Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

У червні 2023 року представник позивача, адвокат Човганюк А.М., звернулася до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , Тростянецької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Оляницької сільської ради від 26.09.2003 №66, визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 02.03.2004 недійсним та скасування державної реєстрації, визнання права власності на будинок за Релігійною громадою парафії Святої Тройці села Оляниця Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ). На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 20.06.2023 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання [PERSON] . Ухвалою суду від 21.06.2023 позовну заяву Релігійної громади парафії Святої Тройці села Оляниця Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 28.06.2023 від представника позивача надійшла позовна заява (уточнена). В обґрунтування позову зазначено, що у 2000\~році члени територіальної громади с.Оляниця, парфіяни місцевої церкви, які є членами Свято-Троїцька релігійна громада с.Оляниця Тростянецького району Вінницької області, з метою облаштування церковного життя, вирішили побудувати на земельній ділянці відведеній для потреб церкви будинок, в якому будуть проводитися церковні обряди, святкові, недільні та поминальні обіди та будуть облаштовані класи для недільної школи. За власні кошти прихожан церкви, за благодійні кошти зібрані членами територіальної громади с.Оляниця, за благодійні кошти юридичних осіб було побудовано на території, на якій розташований [ADDRESS] ( на даний час [PERSON] ), будинок загальною площею 175 кв.метрів, та починаючи із 2003 року зазначений будинок використовувався членами територіальної громади с. Оляниця, прихожанами, парафіянами церкви, як приміщення в якому проводились щонедільні обіди після церковної служби, також проводились святкові обіди після святкової церковної служби та поминальні обіди в зв?язку із смертю прихожан церкви, мешканців с.Оляниця та інші церковні обряди. Зазначено, що до 2015 року всі культові будівлі і споруди перебували у державній власності. У відповідності до Розпорядження Голови Вінницької обласної адміністрації від 27.03.2015р. за №192 «Про повернення культової будівлі» Управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації повернуло, а Свято-Троїцька релігійна громада с.Оляниця в особі голови парафіяльної ради Прокопчука М.Д. ( на даний час відповідача в справі) прийняла у власність по Акту приймання передачі комплексу будівель і споруд від 27.03.2015 - комплекс культових будівель і споруд Свято-Троїцького храму УПЦ, що розташований по [ADDRESS] . Станом на 27.03.2015 спірна будівля входила до комплексу культових будівель і споруд Свято-Троїцького храму УПЦ, а відповідач жодного відношення, як фізична особа, до даного будинку не мав та не має. 29.05.2022 Свято-Троїцька релігійна громада с.Оляниця Тульчинської Єпархії Української православної церкви прийняла рішення про перехід під канонічне підпорядкування Православної Церкви України, прийняла Статут у новій редакції, прийняла рішення про внесення змін до відомостей про релігійну громаду до ЄДРЮОФОПГФ та у відповідності до п.1.14 Статуту визначила, що є правонаступником усіх попередніх прав та обов?язків Свято-Троїцької релігійної громади с.Оляниця Української православної церкви, члени якої за свої кошти, своїми силами та за кошти благодійників побудували спірне приміщення- будівлю двоповерхового будинку для обслуговування та проведення обрядів. В липні 2022 року було проведено опис майна Свято-Троїцької релігійної громади с.Оляниця Української православної церкви. Під час складання Акту наявності майна, відповідач [PERSON] заявив про те, що будівля двоповерхового будинку для обслуговування та проведення обрядів є його особистою власністю та на підтвердження зазначеного показав технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Члени комісії, які здійснювали опис майна, ознайомившись із наданими правовстановлюючими документами та звернулись із заявою до Відділення поліції №2 Гайсинського РУП про скоєння [PERSON] злочину, наслідком якого було незаконне привласнення майна, що належить Свято-Троїцькій релігійній громаді с.Оляниця Православной Церкви України. На даний час Відділенням поліції №2 Гайсинського РУП ведеться досудове слідство. Позивач вважає, що протиправною поведінкою органу місцевого самоврядування - Оляницькою сільською радою, було прийнято незаконний правовий акт індивідуальної дії, а саме рішення виконавчого комітету Оляницької сільської ради від 26.09.2003, у відповідності до якого було видано 02.03.2004 Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САА за №263471\~на ім?