2017 року у справі № 755/17222/17 Дніпровським районним судом міста Києва винесено судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. 15 лютого 2018 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Колодчуком Сергієм Вікторовичем на підставі судового № 755/17222/17, виданого 31 січня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. Відповідно до листа Ірпінського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області № б/н від 30 серпня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів станом на 30.08.2019 року по виконавчому провадженню № [NUMBER] відсутня. Згідно з листом Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області № 24758 від 01.09.2023 року, станом на 01.09.2023 року заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № [NUMBER] відсутня. За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов?язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайновоі) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влоди, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, іхніх посодових і службових осіб. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами 1, 9 ст. 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у ч. 2 ст. 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками. Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя. За змістом ч. 1 ст. 92 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям. Відповідно до ч. 1 ст. 93 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки. Оскільки шлюбний договір передусім є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Частина третя ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду. Правочин - це дія особи, яка відображає її внутрішню волю. Якщо волевиявлення виражене не чітко, можливе різне тлумачення волі сторін правочину. Тому виникає необхідність у встановленні особливих правил тлумачення волі сторони правочину. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Таким чином, сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає із змісту акта законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами. У частинах четвертій, п`ятій статті 93 СК України є обмеження щодо змісту шлюбного договору: по-перше, договір не повинен ставити одного із подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище порівняно із законодавством; по-друге, за шлюбним договором не може передаватись у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації. Категорія «надзвичайно невигідне матеріальне становище», вжита у частині четвертій статті 93 СК України, має оціночний характер і підлягає доведенню стороною відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 100 СК України на вимогу одного з подружжя шлюбний договір за рішенням суду може бути змінений, якщо цього вимагають його інтереси, інтереси дітей, а також непрацездатних повнолітніх дочки, сина, що мають істотне значення. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Верховний Суд в постанові від 19 листопада 2020 року, справа №910/10074/19 сформував правову позицію, відповідно до якої: «для прийняття судом рішення про зміну договору відповідно до частини другої статті 652 ЦК України у справі має бути встановлена наявність одночасно наступних умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона». Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Так, судом в ході розгляду справи встановлено та підтверджено, що оспорюваний шлюбний договір між відповідачем та позивачем укладений саме з наміром врегулювати відносини між ними, як подружжям, визначити їх майнові права і обов`язки. Між тим, судом встановлено та підтверджено, що умови шлюбного договору містять взаємні права та обов`язки сторін, при його укладенні сторони були попередньо ознайомлені з наслідками вчинюваної нотаріальної дії, розуміли значення та умови цього договору, його правові наслідки, підтвердили дійсність намірів при його укладенні. З пункту 3.5 шлюбного договору не вбачається домовленості між сторонами щодо сплати саме аліментів на утримання дитини із відповідною періодичністю. Позивач стягує аліменти із відповідача на підставі судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/17222/17 від 14 листопада 2017 року у розмірі - частки всіх видів заробітку, позивач не позбавлена права звернення з позовом про збільшення розміру аліментів. Долучені, позивачем квитанції не доводять тієї обставини, що волевиявлення сторін саме в момент укладення п.3.5. шлюбного договору було спрямоване саме на домовленість між подружжям про сплату аліментів, та відповідач сплачував аліменти. Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено істотного порушення відповідачем умов договору, що б стало підставою для зміни договору, який є предметом спору.

Outcome: dismissed