Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

13 листопада 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 18 листопада 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого сторони мають спільного сина. У зв`язку із тим, що сімейне життя не склалося, позивачем у жовтні 2023 року було подано до суду заяву про розірвання шлюбу. Під час перебування сторін у шлюбі, ними за спільні грошові кошти було придбано автомобілі "Lexus IS 250", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] , дата реєстрації - 19 листопада 2013 року, та "BMW X5", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] , дата реєстрації - 02 жовтня 2015 року. Право власності на зазначені автомобілі зареєстровано за відповідачем. Фактично у користуванні позивача перебуває автомобіль "Lexus IS 250", у відповідача - "BMW X5". Враховуючи, що зазначене майно є спільним майном подружжя, воно підлягає розподілу між сторонами. У зв`язку із викладеним, позивач просить суд: визнати за кожним із подружжя по 1/2 частки згаданих транспортних засобів; припинити право власності [PERSON] на 1/2 частку автомобіля "BMW X5", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] , та визнати право власності на вказаний автомобіль за [PERSON] ; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на автомобіль "Lexus IS 250", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] , та визнати право власності на цей транспортний засіб за позивачем [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 листопада 2023 року цивільну справу № 753/20798/23 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 16 листопада 2023 року. 04 грудня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання позивача та відповідача. У період з 04 грудня 2023 року по 08 грудня 2023 року включно суддя перебувала у відрядженні відповідно до наказу від 29 листопада 2023 року. Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судове засідання на 23 січня 2024 року на 15:30 год. Судове засідання призначене на 23 січня 2024 року було відкладено у зв`язку із неявкою сторін на 27 лютого 2024 року на 11:00 год. Судові засідання призначені на 27 лютого 2024 року та 22 березня 2024 року були відкладені у зв`язку із неявкою відповідача. 02 квітня 2024 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме - листа Головного сервісного центру МВС від 01 квітня 2024 року, з якого вбачається, що за [PERSON] на праві власності зареєстровані спірні транспортні засоби: "Lexus IS 250", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] , дата реєстрації - 19 листопада 2013 року, та "BMW X5", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] , дата реєстрації - 02 жовтня 2015 року. У судове засідання призначене на 02 квітня 2024 року учасники справи не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, у якій він просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Повістка адресована відповідачу на адресу його місця реєстрації повернулася до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Окрім того, відповідач про час дату та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання повідомлення на його електронну адресу, номер телефону, зазначений у позові, та шляхом сповіщення у підсистему "Електронний суд", повідомлення були отримані ним 25 березня 2024 року. Однак до суду відповідач не з`явився, причин неявки суду не повідомляв, заяв щодо відкладення розгляду справи, або будь-яких заяв по суті справи, за час перебування справи в провадженні суду, відповідач не подавав. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, які надавалися у судовому засіданні, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис 2808 (а.с. 13). У позовній заяві зазначено, що зв`язку з тим, що сімейне життя не склалося, у жовтні 2023 році позивач звернулася із заявою про розірвання шлюбу до Дарницького районного суду міста Києва (справа № 753/19530/23). З відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням суду від 14 грудня 2023 року. Рішення набрало законної сили. Під час перебування сторін у шлюбі ними було придбано рухоме майно, а саме транспортні засоби: "Lexus IS 250", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] , дата реєстрації - 19 листопада 2013 року, та "BMW X5", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] , дата реєстрації - 02 жовтня 2015 року. Як вбачається з листа Головного сервісного центру МВС від 01 квітня 2024 року, зазначені транспортні засоби станом на 29 березня 2024 року на праві власності зареєстровані за відповідачем - [PERSON] . Позивач зазначив. що наразі у фактичному користуванні відповідача перебуває транспортний засіб "BMW X5", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] . У фактичному користуванні позивача перебуває транспортний засіб: "Lexus IS 250", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] . Згідно довідки про середню ринкову вартість транспортних засобів № 91 від 30 жовтня 2023 року, середня ринкова вартість автомобіля "BMW X5", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] складає 378 420,00 грн (10 391, 00 доларів США); середня ринкова вартість автомобіля "Lexus IS 250", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] складає 352 200,00 грн (9 670, 00 доларів США) (а.с.17). Звертаючись із позовом до суду, позивачка просила визнати за кожним із подружжя право власності на 1/2 частки цих транспортних засобів; припинити право власності [PERSON] на 1/2 частку автомобіля "BMW X5", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] , та визнати право власності на вказаний автомобіль за [PERSON] ; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на автомобіль "Lexus IS 250", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] , та визнати право власності на цей транспортний засіб за позивачем [PERSON] . За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Відповідач будь-яких заперечень щодо того, що придбані під час перебування сторін у шлюбі транспортні засоби не є спільною сумісною власністю подружжя, суду не надав, та не спростовував вказане. Отже, враховуючи вище зазначене, судом встановлено, що рухоме майно: автомобіль "BMW X5", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] та автомобіль "Lexus IS 250", 2007 року випуску, № кузову [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя. Стосовно вимоги про поділ такого майна та визнання за кожним із подружжя права власності на один із цих транспортних засобів, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 СК України, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Внаслідок поділу транспортні засоби втрачають своє первісне цільове призначення та істотно знецінюються, а тому вони є неподільною річчю. Згідно зі статтю 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з вимогами статті 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, з огляду на відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог від відповідача, враховуючи, що предметом спору є два автомобілі, порядок користування якими був визначений сторонами у добровільному порядку, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та достатніми доказами, не були спростовані у визначений законом спосіб відповідачем, а тому підлягають задоволенню. Позивачка також просила суд стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати. Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3522,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved