Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

16.10.2023 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про стягнення інфляційних втрат в сумі 106256,82 грн., трьох процентів річних в сумі 17768,59 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 124025,41 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 11.08.2022 р. у справі № 640/33351/20 його позов задоволено частково, а саме визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо непроведення перерахунку та виплати йому пенсії, а також зобов`язано перерахувати і виплатити з 01.04.2019 р. йому пенсію на підставі довідки військової частини [NUMBER] № 222/4/164/239/817 від 18.11.2020 р. про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 р. без обмеження її максимального розміру, з обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням проведених раніше виплат. Позивач зазначає, що згідно з вказаним судовим рішенням відповідачем здійснено перерахунок його пенсії, однак її виплата фактично не здійснювалась, при цьому наявність заборгованості зі сплати йому пенсії в сумі 267250,63 грн. підтвердив відповідач у своєму листі № 8085-8753/Н-02/8-2600/23 від 17.03.2023 р., де також зазначив, що виплату цієї заборгованості буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Посилаючись на те, що відповідачем безпідставно прострочено виконання грошового зобов`язання щодо виплати йому заборгованості по пенсії, яке виникло на підставі судового рішення, позивач вважає, що за таких обставин з відповідач на його користь підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 106256,82 грн., три проценти річних в сумі 17768,59 грн. та на відшкодування моральної шкоди 124025,41 грн., а тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 23.10.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла його письмова заява, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду від нього надійшов відзив на позов, у якому остання виклав заперечення проти нього та просив суд відмовити в задоволенні позову. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 11.08.2022 р. у справі 640/33351/20 задоволено частково адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, а саме: - визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії [PERSON] на підставі довідки військової частини [NUMBER] за № 222/4/164/239/817 від 18.11.2020 р. про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 р.; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві перерахувати та виплатити з 01.04.2019 р. пенсію [PERSON] на підставі довідки військової частини [NUMBER] за № 222/4/164/239/817 від 18.11.2020 р. про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 р. без обмеження її максимального розміру, з обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням проведених раніше виплат. Вказане судове рішення набрало законної сили. Згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві № 1309-32745/К-02/8-2600/21 від 20.01.2021 р. та № 8085-8753/Н-02/8-2600/23 від 17.03.2023 р. проведено перерахунок пенсії в межах резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 11.08.2022 р. у справі 640/33351/20 та здійснено нарахування коштів у загальній сумі 267250,63 грн., які будуть виплачені в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Отже, розмір заборгованості зі сплати пенсії після здійсненого перерахунку на підставі зазначеного судового рішення становить 267250,63 грн. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання щодо виплати йому заборгованості по пенсії, яке виникло на підставі судового рішення, а тому вважає, що з відповідач на його користь підлягає стягнення інфляційні втрати в сумі 106256,82 грн., три проценти річних в сумі 17768,59 грн. та на відшкодування моральної шкоди 124025,41 грн. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу ходять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 р. в справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 р. в справі № 686/21962/15-ц. Відтак, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі судового рішення. Як вбачається з розрахунку позивача, доданого до позову, за прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань, пов`язаних з виплатою пенсії за судовими рішеннями, в загальній сумі 267250,63 грн. за період з 01.04.2019 р. по 31.03.2023 р. інфляційні втрати складають 106256,82 грн., а три проценти річних складають 17768,59 грн. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідачем свої грошові зобов`язання перед позивачем, які виникли на підставі судового рішення про зобов`язання здійснити виплату пенсії у загальному розмірі 267250,63 грн., своєчасно не виконано, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку на користь позивача інфляційні втрати в сумі 106256,82 грн. та три проценти річних складають 17768,59 грн. за прострочення виконання цих грошових зобов`язань за період з 01.04.2019 р. по 31.03.2023 р. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст. 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 р. у справі 750/1591/18-ц зазначено: «Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду. Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997 р. у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28.07.1999 р. у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення від 20.07.2004 р. у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 р. у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19.02.2009 р. у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06). ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас неспростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203-204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 07.05.2002 р. в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100). Отже, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.». Крім того, у постанові Верховного Суду від 13.03.2023 р. в справі № 405/3877/19 зазначено, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, оскільки в силу статті 1173 ЦК України, шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Судом під час розгляду справи встановлено факт невиконання відповідачем рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 11.08.2022 р. у справі № 640/33351/20, зокрема у частині зобов`язання виплатити з 01.04.2019 р. позивачу пенсії на підставі довідки військової частини [NUMBER] № 222/4/164/239/817 від 18.11.2020 р. про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 р. без обмеження її максимального розміру, з обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням проведених раніше виплат. Відповідачем на спростування вказаної обставини не надано жодних належних та допустимих доказів. Таким чином, оскільки внаслідок допущеної відповідачем бездіяльності не виконано судове рішення у частині зобов`язання виплати позивачу пенсії, останній позбавлений належного матеріального забезпечення, у зв`язку з чим не має можливості вести звичний спосіб життя та його життєві плани були суттєво порушені, оскільки пенсія є основним джерелом існування та необхідна для забезпечення належного рівня життя, тому

Outcome: partial