Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Рішенням від 11.12.2023 р. задоволено позов [PERSON] до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 30.12.2023 р. [PERSON] звернулась до суду з клопотанням про ухвалення додаткового рішення у даній справі, в якому посилається на те, що вона під час розгляду справи понесла витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн., докази на підтвердження яких було подано після ухвалення рішення, а тому вважає, що виникла необхідність у вирішенні питання про судові витрати, а саме щодо стягнення з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. Заявник в судове засідання не з`явилась, однак на адресу суду надійшло письмове клопотання її представника, зі змісту якого вбачається, що останній заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути клопотання за його відсутності. Представник заінтересованої особи ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшли його письмові заперечення, зі змісту яких вбачається, що останній проти заявлених вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи і обсягом наданих адвокатом послуг. Враховуючи, що інші заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили, а тому відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути клопотання за їх відсутності. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що клопотання про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Зі змісту рішення від 11.12.2023 р. вбачається, що позов [PERSON] до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено, однак питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси сторони позивача представляв адвокат Гапон С.В., повноваження яких підтверджуються ордером від 30.05.2023 р. Так, на підтвердження факту надання і отримання професійної правничої допомоги заявником подано до суду договір про надання правничої (правової) допомоги, додаток № 1 до нього та акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до яких загальний розмір отриманої професійної правничої допомоги складає 9000,00 грн. Суд вважає, що заявником не пропущено встановлений законом строк для подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, оскільки розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а копія рішення була доставлена у електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» представника заявника та відповідно отримана ним тільки 27.12.2023 р., що підтверджується відповідним витягом. Відповідно до постанови Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена [PERSON] сума є надмірною та неспівмірною з реальним обсягом наданої їй професійної правничої допомоги в суді, витраченим часом на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що заявлений [PERSON] розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи і обсягом наданих адвокатом послуг, суд вважає, що розмір реальних витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає стягненню з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь [PERSON] становить 3000,00 грн., а тому приходить до висновку про часткове задоволення поданого клопотання.

Outcome: partial