я відповідача [PERSON] . Також зазначено, що у відповідності до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020р. №707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області», Постанови Центральної виборчої комісії від 30.08.2020 за №208, Рішення Тростянецької селищної Ради від 25.11.2020 №1, Рішення Тростянецької селищної Ради від 25.11.2020 №2, Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрації » від 17.11.2020 №1009-IX, Оляницька сільська рада передала свої права і обов?язки правонаступнику - Тростянецькій селищній раді, яка прийнявши на себе права і обов?язки, тому є відповідачем в справі. Позивач вважає, оскільки Оляницька сільська рада, прийняла незаконний правовий акту індивідуальної дії - Рішення виконавчого комітету Оляницької сільської ради від 26.09.2003, то воно має бути скасоване. При цьому, в даному судовому процесі сторона позивача «Релігійна громада парафії Святої Тройці с.Оляниця Вінницько-Тульчинської Єпархії Української Православної Церкви (Православної церкви України) вважає, що також протиправною поведінкою відповідача [PERSON] , є оформлення на себе права власності на спірне майно. Зазначені вище обставини вказують на те що відповідачі по справі порушили права позивача і тому останній бажає відновити свої права шляхом визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, скасування незаконного рішення, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на спірне майно. На підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що у рішенні Оляницької сільської ради відсутній номер будівлі, право власності на яке визнається за [PERSON] ; Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об?єкта до експлуатації без номера, дати та адреси, за якою розташований індивідуальний житловий будинок, що вводиться в експлуатацію; при прийнятті об?єкта - спірного житлового будинку до експлуатації та оформленні Акта державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об?єкта до експлуатації, порушені вимоги державних будівельних норм, що затверджені Наказом Держкоммістобудування України від 05.10.1994 за N?48, а саме: відсутня дата роботи комісії; відсутня адреса об?єкта, який вводиться в експлуатацію; відсутня інформація про Дозвіл на виконання будівельно-монтажних робіт; відсутня інформація про осіб, членів комісії, які обов?язково мали б входити до даної комісії із органів Державного-архітектурно-будівельного контролю, органів Державної екологічної інспекції; відсутня дата затвердження даного Акта; відсутні повноваження у Першого заступника голови РДА на затвердження Акта Державної Технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об?єкта до експлуатації; відсутнє рішення комісії про прийняття конкретного об?єкта за певною адресою, до експлуатації. Таким чином, відсутність в Акті державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об?єкта до експлуатації відповідної інформації вказує на його нікчемність і на підставі такого нікчемного Акту Виконавчий комітет Оляницької сільської ради не мав права приймати рішення про оформлення права власності за [PERSON] на спірну будівлю та про видачу відповідного Свідоцтва та реєстрації права власності. Окрім того, прийняття в експлуатацію об?єкта нерухомості має здійснюватися за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об?єкт та на підставі дозволу на виконання будівельних робіт. Встановивши відсутність доказів надання земельної ділянки відповідачу [PERSON] для будівництва спірної будівлі, присвоєння їй указаної відповідачем поштової адреси, а також доказів отримання дозволу на виконання будівельних робіт, видачу будівельного паспорта на будівництво житлового будинку, проектної документації на будівництво житлового будинку, вказує на відсутність підстав для прийняття законного рішення виконавчим комітетом Оляницької сільської ради та набуття права власності на нерухоме майно за відповідачем та незаконність здійснення оспорюваної державної реєстрації права власності за відповідачем, що має наслідком скасування рішення виконкому та як похідне - визнання недійсним Свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності. Оскільки спірний будинок будувався членами територіальної громади с. Оляниця і використовувався виключно для церковних обрядів та поминальних обідів, а Свято-Троїцька релігійна громада с.Оляниця в особі голови парафіяльної ради Прокопчука М.Д. ( на даний час відповідача в справі) прийняла у власність по Акту приймання передачі комплексу будівель і споруд від 27.03.2015 - комплекс культових будівель і споруд Свято-Троїцького храму УПЦ, що розташований по [ADDRESS] , та до комплексу якого, в тому числі належав і будинок загальною площею 175 кв.метрів що використовувався для церковних обрядів, та розташований за адресою [ADDRESS] , то з цього слідує, що на даний час спірна будівля передана державою у власність Свято-Троїцького храму УПЦ є власністю правонаступника - позивача Релігійної громади парафії Святої Тройці села Оляниця Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) ( ЄДРПОУ 24900990). Так як відповідач [PERSON] не визнає за позивачем право власності на спірну будівлю та є правовстановлюючі документи, які за переконанням позивача, є недійсними, то Релігійна громада парафії Святої Тройці села Оляниця Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) вимушена оспорювати право власності відповідача та ставити питання про визнання права власності на будинок для церковних обрядів, та розташований за адресою [ADDRESS] , за позивачем. На підставі вищевикладеного, просили визнати незаконним та скасувати Рішення виконавчого комітету Оляницької сільської ради за №66 від 26.09.2003; визнати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно в [ADDRESS] , серія САА №2263471, видане 02.03.2004, на підставі рішення виконавчого комітету Оляницької сільської ради за №66 від 26.09.2023, недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок в [ADDRESS] , за відповідачем [PERSON] ; визнати за Релігійною громадою парафії Святої Тройці села Оляниця Вінницько -Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) право власності на будинок, двоповерховий, загальною площею 175 кв.метрів, що використовується для церковних обрядів, та розташований за адресою [ADDRESS] (т.1, а.с.87-98). Ухвалою суду від 03.07.2023 позовну заяву\~прийнято\~до розгляду,\~відкрито провадження\~та призначено\~підготовче засідання.\~ 20.07.2023 від представника відповідача, адвоката Примакової В.В., надійшов відзив на позовну заяву (т.1, а.с.149-151). Зазначено, що позовні вимоги викладені у вище зазначеному позові відповідач [PERSON] не визнає в повному обсязі так, як житловий будинок що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , побудований ним, на його власні кошти з використанням праці найманих працівників і жодного відношення Релігійна громада парафії Святої Трійці села Оляниця Вінницько-Тульчинської Єпархії УПЦ (ПЦУ) до належного йому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА за №263471, не має. Той факт, що він надавав свій приватний житловий будинок для проведення недільних та поминальних обідів жодним чином не дає будь яких підстав позивачеві вважати майно належне [PERSON] своїм та розпоряджатись ним на власний розсуд. Зазначено, що позивачем не надано жодного доказу, документа, який би підтверджував заявлені позовні вимоги, належність житлового будинку власником якого є [PERSON] до культових будівель, відсутні будь- які докази права позивача на майно. В позовній заяві позивач зазначає, що в\~2000\~році членами територіальної громади с. Оляниця, парафіянами місцевої церкви, які є членами Свято-Троїцька релігійна громада, з метою облаштування церковного життя, вирішили побудувати на земельній ділянці відведеній для потреб церкви будинок, в якому будуть проводитись церковні обряди, але на підтвердження своїх слів не надає жодного доказу, рішення членів громади про будівництво, до позовної заяви долучено не було, відсутні будь-які відомості про надходження та цільове використання коштів прихожан та благодійних коштів юридичних осіб які, зі слів позивача, використовувалися для будівництва будинку за адресою [ADDRESS] (на даний час [PERSON] ). В якості доказів до суду надано, зокрема : \~ \~ \~ \~Акт наявності майна «Релігійної громади парафії Святої Тройці с.Оляниця Вінницько-Тульчинської Єпархії УПЦ (ПЦУ) від 15.07.2022; протокол №1 загальних зборів Свято-Троїцької релігійної громади с. Оляниця Тульчинської Єпархії Православної церкви від 29.05.2022; Статут Релігійної громади, затверджений 01.07.2022. Ці документи не можливо взяти до уваги в якості доказів виходячи з того, що в них відсутні будь-які посилання на правовстановлюючі документи на майно, факти виконання робіт по будівництву, документація на виконання будівель робіт та інше. На підставі вищевикладеного, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 16.08.2023 продовжено відповідачеві Тростянецькій селищній раді Гайсинського району Вінницької області, процесуальний строк для надання відзиву на позовну заяву. Зобов`язано Тростянецьку селищну раду Гайсинського району Вінницької області у строк до 31.08.2023 подати відзив на позовну заяву у даній цивільній справі, який за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. На виконання вимог ухвали суду від 16.08.2023 від селищного голови Тростянецької селищної ради надійшов відзив на позовну заяву (т.1, а.с.175-178). Зазначено, що у якості обґрунтування позовних вимог, позивач зокрема посилається на незаконність правового акту індивідуальної дії, рішення виконавчого комітету Оляницької сільської ради від 26.09.2003 «Про оформлення права приватної власності [PERSON] на житловий будинок розташований [ADDRESS] », яким за [PERSON] оформлено право приватної власності на даний житловий будинок та видано свідоцтво про право приватної власності. З огляду на те, що саме вимоги про визнання незаконним та скасування вищезгаданого рішення стосуються Тростянецької селищної ради, як правонаступника Оляницької сільської ради, повідомляють наступне. Органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов?язковими до виконання на відповідній території, зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Щодо дій виконавчого комітету Оляницької сільської ради в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України при прийнятті рішення від 26.09.2003\~ «Про оформлення права приватної власності за [PERSON] на житловий будинок, розташований [ADDRESS] », зазначено, що в преамбулі даного рішення, виконавчий комітет Оляницької сільської ради посилається на статтю 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та керується Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002, який зареєстровано тим же міністерством 18 лютого 2002\~року за №157/6445. Якщо статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваженні виконавчого комітету у певній сфері діяльності, то Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності (в редакції чинній на день прийняття рішення). Пунктом 6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (в редакції станом на 28.01.2003, чинній на день прийняття рішення) встановлені особливості оформлення права власності на об?єкти нерухомого майна. Зокрема згідно підпункту 6.1, оформлення права власності на об?єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності: а) місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування: фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об?єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об?єкта і введення його в експлуатацію. Отже, Тростянецька селищна рада вважає, що виконавчим комітетом Оляницької сільської ради при прийнятті рішення від 26.09.2003 «Про оформлення права приватної власності за [PERSON] на житловий будинок, розташований [ADDRESS] », не було дотримано вимоги Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002, у зв?язку з відсутністю акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети виданого [PERSON] . Щодо звернення позивача до суду з вимогою про визнання незаконним на скасування рішення виконавчого комітету Оляницької сільської ради від 26.09.2003\~ Тростянецька селищна рада підкреслює. У рішенні №7-рп/2009\~від 16.04.2009\~у справі №1-9/2009 Конституційний Суд України зробив висновок про те, що зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України). Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов?язані з реалізацією певних суб?єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб?єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня\~1997\~року №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. \~ \~ \~ \~Також, 30.06.2023 від адвоката Човганюк А.М. надійшло клопотання про витребування доказів, а саме: просила витребувати від відповідача [PERSON] для огляду в судовому засіданні оригінали правовстановлюючих документів, що стали підставою для реєстрації за відповідачем права власності на спірну будівлю; рішення Оляницької сільської ради за №66 від 26.09.2003, свідоцтво про право власності САА 263471 від 02.03.2004, оригінал технічного паспорта на спірну будову; від архівного відділу Гайсинської районної військової адміністрації оригінал рішення Оляницької сільської ради за №66 від 26.09.2003; від КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» інвентарну справу на будівлі в [ADDRESS] ; від СВ ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області копію рішення №66 виконавчого комітету Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 26.09.2003, лист відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та земельних ресурсів Тростянецької селищної ради від 12.01.2023 №01-16/4, акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництва об`єкта до експлуатації житлового будинку по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08.09.2023 задоволено частково клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано від\~ [PERSON] оригінал рішення виконавчого комітету Оляницької сільської ради за №66 від 26.09.2003, свідоцтво про право власності САА 263471 від 02.03.2004 на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , та оригінал технічного паспорта на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Витребувано від\~Комунального підприємства\~«Тульчинське міжрайонне\~ бюро технічної\~інвентаризації» інвентаризаційну справу на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . В задоволенні решти вимог клопотання, відмовлено. 26.09.2023 від представника позивача, адвоката Човганюк А.М., надійшла заява про витребування доказів. Просила витребувати від архівного відділу Гайсинської районної військової адміністрації для огляду в судовому засіданні оригінал рішення Оляницької сільської ради за №66 від 26.09.2023, посилаючись на те, що в рішенні виконавчого комітету Оляницької сільської ради за №66 від 26.09.2003, яке надавалося позивачу у липні 2022 року для огляду [PERSON] та копією, яка була надана архівним відділом Гайсинської районної військової адміністрації є суттєві розбіжності, а саме у примірнику [PERSON] від руки поставлена (дописана після винесення рішення за переконанням позивача) нумерація будівлі 3а, без рішення органу про присвоєння адреси, та підпис особи на даному рішенні інший ніж в копії, що зберігається в архівному відділі. Тому з метою порівняння двох документів та в результаті можливого виклику свідків, витребування додаткових матеріалів, сторона позивача просить витребувати оригінал даного рішення. Також просила витребувати від СВ ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області за письмовим дозволом слідчого або прокурора акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництва об`єкта до експлуатації житлового будинку по [ADDRESS] , який став підставою для видачі відповідачу Свідоцтва про право власності на спірну будівлю. Зазначає, що оригінал даного акту знаходиться в матеріалах кримінального провадження №12021020120000104. Ухвалою суду від 26.09.2023 витребувано від Архівного відділу Гайсинської районної військової адміністрації оригінал рішення виконавчого комітету Оляницької сільської ради за №66 від 26.09.2003. 09.10.2023 на виконання вимог ухвали суду від 26.09.2023 до суду було подано оригінал рішення виконавчого комітету Оляницької сільської ради від 26.09.2023 за №66. 10.11.2023 від\~Комунального підприємства\~«Тульчинське міжрайонне\~бюро технічної\~інвентаризації» на адресу суду надійшла інвентаризаційна справа на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . 11.10.2023 від представника відповідача, адвоката Примакової В.В., надійшло клопотання про виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 28.11.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Приєднано до матеріалів справи копію інвентаризаційної справи №423 кн 2 КП "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Оригінал вирішено зберігати до звершення розгляду справи. Клопотання про виклик свідків задоволено. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Човганюк А.М., позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Додатково зазначила, що 29.05.2022\~ громада села Оляниця прийняла рішення про перехід до ПЦУ. Здійснився перехід за рішенням зборів та було прийнято рішення про проведення опису майна. Під час складання акту виникло питання про реєстрацію будівлі, так як не було документів. Однак, [PERSON] зазначив, що дана будівля є його власністю. На підтвердження цього, дав технічний паспорт, свідоцтво та рішення. Вважає, що відповідач незаконно отримав дану будівлю, так як питання її будівництва вирішувалося громадою. Це було приміщення для поминальних обідів та святкувань. Будівництво розпочалося у 2000 році і проводилося за кошти прихожан, їх силами. Рішення виконавчого комітету є незаконним, так як у ньому відсутній номер будинку, акт без дати та номеру будинку, який вводиться в експлуатацію. Порушені вимоги будівельних норм України, які діяли на той період. Сільська рада не мала права приймати рішення про видачу свідоцтва про право власності за відповідачем та не було враховано, що останньому не було виділено земельну ділянку, не надані документи на проведення будівельних робіт, проекту. Це є первинні документи для подальшого введення об?єкту в експлуатацію. Окрім того, будівництво спірного будинку здійснювався за рахунок коштів прихожан, а відповідач свої кошти не вкладав. Земельна ділянка, яка знаходиться під будинком належить Тростянецькій селищній раді. [PERSON] в судовому засіданні звернула увагу, що відповідач особисто зазначив, що не надавав правовстановлючі документи на будинок для ознайомлення релігійній громаді. Представник позивача [PERSON] позов підтримав. Додатково зазначив, що усі громадяни давали кошти на будівництво будівлі, яка розташована в [ADDRESS] . Люди працювали безкоштовно. Тоді [PERSON] проживав у селі і знає, що батюшка просив людей, щоб вони приходили і допомагали. Не може конкретно сказати хто надавав кошти. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] брали участь у будівництві. Документацію усю вів [PERSON] , тому інформації у них немає. Коли останній приїхав у село у 1995 році, прихожани передали йому у власність житло в с.Оляниця. У спірній будівлі відповідач не проживав жодного дня. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначив, що коли в\~1996\~році\~він прийшов,\~то всі\~кошти носили\~в сільську\~раду.\~Кошти були\~в сейфі.\~Біля 5\~років він\~купував матеріали,\~до нього\~ приїздили\~податкова та\~міліція,\~питали за\~які кошти\~ та\~де брали\~матеріали.\~Будинок будував\~за свої\~кошти,\~так \~як не\~мав де\~жити,\~жив по\~квартирах.\~Ніхто на\~нього не\~давав грошей.\~Матушка доглядала\~бабу та\~діда,\~які проживали\~у с.Оляниця,\~і в\~2001\~році\~вони почали\~там проживати\~разом.\~ Спірний\~будинок допомагали\~будувати люди,\~не з\~с.Оляниці.\~Спочатку зробили\~план забудови,\~скільки чого\~потрібно для\~будівництва розробляв\~ [PERSON] ,\~але він\~помер.\~ [PERSON] привів\~свого родича\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] прийшов,\~ [PERSON] допомагав.\~Цих свідків,\~ які\~є зі\~сторони позивача,\~не бачив\~ні в\~церкві,\~ні на\~будівництві.\~Цеглу купляв\~у Тульчині,\~ в\~ [PERSON] ,\~в Тростянчику.\~Другий поверх\~будував із\~самана,\~так як\~не було\~цегли.\~Кран сам\~наймав.\~Білу цеглу\~теж купував\~за свої\~кошти.\~ [PERSON] виписували\~в [PERSON] .\~Коли грошей\~не вистачало,\~то брав\~у борг,\~а потім\~віддавав.\~Ніхто не\~допомагав,\~бо знали,\~що піп\~строїть собі\~хату.\~Кошти \~також давали\~батьки. До сільської ради звертався в усній формі, ніхто не казав писати йому заяву. Казали, коли побудує, тоді оформлять документи. Коли проводили газ, звернувся в сільську раду, щоб написали адресу, так як на церкві адреси не було. Тоді [PERSON] подзвонили і сказали, що адреса 3а. Будинок будувався для проживання. Для проведення обрядів і обідів не використовували. Лише один раз провели обід, коли померла мама [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на те, що стороною позивача не долучено жодного допустимого доказу, а саме жодної накладної, що кошти надавали інші особи. У розпорядженні не зазначено житловий будинок, тому яке відношення має до Храму житловий будинок [PERSON] . Тобто, дана обставина не доведена позивачем. Акти не довели, що будівля культова. Спірна будівля була побудована відповідачем. Він приїхав у\~1996\~році і проживав на найманих квартирах. Пізніше звернувся до сільської ради щоб виділили землю під будівництво житла. Йому сказали можете будувати, а потім оформиться. Будував за свої кошти і ніяких питань тоді не виникало. Документально не було оформлено рішенням про будівництво культової будівлі. Те, що [PERSON] надавав можливість там проводити обіди, то це була його воля. Будинок був збудований у\~2000\~році, був підвал і перший поверх. Під час складання акту були відсутні правовстановлюючі документи на майно. Представник відповідача зазначила, що позивачем не надано докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Вважає, що ця заява є безпідставною та не підлягає до задоволення. Окрім того, [PERSON] подала зяву про застосування строків позовної давності, зазначивши що з моменту оформлення права власності за відповідачем до звернення до суду з даним позовом минуло 20 років. Позивачі, будучи членами релігійної громади та прихожанами церкви, повинні були бути обізнані про наявність чи відсутність права власності на будівлі Храму та сусідніх споруд. Представник Тростянецької селищної ради подав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами. В судовому засіданні за клопотанням сторін було допитано свідків. Так, свідок [PERSON] зазначив, що в період будівництва будинку на території храму працював керівником КСП "Прогрес". Релігійна організація зверталася до нього по допомогу на будівництво та проведення ремонту. Він йшов на зустріч настоятелю храму і надавав благодійну допомогу. Знав, що будівництво для релігійної громади, а не у приватну власність настоятелю. Надавали зерно, транспорт, кошти. Люди були з села. Знали що будується для громади. Пізніше дізналися, що настоятель оформив його у приватну власність. Ніхто раніше про це не знав. Дана будівля не передбачена для проживання. Орієнтовно почалося будівництво з\~1997\~по\~2003\~рік. Свідку відомо, що будинок будували для того, щоб релігійна організація надавала