Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Василевська К.М., 07.11.2023 звернувся в суд із позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просить виключити з актового запису про народження №22 від 04.05.2019, вчиненого Зіньківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відомості про нього, [PERSON] , як батька дитини - [PERSON] , який народився [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] . Також просить стягнути на його користь з відповідачки судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.03.2019 між ним та відповідачкою було укладено шлюб, [INFO] у них народилась дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.05.2019 Зіньківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Шлюб між сторонами розірвано згідно з рішенням Галицького районного суду м.Львова від 31.08.2022. Окрім цього, Галицьким районним судом м.Львова 16.02.2023 видано судовий наказ, згідно з яким наказано стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Не погоджуючись із зазначеним судовим наказом, він звернувся до суду із заявою про перегляд наказу у зв`язку із нововиявленими обставинами, покликаючись на те, що до початку між ними шлюбних відносин, відповідачка [PERSON] вже була вагітною і після народження дитини, відомості про батьків були записані зі слів матері, проте він не є біологічним батьком [PERSON] та просив провести відповідну експертизу. Однак, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17.08.2023 відмовлено у задоволенні його заяви. Той факт, що він не є біологічним батьком дитини відповідачка [PERSON] визнає і фактично дитина не потребує його участі в житті як батька, відтак в даному випадку є виключно бажання відповідачки стягувати аліменти, як спосіб додаткового збагачення у нібито законний спосіб. Із покликанням на норми ст. ст. 121, 122, 124, 126, 127, 133, 136 Сімейного кодексу України, та п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 №96/5, просить позов задовольнити. Також позивачем до позовної заяви подано клопотання про призначення судово-генетичної експертизи, з метою підтвердження чи спростування факту батьківства. Окрім цього, позивачем [PERSON] надано попередній орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, який складає 10\~000 грн. Ухвалою судді від 09.11.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Після усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 09.11.2023, ухвалою від 24.11.2023 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання. Від представника відповідачки [PERSON] адвоката Куліша Т.Л. 17.01.2024 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову, з таких підстав. Відповідачка [PERSON] знайома [PERSON] з початку 2018 року через спільного знайомого, відносини між ними носили виключно дружній характер. З квітня 2013 року [PERSON] перебувала в шлюбі із [PERSON] , від якого завагітніла вкінці червня 2018 року. Приблизно наприкінці серпня 2018 року вона дізналась, що вагітна від свого чоловіка, з яким вже на той час стосунки погіршились. Вона повідомила про свою вагітність [PERSON] , який погодився супроводжувати її на прийом до лікаря-гінеколога. Оскільки її подружні відносини з попереднім чоловіком [PERSON] не склались і дитини він не хотів, у листопаді 2018 року вони розлучились. В той же час, позивач [PERSON] їй освідчився та запропонував одружитись. Відповідачка дала згоду, оскільки позивач переконав її, що дуже хоче з нею будувати сім`ю, дитину прийме, як рідну, і буде виховувати її, дасть їй своє прізвище та буде їх забезпечувати матеріально. [PERSON] приїхав до батьків відповідачки, повідомив про їх намір одружитись та про те, що він прийме її дитину, незважаючи на те, що дитина від іншого чоловіка, за умови, що ніхто ніколи не скаже дитині, що він не його справжній батько. При цій розмові також була присутня сестра відповідачки. З цього часу сторони почали спільно проживати, а 19.03.2019 одружились. 22.03.2019 відбулись партнерські роди, на які батько дитини [PERSON] погодився добровільно. Після планової операції, дитину передали батькові, а саме позивачу. Сина, за спільною згодою назвали [PERSON] та 04.05.2019 вони отримали свідоцтво про народження дитини. Сім`я сторін разом з дитиною проживали в м.Харкові на орендованій квартирі, а після початку війни, позивач перевіз сім`ю до м.