Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог ТОВ «ГК «Нафтогаз України», як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб та відповідно Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 867\~від 19.10.2018\~року «Про\~затвердження Положення\~про покладення\~спеціальних обов`язків\~на суб`єктів\~ринку природного\~газу для\~забезпечення загальносуспільних\~інтересів у\~процесі функціонування\~ринку природного\~газу» і є постачальником, на якого покладені спеціальні обов`язки. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 року та ст. cт. 6, 7, 9 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» компанія зобов`язана постачати природний газ споживачам, які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Постановою НКРЕКП\~№ 2500\~від 30.09.2015\~року «Про\~затвердження типового\~договору постачання\~природного газу\~побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до статей 633, 634, 641, 642\~Цивільного кодексу\~України та укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Відповідач, який на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2020 року після смерті [PERSON] успадкував будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , акцептував договір, фактично споживаючи природний газ. По вказаному об`єкту, в період з листопада 2018 року по лютий 2023 року було спожито природний газ на загальну суму 14 536,95 грн, однак його вартість залишилась не оплаченою. Враховуючи викладене, оскільки, відповідач не виконує належним чином покладені на нього обов`язки по сплаті комунальних послуг, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за оплату спожитого природного газу та понесені судові витрати. Рух справи у суді 23.10.2023 року позивач ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за спожитий природний газ в сумі 14 536,95 грн за період з листопада 2018 року по лютий 2023 року, а також судовий збір в сумі 2684 грн. Ухвалою від 11.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 01.02.2024 року представником позивача подано заяву про заміну первісного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] . Клопотання обґрунтоване тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №357652227 від 08.12.2023 року, з 07.09.2020 року власником газифікованого об`єкта, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2020 року, виданого приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В., зареєстрованого в реєстрі за №1386, є [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 20.02.2024 року замінено неналежного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] . Позиція учасників справи Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги до [PERSON] підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання, призначені на 12.03.2024 та 25.03.2024, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу місця його проживання, зареєстровану в установленому порядку. При цьому, поштове відправлення з судовою повісткою на 12.03.2024 року повернулось на адресу суду з відміткою про невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідач причини неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подав, відзив на позов він нього на адресу суду не надходив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 25.03.2024 року на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши позовну заяву та письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.03.2023 року вбачається, що 13.11.2015 зареєстровано юридичну особу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», код ЄДРПОУ 40121452, вид економічної діяльності торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний). Із довідки про фінансовий стан споживача, виданої по рахунку 208103331, відкритому на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за період з листопада 2018 року по лютий 2023 року спожито природний газ на загальну суму 14536,95 грн. Окрім того, у довідці, крім зазначеного обсягу спожитого газу, зазначено тарифи за використання газу. Відповідно до архівної довідки КП «ОМБТІ» від 04.01.2024 року, право власності на будинок по [ADDRESS] , за архівними даними КП «ОМБТІ» належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кібальник О.Ф., р№2-994, зареєстроване в КП «ОМБТІ» 29.03.1994 року, р№8781/54. Згідно актового запису про смерть №812 від 10 серпня 2010 року [PERSON] , [INFO] померла. Місцем проживання померлої особи було [ADDRESS] . Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №357652227 від 08.12.2023 року та № 362467842 від 19.01.2024 року, власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2020 року, виданого приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В., зареєстрованого в реєстрі за №1386, є [PERSON] . Правовідносини пов`язані зі стягненням заборгованості з житлово-комунальних послуг а також стягнення заборгованості з спадкоємців врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" ( далі Закон ). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1297, статті 1299 ЦК України отримання свідоцтва про право на спадщину та проведення його державної реєстрації спадкоємцем, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, є обов`язком спадкоємця. Право власності у спадкоємця на успадковане нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації майна. Згідно частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, обов`язок власника квартири, набутої як спадщини, оплачувати житлово-комунальні послуги виникає з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 15.03.2018 року у справі № 401/710/15-ц. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ч.1 ст. 316 ЦК України ). За змістом ч.1,2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Частиною 3 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено принцип безперебійного надання споживачу комунальних послуг. За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок постачання природного газу споживачам визначений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 «Про затвердження правил постачання природного газу» та іншими нормативно-правовими актами. Також, взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, в тому числі із побутовими споживачами, регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015. Частини 1, 2 ст. 714 ЦК України передбачають, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок, серед іншого, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За змістом ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитого споживачем природного газу визначається правилами постачання природного газу, що затверджуються уповноваженим законом органом. Постачання та розподіл природного газу мають забезпечуватися безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та якості. Параметри якості природного газу та величини його тиску повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Величина тиску газу не може бути меншою за мінімально допустиме значення, визначене нормативними та технічними документами на газові прилади і пристрої. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку з несплатою відповідачем вартості спожитого природного газу, за період з листопада 2018\~року по лютий 2023 року (включно), виникла заборгованість в розмірі 14536,95 грн. Враховуючи, що [PERSON] померла ще [INFO] , житловий будинок, де виникло боргове зобов`язання, успадковано [PERSON] , отже прийнявши спадщину відповідач набув право на квартиру, успадкувавши також обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того чи отримав відповідач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому. Тобто зобов`язання з оплати комунальних послуг за адресую знаходження успадкованого ним нерухомого майна виникло з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання ним свідоцтва про право на спадщину, тобто з 07.09.2020 року, тому у визначений в розрахунку заборгованості період з листопада 2018 року по лютий 2023 року, споживачем послуг був саме [PERSON] , однак ним не було належним чином виконане своє зобов`язання щодо оплати отриманих послуг. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Outcome: approved