будівлю для проведення похорону, хрестин, вінчання, обідів. Ніякого рішення про офіційне будівництво не було. Будівництво розпочалося мабуть незаконно, так як сесія не збиралася і рішення не приймалося. Великого значення раніше цьому не придавав, так як це будувалося для села. Окрім того, велику допомогу надавало його господарство, благодійники, громада. [PERSON] привозили із силікатного заводу, він особисто сам звертався до директора. Ніхто грошей за будівельні матеріали не платив, бо це було для села. Безкоштовно давали цемент, дошки, ліс, блоки. Свідок [PERSON] повідомив суду, що приймав участь у будівництві огорожі, прибудови до церкви та самого будинку. Це мав бути будинок для релігійних обрядів, тому він працював безкоштовно. Зі свідком також працювали хлопці, які померли. Коли почався розподіл церкви, [PERSON] дізнався, що отець [PERSON] приватизував будинок. Безпосередньо йому священник не казав, що це буде будівля для релігійних обрядів, однак ті хто працював разом з ним, про це говорили. У спірному будинку відповідач не проживав, у нього є свій будинок. Також свідку відомо, що жителі села робили внески для будівництва, коштів особисто він не надавав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що у 1996 році батюшку, тобто відповідача, призначили настоятелем. У нього не було де жити і він винаймав квартиру. Потім вирішив побудувати хату. Коли [PERSON] звернувся до нього, знайшов майстра, який керував будівництвом. [PERSON] також приймав участь у будівництві. Батюшка з ними розраховувався, так будинок будувався для його сім`ї. На будівництво будинку кошти громада не збирала. Свідок [PERSON] зазначила, що у 1996 році прийшов у село батюшка. Він проживав на квартирах, а потім вирішив побудувати будинок. Почали будівництво у 1998 році. Люди допомагали, варили їсти. На хату грошей не збирали, рішення релігійна громада про будівництво не приймала. Відповідач оплачував за будівництво та розраховувався за будівельні матеріали. У 2000 році закінчили перший поверх. Так як вони були прихожанами, то у будинку батюшка ставив столи і після релігійних обрядів люди обідали, однак це не було традицією. Також влаштовував поминальні обіди. Родин та хрестин не проводили. Свідок [PERSON] суду повідомила, що коли розпочалася війна, люди на зборах вирішити перейти до ПЦУ. На території храму був побудований будинок для церковних потреб. Як говорив особисто священник, там мала бути церковна бібліотека, школа для дітей. Коли почалося будівництво будинку, люди не були проти цього. Сваха [PERSON] була касиром у церкві і ходила по селу щоб збирати кошти на будівництво. Свідок зазначила, що особисто три рази давала кошти для цієї цілі від сім`ї. Просила свого свата, який працював на силікатному заводі, щоб він дав цеглу. Коли священник написав заяву на силікатний завод у м. Ладижин, сват зібрав правління заводу і попросив щоб вони виділили 10 тисяч цегли на будівництво, оскільки це було для громади, тобто цеглу дали безкоштовно. Цемент також надавали ЗБК. Весь матеріал з лісу також давали безкоштовно. [PERSON] готувала для робітників, які працювали на будівництві, обіди. Багато людей, які будували церкву повмирали. Приміщення використовувалося для обрядів. Люди привозили продукти і за оренду приміщення платили по 500 грн. у касу церкви. Недільної школи ні разу не було. Світло в будівлі не використовували, так як обіди робили вдень. Свідку невідомо, яким чином відповідач зробив документи права власності на себе. Свідок [PERSON] повідомила, що будинок, який будувався, мав бути для церкви. Всі збирали гроші на його будівництво. Її батько колотив цемент, сіяв пісок. Чоловік з хлопцями наймали бригаду і возили пісок. Діти також там працювали, син замінював вікна у церкві та прибудові, ставив плитку, штукатурив. За зроблену роботу, син гроші не брав. В подальшому були збори села і вирішили, що будинок переходить до церкви. Там люди справляли обіди для померлих, оскільки будинок будували для громади. Свідок [PERSON] знав, що будується хата. Батюшка просив його допомоги у будівництві біля церкви, оскільки у нього свого житла не було. З хлопцями, які будували, відповідач особисто розраховувався, а [PERSON] робив подарунки за допомогу. Обіди робітникам варила староста з церкви. Ні [PERSON] , ні [PERSON] там не бачив. Також свідок не знає хто давав кошти на будівництво. Зазначив, що з ним працювали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ні батька, ні чоловіка [PERSON] там не бачив, а сина не знає. Приходили зранку і працювали до вечора. Свідок [PERSON] суду повідомив, що приймав участь у будівництві будинку, який знаходиться на території храму. Був підсобником, коли клали фундамент, цеглу. Батюшка трохи платив грошей. Хто привозив матеріали, не знає. Також не бачив хто розраховувався за них. Свідок [PERSON] зазначив, що у кінці 90-х і в 2000-х в с.