Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить постановити рішення, яким встановити факт його постійного проживання з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини з серпня 2007 року по [INFO] . Просить також визнати за ним право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами загальною площею 45,60 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , а також право власності на земельну ділянку кадастровим номером 7321585200:01:001:0033, що знаходиться на території Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області. Підставою для звернення до суду із даною позовною заявою є та обставина, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права шляхом оформлення спадщини після смерті спадкодавця - матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки останньою за життя не виготовлено правовстановлюючих документів на спадкову масу, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки, які є предметом спору. На даний час склалися обставини, які спонукають позивача звернутися до суду для вирішення вказаного спору. Ухвалою судді від 26.09.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі в порядку загального позовного провадження. 11.12.2023 представником позивача адвокатом Петікар А.В. суду надано уточнюючу позовну заяву. Того ж дня представником відповідача адвокатом Павчуком С.І. суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого їх сторона позовні вимог не визнала з підстав викладених в ньому. Ухвалою суду від 12.12.2023 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Петікар А.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив наступне. Так, вказав, що позивач [PERSON] є рідним онуком спадкодавця [PERSON] . Остання за життя склала заповіт на його користь, яким все своє майно заповіла саме йому. Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення спадщини позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не був зареєстрований на момент відкриття спадщини із спадкодавцем. Дана обставина є перешкодою для оформлення спадщини, а тому просить встановити факт його проживання із [PERSON] на момент її смерті. Також вказав, що позивач постійно був зареєстрований в [ADDRESS] , хоча й фактично проживав з 1999 року та станом на 2008 рік в с. Кадубівці разом із спадкодавцем. При цьому, відповідач [PERSON] на момент смерті своєї матері за спірною адресою не проживав, а почав там жити значно пізніше. Відносно визнання права власності на спадкову масу, то вказав, що це питання просить вирішити саме в судовому порядку, оскільки спірний житловий будинок був збудований спадкодавцем до 1991 року, однак остання не отримувала правовстановлюючі документи на нього, що є перешкодою в оформленні спадщини. Щодо земельної ділянки, то оскільки втрачено оригінал правовстановлюючого документу, а саме державного акту про право власності на земельну ділянку, то підтвердження такого права також вимагає наявності відповідного судового рішення. Представник відповідача адвокат Павчук С.І. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що на момент відкриття спадщини позивач [PERSON] не проживав з спадкодавцем. Після її смерті не звертався до нотаріуса з вимогою про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що її не прийняв. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію свого представника і також просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] суду пояснив, що дійсно позивач [PERSON] з дитинства проживав за спірною адресою разом з його матір`ю. Однак після повернення зі служби в армії в 2001 році та подальшого одруження він перейшов жити в інший \~ \~ \~ \~ житловий будинок в с. Кадубівці, який йому придбала його матір [PERSON] . На момент смерті [PERSON] позивач не проживав з ними, а лише він один там проживав з матір`ю. Разом з тим, йому відомо, що покійна склала заповіт незадовго до смерті, на все своє майно, саме на ім`я позивача [PERSON] . Останній же почав проживати в спірному житлі лише з 2020 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою покійної [PERSON] . Разом з останньою з дитинства проживав в спірному житлі і позивач [PERSON] . Приблизно в 2001-2002 роках матір позивача [PERSON] придбала для останнього в їхньому с. Кадубівці житловий будинок в якому він почав проживати із своєю сім`єю. При цьому, з покійною [PERSON] залишився проживати до її смерті відповідач [PERSON] , який і в подальшому там жив. Позивач [PERSON] в спірному житловому будинку почав знову проживати вже після повернення з АТО, приблизно в 2020 році, спільно із новою дружиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що проживає по сусідству та йому особисто відомо, що відповідач [PERSON] постійно проживав із матір`ю [PERSON] до її смерті. Потім також продовжував там проживати до того моменту як пішов служити в АТО. Відносно позивача [PERSON] , то пояснив, що він там жив в дитинстві, а на момент смерті спадкоємця проживав в їхньому с. Кадубівці з сім`єю, але за іншою адресою. В подальшому ж позивач дійсно перейшов проживати в житловий будинок за спірною адресою. Свідок [PERSON] під час надання пояснень пояснив, що він також є сусідом сторін по справі. Йому відомо, що на момент смерті [PERSON] з нею разом в спірному житловому будинку проживав і позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] . При цьому, покійна склала заповіт саме на позивача. Разом з тим, на період смерті [PERSON] він перебував за межами України, крім того, він не бував у них вдома, а тому дану інформацію він особисто не сприймав. Просто йому відомо про це. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає з сторонами по сусідству. Йому відомо, що позивач з дитинства проживав за адресою місцезнаходження спірного житлового будинку. Після свого одруження він почав проживати окремо. Однак, на момент смерті [PERSON] , на його думку, він вже знову проживав з нею разом із сім`єю. Відповідач [PERSON] також там проживав. Також, після повернення зі служби в АТО позивач зробив ремонт в спірному житлі. Вислухавши пояснення відповідача та представників сторін, заслухавши пояснення свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть № [NUMBER] , яке видано 27 серпня 2008 року Виконкомом Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області (а. с. 9). Відповідно, після смерті останньої відкрилась спадщина на її майно та яке, згідно заповіту від 15 серпня 2008 року посвідченого секретарем виконкому Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, померла [PERSON] заповіла все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось позивачу [PERSON] . Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.09.2022 (а.