Львова. Проте, внаслідок пережитого стресу, переїзду, виникнення нових побутових проблем та поведінки відповідача, відносини між ними погіршились і врешті-решт припинились зовсім, однак позивач хотів і надалі спілкуватись з дитиною. Переїзд на нове місце проживання зумовив значні витрати, необхідність влаштовувати новий уклад життя, без допомоги рідних та друзів. Відповідачка, з огляду на свій стан здоров`я, та необхідність догляду за малолітнім сином, не мала можливості влаштуватись на роботу. Позивач, в свою чергу, обіцяв надавати матеріальну допомогу, але до реальних дій справа не доходила. Пропозиція в добровільному порядку вирішити ці питання, шляхом укладення нотаріально посвідченого договору про участь батьків у вихованні та утриманні сина, місце проживання дитини, визначення графіку побачень і т п, була спочатку погоджена позивачем, однак в подальшому він відмовився, а тому вона звернулась в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина. Зазначає, що підставою даного позову є необізнаність позивача про те, що між ним та дитиною немає кровного споріднення, однак це не відповідає дійсності, так йому відразу було відомо про це. Відповідачка завагітніла до початку їх спільного проживання і укладення шлюбу і не заперечує той факт, що дійсно позивач не є біологічним батьком її сина. Як було повідомлено позивачем відповідачці в телефонній розмові, ним заявлено цей позов, оскільки, як порадив йому адвокат, по-іншому він не може відмовитись від дитини. Таким чином, із покликанням на ст. 136 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, зазначає, що позивач [PERSON] добровільно, усвідомлюючи всі юридичні наслідки своїх дій, під час реєстрації народження дитини, надав відомості про себе, як про батька дитини, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Окрім цього, представник відповідачки вказав, що зазначена вище норма передусім захищає права та законні інтереси дитини, яка народилась в шлюбі і у якої має бути законний батько. Дитина, після народження, проживала із позивачем та відповідачкою однією сім`єю, весь час перебувала на його утриманні та сприймала саме позивача [PERSON] своїм батьком. А тому, слід керуватись при вирішенні зазначеної справи найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін у справі. Також представник відповідачки зазначив орієнтовну суму судових витрат, які планує понести відповідачка [PERSON] , та які складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката (10\~000 грн). Ухвалою суду від 06.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Окрім цього, залишено без розгляду клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Василевської М.А. про призначення судово-генетичної експертизи, у зв`язку з тим, що відповідачка [PERSON] не заперечує того факту, що позивач [PERSON] не є біологічним батьком дитини [PERSON] . У судовому засіданні 27.02.2024 представник позивача адвокат Василевська К.М., яка брала участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені в позовній заяві. Додатково зазначила, що позивач [PERSON] не був обізнаний про те, що не є біологічним батьком сина [PERSON] після народження дитини. Коли між ним та дружиною погіршились подружні відносини, в ході чергової сварки [PERSON] сказала йому про те, що син не його. Оскільки відповідачка визнала те, що дитина походить не відповідача, у зв`язку з чим було залишено без розгляду клопотання про призначення судово-генетичної експертизи, відтак вважає, що наявні обставини для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Також просила не приймати як належний доказ, запис телефонної розмови, що долучений до матеріалів справи, оскільки неможливо встановити між ким відбувається розмова, чи по телефону така відбувалась чи у присутності співрозмовників, чи одним з них був [PERSON] , а також неможливо встановити зміст розмови, зокрема чи стосується це розгляду даної справи. Позивач [PERSON] , який брав участь у справі в режимі відеоконференції в судовому засіданні 21.03.2024, позов підтримав, просив його задовольнити з таких підстав. З відповідачкою вони були знайомі з 2017 року, в подальшому в них почались стосунки, однак дружина на той час перебувала у формальному шлюбі з першим чоловіком. Не пригадує коли саме у них почались інтимні стосунки. У 2018 році вони дізнались про вагітність [PERSON] і на той час у нього не було сумнівів про те, що він є біологічним батьком дитини. Також зазначив, що був впевнений в тому, що батьком дитини є він, оскільки відповідачка тривалий час перебувала у шлюбі з першим чоловіком, однак дітей у них не було. В подальшому, відповідачка розлучилась з першим чоловіком та вони одружились. Разом вони як сім`я почали проживати наприкінці 2018 року. Він був присутній на пологах дружини та після народження дитини проживали однією сім`єю. Після того, коли вони розійшлись та розлучились, він дізнався від [PERSON] про те, що біологічним батьком сина [PERSON] є її перший чоловік, тому після подання до суду заяви про стягнення аліментів, він звернувся до юристів, з метою захисту його прав та звільнення від сплати таких з тої підстави, що він не є батьком дитини. Після прослуховування в судовому засіданні аудіозапису телефонної розмови, долученої стороною відповідачки до матеріалів справи, в ході якої один з учасників діалогу (чоловік) сказав іншому (жінці), що така версія обставин позову є найбільш прийнятною для задоволення позову за версією юриста, позивач [PERSON] не підтвердив та не заперечив таку, як учасник діалогу, та вказав, що після розлучення між сторонами було багато телефонних розмов, саме про цю розмову не пам`ятає. Разом з тим, вказав, що голос на запису схожий на його голос та на голос відповідачки [PERSON] . Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Додатково надала показання, будучи допитаною в якості свідка, що після спільного із позивачем походу до гінеколога, коли їм повідомили, що термін вагітності становить 2,5 місяці, стало очевидним, що дитина походить від першого чоловіка, оскільки інтимні відносини між ними почались за тиждень до того. Тобто, вона завагітніла у червні 2018 року, а інтимні відносини між сторонами почались у серпні 2018 року. [PERSON] сказав, що він буде батьком дитини, хоче з нею одружитись та жити однією сім`єю, достовірно знаючи, що між ним та дитиною немає кровного споріднення. Її першому чоловікові вона сказала, що вагітна, однак він дітей не хотів, тому не заперечив щодо розлучення. Представник відповідачки адвокат Куліш Т.Л. просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Додатково зазначив, що долучений до матеріалів справи диск, в якості доказу, із аудіозаписом телефонної розмови між сторонами, підтверджує те, що [PERSON] знав відразу, що не є батьком дитини, однак повинен так говорити, для позитивного вирішення справи. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов до такого висновку. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125 СК України\~(частина перша\~статті 121 СК України). \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей\~122,\~124,\~126\~і\~127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга\~статті 136 СК України). Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За приписами частини п`ятої\~статті 136 СК України\~особа, записана батьком дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком. Під час розгляду такого спору перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, в момент реєстрації себе батьком дитини знала, що не є її батьком, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України\~(частини 1-3\~статті 12 ЦПК України). Таким чином, на позивача покладається тягар доведення, що на час реєстрації його батьком дитини він не знав, що не є її біологічним батьком. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі №127/25686/17 (пр. № 61-43951св18), від 06 травня 2020 року у справі №641/2867/17-ц (пр. № 61-38660св18), від 22 грудня 2020 року у справі №127/25686/17 (пр. № 61-13452св19), від 05 лютого 2021 року в справі №615/483/20 (пр. № 61-17337св20). Разом з тим, відповідно до правових висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №201/6130/19 (пр. № 61-9966св21) принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (стаття 12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Тобто, суд має встановити, чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є її батьком, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Згідно з ч.3 ст.13\~ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені\~статтями 76-80 ЦПК України. Зокрема, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина 1\~статті 79 ЦПК України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80\~ЦПК України). З огляду на положення частини 1\~статті 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, учасники справи [PERSON] та [PERSON] перебували із 19 березня 2019 року у зареєстрованому шлюбі, [INFO] у них народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.05.2019 Зіньківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. \~ \~ \~ \~Оскільки подружні відносини між подружжям не склались, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 31.08.2022 у справі №461/4083/22, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Галицьким районним судом м.Львова 16.02.2023 видано судовий наказ, згідно з яким наказано стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] звертався в Галицький районний суд м.Львова із заявою про перегляд зазначеного вище судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами, зокрема вказував, що до початку між ними шлюбних відносин, відповідачка [PERSON] вже була вагітною і після народження дитини, відомості про батьків були записані зі слів матері, проте він не є біологічним батьком [PERSON] , відтак відсутні підстави для стягнення з нього аліментів. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17.08.2023 відмовлено у задоволенні його заяви. Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи те, між позивачем [PERSON] та малолітньою дитиною [PERSON] дійсно відсутнє кровне споріднення. Як на підставу зазначеного позову, [PERSON] вказує на те, що він в момент реєстрації себе батьком дитини [PERSON] не знав, що він не є його біологічним батьком, тобто що між ними немає кровного споріднення. \~ \~ \~ \~Разом з тим, такі доводи суд оцінює критично, оскільки такі не узгоджуються з матеріалами справи, дослідженими доказами та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] \~та [PERSON] . Так, згідно з ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17.08.2023 про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами, обґрунтовуючи таку заяву, [PERSON] вказував, що до початку між ними шлюбних відносин, відповідачка [PERSON] вже була вагітною, що виключає вірогідність його батьківства. Таким чином, твердження позивача про те, що він був переконаний, що дитина від нього і в момент реєстрації себе батьком дитини [PERSON] не знав, що він не є його біологічним батьком, з`явилося тільки після відмови суду у задоволенні його заяви про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами. Допитана в режимі відеоконференції із Зіньківським районним судом Полтавської області свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідачки [PERSON] , надала показання про те, що позивачу [PERSON] з самого початку було відомо про те, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON] . Коли вони приїхали в гості, вона та її чоловік пояснювали йому, що це велика відповідальність визнавати чужу дитину, однак він запевнив, що буде хорошим батьком для дитини. Допитана в режимі відеоконференції із Зіньківським районним судом Полтавської області свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою відповідачки [PERSON] , надала показання про те, що у м.Харкові вона проживала разом із сестрою [PERSON] . До них часто приходив позивач [PERSON] і їй достовірно відомі усі обставини, зокрема те, що сестра завагітніла від свого першого чоловіка, однак [PERSON] їй обіцяв, що буде любити і піклуватись про дитину, як про свою рідну, знаючи, що між ними немає кровного споріднення. Щодо долученого стороною відповідачки диску із аудіозаписом телефонної розмови між учасниками справи, суд не приймає такий як належний доказ, оскільки позивач [PERSON] ставить під сумнів його участь в такій розмові. Доказів протилежного суду не надано. Відповідачка [PERSON] , допитана в судовому засіданні в якості свідка, надала показання про те, що позивачу [PERSON] відразу після їх спільного відвідування лікаря-гінеколога стало відомо про її вагітність, однак, зважаючи на термін вагітності (2,5 місяців), батьківство позивача виключалось. Незважаючи на те, останній запропонував стати батьком дитині, зробив пропозицію створити сім`ю, був присутній на пологах з власної ініціативи та тривалий час у них були нормальні сімейні відносини. Такі доводи відповідачки суд вважає достовірними та такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи. Суд при розгляді даної справи звертає також увагу на те, що [PERSON] , зареєструвавши шлюб із [PERSON] за чотири дні до народження дитини [PERSON] , мав можливість врахувати усі можливі правові наслідки визнання батьківства як для себе, так і для дитини. Не залишаючи поза увагою інтереси дитини, суд також враховує те, що положення частини п`ятої\~статті 136 СК України\~захищають законні інтереси дитини, а тому подальша зміна позивачем свого первинного рішення про визнання батьківства не допускається, незалежно від мотивів такої зміни. Це відповідає принципу правової визначеності як складової верховенства права, що вимагає забезпечення стабільного правового становища дитини. Отже, встановлені судом обставини та зібрані у справі докази забезпечують такий рівень доведеності того, що [PERSON] під час реєстрації його батьком дитини\~ [PERSON] , достовірно знав про те, що фактично біологічним батьком цієї дитини не являється, який не залишає розумних сумнівів щодо цього факту. Таким чином, беручи до уваги те, що позивач знав, що він не є батьком дитини, особисто виявив бажання, щоб запис щодо батьківства був здійснений державними органами, заздалегідь зареєструвавши шлюб з матір`ю дитини [PERSON] , тому, з огляду на норми ч.5\~ст.136 СК України,\~він не вправі оспорювати запис про своє батьківство, оскільки жодного порушення його прав не відбулось. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Також суд\~не вбачає\~підстав для\~стягнення з\~відповідачки на\~користь позивача\~судових витрат,\~які складаються\~із судового\~збору та\~витратна професійну правничу допомогу адвоката, оскільки відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог, а в разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

Outcome: dismissed