Оляниця біля церкви на прохання батюшки допомагав будувати праву стіну будинку, частину луток на вікна та частину луток на двері, робив двері, будував дах. Грущанський Олег допомагав, [PERSON] . Будинок будували із силікатного блоку. Батюшка оплачував за роботу, оскільки будинок будували для нього. Купував матеріали, але не знає за чиї гроші. Скільки часу будинок будувався, не може сказали, оскільки в загальному свідок там був біля 3 місяців. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ч. 1ст. 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Згідно з ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~ 06.07.2022 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було зареєстровано діяльність релігійної організації Релігійної громади парафії Святої Тройці села Оляниця Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ), представництво від імені якої здійснює [PERSON] (т.1, а.с.33). Наказом №1 від 15.07.2022 релігійної організації було створено комісію щодо проведення інвентаризації, наявності майна РО «Релігійної громади парафії Святої Тройці села Оляниця Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ)» (т.1, а.с.34). З акту від 15.07.2022, який було складено за участю голови комісії [PERSON] та членів комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вбачається наявність об`єктів майна релігійної громади, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Комісія установила, що до складу наявного цілісного майнового комплексу належить: будівля храму Свято-Троїцької церкви; будівля двоповерхового будинку для обслуговування та проведення церковних обрядів з товарно-матеріальними цінностями; криниця з накриттям; будівля котельні з паливним котлом; будівля для технічного інвентаря; вбиральня дерев`яна; цегляна огорожа; металеві ворота з хвірткою з ковки; металеві ворота з хвірткою з профілю; земельна ділянка площею орієнтовною 0,5 га, тощо (т.1, а.с.35-37). Як зазначено у позові, під час складання вищезазначеного акту, відповідач [PERSON] повідомив, що будівля двоповерхового будинку для обслуговування та проведення обрядів є його особистою власністю, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 02.03.2004. Представник позивача не погоджується з даною обставино та оспорює її в судовому порядку, оскільки зазначає, що згідно розпорядження голови Вінницької обласної державної адміністрації від 27.03.2015 №192, повернуто у власність Стято-Троїцької релігійної громади с.Оляниця комплекс будівель та споруд Свято-Троїцького храму, що розташований по [ADDRESS] (т.1, а.с.38). Передачу комплексу будівель та споруд підтверджено актом приймання-передачі від 27.03.2015 №1, який підписано представником управління у справах національностей та релігій облдержадміністрації [PERSON] та протоїреєм Михайлом ( [PERSON] ) (т.1, а.с.39) Представник Релігійної громади парафії Святої Тройці села Оляниця Вінницько-Тульчинської єпархії УПЦ (ПЦУ) стверджує, що відповідач [PERSON] жодного відношення до спірної будівлі не мав та не має, право власності, на яке незаконно оформив. Відповідач у свою чергу стверджує, що будинок будував за власні кошти і даний будинок немає нічого спільного з культовою будівлею, як це зазначає позивач, тому він може розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Так, судом було витребувано від КП\~«Тульчинське міжрайонне\~ бюро технічної\~інвентаризації» інвентаризаційну справу на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] ; від Архівного відділу Гайсинської районної військової адміністрації оригінал рішення виконавчого комітету Оляницької сільської ради за №66 від 26.09.2003; у відповідача оригінали правовстановлюючих документів, що стали підставою для реєстрації за відповідачем права власності на спірну будівлю. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями пункту 10\~статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів) визначено делеговані повноваження, які віднесено до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку, а саме: облік та реєстрація відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Відповідно до\~статті 19 Конституції України органи\~державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією та\~законами України. Встановлено, що виконавчий комітет Оляницької сільської ради 26.09.2003, розглянувши клопотання [PERSON] , акти державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, матеріали, представлені Тульчинським МБТІ, згідно ст.30 ЗУ від 21.05.1997 та

Outcome: partial