с. 10), нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою такої відмови послужило пропущення строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та перебування спадкоємця на реєстраційному обліку не за місцем останнього проживання померлої. Відповідно до відмітки в паспорті позивача [PERSON] (а. с. 5), то місце проживання останнього з 05.01.2000 зареєстровано за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 07.11.2022 (а. с. 11) [PERSON] проживає по [ADDRESS] з вересня 1989 року по даний час, але не зареєстрований. Згідно акту опитування свідків від 07.11.2022 № 2085 (а. с. 12), то свідки [PERSON] та [PERSON] засвідчили власним підписом інформацію про те, що з вересня 1989 року по даний час [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Зі змісту копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 16.08.2005 (а. с. 13-14) видно, що покійній [PERSON] належала на праві власності земельні ділянка площею 1,16 га на території Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області. Зі змісту довідки Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 18.08.2023 (а. с. 15) вбачається, що згідно по господарської книги № 3 об`єкт погосподасрького обліку № 0110 сторінка № 67 житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] належав [PERSON] . На замовлення позивача [PERSON] виготовлено технічний паспорт (а. с. 16-20) зі змісту якого вбачається схема розташування будівель та споруд за місцезнаходженням спірного домогосподарства, їх план, експлікацію та характеристику всіх об`єктів. З матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] (а. с. 78-97) вбачається, що вона сформована на підставі заяви відповідача [PERSON] 04.09.2015 та внесено відповідні відомості про це в Спадковий реєстр. Останній повідомив нотаріуса про фактичне прийняття спадщини. Про факт такого прийняття свідчить і довідка сільської ради з якої вбачається, що на момент смерті [PERSON] 27.08.2008 з нею в одному будинку роживав [PERSON] . Тут же міститься і заява позивача [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом від 19.09.2022. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28.11.2022 встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті та відповідно відкриття спадщини. Однак, рішенням Чернівецького апеляційного суду від 22.06.2023 вищевказане рішення суду скасовано та заяву [PERSON] залишено без розгляду в зв`язку з наявністю спору про спадкові права між спадкоємцями. Постановою нотаріуса від 11.07.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він не надав відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вирішуючи спір в межах предмету доказування, а саме права на спадкування та визнання права власності на спадкову масу, суд застосовує такі норми матеріального права. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, згідно ч. 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання\~фізичної особи\~згідно з\~ч.\~ч.\~1,\~6\~ст.\~29\~ЦК України\~є житло,\~в якому\~вона проживає\~постійно або\~тимчасово.Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. У п. 23 вищевказаної Постанови вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. За змістом пунктів 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року№296/5, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до ст. 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст. 1268ЦКУкраїни підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 633/344/16-ц. Таким чином, позивач [PERSON] , як спадкоємець по заповіту складеному 15.08.2008 міг би вважитися таким, що прийняв спадщину, якби він постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті, тобто 27.08.2008 та протягом шести місяців не подав би заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач [PERSON] протягом строку, що встановлений нормою ст. 1270 ЦК України, не звертався до нотаріуса із відповідною заявою про відмову від прийняття спадщини. Що є лише однією з підстав належного спадкування. Разом з тим, судом встановлено, що позивач [PERSON] на момент смерті [PERSON] , тобто на час відкриття спадщини, із останньою не проживав. Це в судовому засіданні підтверджено показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які детально пояснили та повідомили суду про те, хто проживав із покійною [PERSON] на момент її смерті. Будучи допитаним в якості свідка відповідач [PERSON] також детально розповів про періоди життя позивача [PERSON] , підтвердивши, що останній не жив в спірному будинку на момент смерті його матері. Ці ж покази підтверджені його заявою про фактичне прийняття спадщини та довідкою від 17.08.2015 сільської ради щодо проживання з [PERSON] на момент її смерті лише сина [PERSON] . Надаючи аналіз таким письмовим доказам як довідка від 07.11.2022 № 2086 та акт опитування свідків від 07.11.2022, то суд звертає увагу на той факт, що їх зміст не відповідає поясненням самого позивача [PERSON] . Оскільки останній сам пояснив, що після проходження служби в армії він одружився та тривалий час проживав в с. Кадубівці в житловому будинку, який був придбаний йому його матір`ю за іншою адресою. У зв`язку із цим, суд вважає, що вказані письмові докази не можуть бути покладені в основу прийнятого рішення. Вони не відповідають встановленим обставинам в справі, а тому оцінюються судом як недостовірні, у зв`язку із чим відхиляються. Також, суд критично ставиться до показів свідків [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, останній вказав, що безпосередньо не сприймав інформацію про яку повідомив суд, оскільки на момент смерті [PERSON] тривалий час перебував за межами України. Щодо показів свідка [PERSON] , то вони є плутаними, оскільки він не зміг точно зазначити коло осіб, які проживали з [PERSON] на момент її смерті. Він повідомив також, що з позивачем проживала його сім`я, що не відповідає дійсності та показам самого позивача. Інші, досліджені в судовому засіданні докази, не дають суду підстав вважати, що позивач [PERSON] проживав із спадкодавцем [PERSON] спільно на момент її смерті та час відкриття спадщини. У зв`язку з цим, така позовна вимога позивача задоволенню не підлягає. Відносно інших позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на об`єкти спадкового майна, то суд зазначає, що вказані позовні вимоги є похідними від первинної вимоги. Та могли бути предметом вирішені лише в разі встановлення факту постійного проживання позивача із спадкодавцем. В іншому випадку, підстав для визнання за позивачем відповідного права власності на зазначені об`єкти не має. У зв`язку із викладеним, в задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання за ним права власності на спірне майно необхідно відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed