Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Адвокат Островська О.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] ,звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Обґрунтовуючи вимоги зазначила, що згідно Свідоцтва про право власності на житло, яке видано 07.12.1998, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності у рівних частках [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , які постійно проживали та були зареєстровані за вказаною адресою. Родині [PERSON] не було відомо, що квартира [ADDRESS] належним чином не зареєстрована у реєстрі прав власності. [INFO] , під час відвідування своїх родичів, померла [PERSON] . Спадкоємцем першої черги є син померлої - [PERSON] , який постійно проживав, був зареєстрований та вів спільне господарство з померлою як одна родина. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на належне їй за життя майно: 1/3 частка квартири [ADDRESS] . [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері у користування та володіння із наміром оформити з часом належним чином спадкове майно та не заявляв від неї відмови, а прийняв майно, сплачував належні комунальні платежі, здійснював поточні та капітальні ремонти, придбавав необхідне для побуту та інше. [INFO] [PERSON] помер. Єдиним спадкоємцем першої черги є дружина померлого - [PERSON] . 02.08.2023 позивачка звернулась в Першу миколаївську державну нотаріальну контору Миколаївської області, для оформлення своїх спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON] та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Однак позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки [PERSON] не було подано заяву до нотаріальних органів України про прийняття спадщини впродовж шести місяців з моменту її відкриття після смерті матері [PERSON] відповідно до ст. 549 Цивільного Кодексу УРСР (в редакції 1963 року) та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Ухвалою від 22.01.2024 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання та витребувані докази. 13.03.2024 представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю їхнього представника. 16.04.2024 до суду надійшла спадкова справа №271/2022 після смерті [PERSON] 26.09.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення та надані докази. Згідно яких Свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] було видано [PERSON] 07.12.1998, тобто до прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно позиції Верховного Суду, відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про проведення державної реєстрації права власності спадкодавця не може бути підставою для висновку про відсутність самого права та неможливість переходу вказаного права у порядку спадкування за законом. Отже [PERSON] отримавши 07.12.1998 Свідоцтво про право власності на житло, яке також міститься в архівних матеріалах КП ММБТІ, набула право власності на 1/3 частку зазначеної квартири адже на той час законодавство не передбачало його обов`язкової реєстрації. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було прийнято 01.07.2004, тобто після смерті спадкодавця. Ухвалою від 26.09.2024 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 20.03.2024 представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала. Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи №271/2022, суд приходить до наступного Згідно зі ст. ст.12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 07.12.1998, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/3 частки кожному належить [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Право власності [PERSON] і [PERSON] по 1/3 частки за кожним на вищевказану квартиру 19.08.2024 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав, що підтверджується витягами з вказаного реєстру. Право власності [PERSON] в Державному реєстрі речових прав та КП ММБТІ зареєстровано не було. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав (постанова Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №363/4852/17). Отже, право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.12.1998. [PERSON] померла [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом ЗАГС адміністрації м. Орська Оренбурзької області, актовий запис №676 віл 13.02.2001. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки в квартирі [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого 31.07.1949 Верхньо Кардаілівською селищною радою Кваркенського району Оренбурзької області, актовий запис №22 від 31.07.1949, де його батьками вказані: батьком - [PERSON] та матір`ю [PERSON] . Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Враховуючи те, що [PERSON] померла [INFO] , тому до правовідносин щодо спадкування має застосовуватись ЦК України (1963 року). Відповідно до статті 524 ЦК України (1963 року) (тут і надалі у редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Статтею 529 ЦК України (1963 року) визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно із статтею 548 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] з 14.06.1996 зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , та [PERSON] знята з реєстрації 22.02.2001 у зв`язку із її смертю, що підтверджується довідкою ЖКП «Заводське-2» ЖЄД №9 за №2942 від 10.11.2005, що міститься в матеріалах справи. Спадкова справа після смерті [PERSON] відсутня, згідно інформації в Спадковому реєстрі. [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] не звертався, оскільки на час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] був зареєстрований разом із матір`ю та фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, тому прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] у вигляді 1/3 частки квартири [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 02.05.2022 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1229. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його дружина позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, вданого 26.02.1969 Орським міським ЗАГС Оренбурзької області, актовий запис № 386 від 26.02.1969. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] 26.10.2022 звернулась до Першої миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 02.08.2023, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належні частки квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки [PERSON] не було подано заяву до нотаріальних органів України про прийняття спадщини впродовж шести місяців з моменту її відкриття після смерті матері [PERSON] відповідно до ст. 549 Цивільного Кодексу УРСР (в редакції 1963 року) та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Згідно із частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст.1216,1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею ст. 1270 ч.1 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у вигляді 2/3 часток квартири [ADDRESS] . Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Таким чином, при обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права, відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, з огляду на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право власності на спадщину у порядку спадкування після смерті [PERSON] позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , після смерті її чоловіка [PERSON] , не суперечать закону, не порушують права, свободи та інтереси інших осіб та підлягають задоволенню.

Outcome: approved