Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить зобов`язати [PERSON] звільнити самовільну зайняту земельну ділянку, яка належить до земель загального користування та відповідно генерального плану, запроектована під провулок між вулицями Волі та Шевченка в м. Любомль, шляхом демонтажу огорожі у вигляді металевого забору на бетонному фундаменті та привести її у придатний для використання стан. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] , самовільно зайнято земельну ділянку яка розташована між земельними ділянками 0723310100:01:000:1154 та 0723310100:01:040:0029 і є земельною ділянкою загального користування, яка згідно генерального плану запроектовано під провулок між [ADDRESS] , оскільки відсутнє будь-яке рішення Любомльської міської ради про передачу у власність або надання в користування (оренду) щодо даної земельної ділянки [PERSON] , не вчинено правочину, не оформлено у встановленому законодавством порядку відповідного речового права на дану земельну ділянку [PERSON] . Любомльська міська рада зверталась із клопотанням вих.№ 722 від 01.08.2023 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області з проханням застосувати заходи відповідного реагування, в межах компетенції, щодо самовільно занятої території загального користування громадянкою [PERSON] . Відповіді із Держгеокадасту у Волинській області до Любомльської міської ради не надходило. Відповідачкою самостійно не демонтовано огорожу та не звільнено зайняту земельну ділянку, у зв`язку з цим позивач звернувся до суду за захистом свої прав та інтересів до суду. Провадження у справі відкрито ухвалою від 22 листопада 2023 року, якою визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В межах\~встановленого судом\~строку на\~позовну заяву\~представник відповідачки\~подала відзив,\~у якому\~просила відмовити Любомльській міській раді у задоволенні позову щодо зобов`язання [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Мотивувала таку позицію тим, що документи додані до позову не можуть бути належним та допустимим доказом самовільного заняття відповідачем земельної ділянки, оскільки, не відповідають положенням ЗУ «Про землеустрій», яким передбачений порядок оформлення документів. Представник позивача подав відповідь на відзив відповідача, у якому зазначив, що комісією з розгляду земельних спорів Любомльської міської ради було розглянуто Колективне звернення мешканців [ADDRESS] щодо недотримання меж земельної ділянки [PERSON] . Погоджувальна комісія з розгляду земельних спорів Любомльської міської ради, розглядаючи земельний спір, провела обстеження земельної ділянки на підставі якого склала Акти обстеження земельної ділянки, якими виявлено, що [PERSON] , самовільно зайняла земельну ділянку загального користування, яка запроектована під провулок, шляхом встановлення огорожі. Любомльська міська рада листом від 06.10.2023 №1001 повідомляла [PERSON] про необхідність звільнення земельної ділянки загального користування. Державного контролю за використанням та охороною земель та відповідно визнання винуватості [PERSON] у вчиненні неправомірних дій Любомльська міська рада не здійснювала. А тому посилання представника відповідача про відсутність повноважень Любомльської ради щодо визнання винуватою [PERSON] у вчинені неправомірних дій, просять суд не приймати до уваги. З метою підтвердження факту земельного спору щодо меж земельних ділянок просять допитати свідка [PERSON] [INFO] , який проживає по [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, будь-яких клопотань та заяв щодо розгляду не подали. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Згідно копії колективного звернення встановлено, що жителі [ADDRESS] звернулися до Любомльської міської ради вирішення питання про усунення перешкод використання дороги загального користування, які чинить [PERSON] . Згідно акту обстеження земельної ділянки від 31 липня 2023 року, стверджується, що комісією в складі начальника відділу земельних відносин [PERSON] та депутатів Любомльської міської ради Думало О.А., [PERSON] , [PERSON] встановлено, що земельна ділянка, яка знаходиться між земельними ділянками 0723310100:01:000:1154 та 0723310100:01:040:0029, яка належить до земель загального користування і відповідно генерального плану, запроектована під провулок, що має з`єднувати [ADDRESS] самовільно зайнята [PERSON] шляхом встановлення огорожі та використовується для ведення сільського господарства. Міський голова Любомльської міської ради звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо застосування заходів відповідного реагування по факту самовільного зайняття території загального користування [PERSON] . Згідно копії рішення Любомльської міської ради № 24/5 від 20 квітня 2022 року затверджено містобудівну документацію в тому числі і генеральний план міста Любомль. Згідно викопіювання із генерального плану міста Любомль Ковельського району Волинської області, витягу з детального плану території для визначення меж земельних ділянок вбачається, що [ADDRESS] з`єднує проектний проїзд. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він проживає на вулиці Волі, а [PERSON] є його сусідкою. Щодо перешкоджанню проїзду та знесенню паркану намагалися домовитися на досудовому рівні із [PERSON] , однак такі розмови не дали результати, тому із колективним зверненням звернулися до міської ради щодо звільнення самозайнятої ділянки. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 Конституції України, земля, її надра, атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції міських рад. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Такий захист здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також відшкодування заподіяних збитків. Пунктом б. ч.1 ст.211 та ст.212 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням і охороною земель визначені Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель". Згідно зі статтею 1 вказаного Закону самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Судом встановлено, що доводи, на які посилається позивач, як на підставу позову, належним чином обґрунтовані та ґрунтуються на законі. Так з досліджених документів, зокрема з витягу детального плану території, що затверджений Любомльською міською радою 27.02.2020 чітко вбачається, що зайнята [PERSON] земельна ділянка є проїздом між [ADDRESS] план перед затвердженням був предметом публічного обговорення в тому числі із залученням [PERSON] , про що наголосила в судовому засіданні представник позивача. Іншими письмовими доказами, зокрема фотоілюстративними таблицями та показаннями свідка установлено, що самовільне зайняття [PERSON] цієї земельної ділянки відбулось, шляхом її огорожі на фундаментній основі. Отже суд виснуває, що має місце самовільне зайняття земельної ділянки [PERSON] , а відтак за вказаних обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно змісту ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати пов`язані із розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, тому вимога позивача про стягнення із відповідача судових витрат, підлягає задоволенню.

Outcome: approved