Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

У серпні 2023 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області, в якому просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач послалася на те, що 22.03.2008 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, який 15.11.2011 року було розірвано на підставі рішення Нікопольського міськрайоного суду, справа № 2-5113/11, провадження №2/426/10600/11. В шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Наразі вона перебуває у шлюбі з [PERSON] , після шлюбу її прізвище змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу з відповідачем донька постійно проживає із нею за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації місця проживання. Донька знаходитися на повному її матеріальному утриманні. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку батька. Відповідач, життям доньки не цікавиться, жодної участі у її вихованні не приймає, матеріальної допомоги також не надає, аліменти не сплачує, має заборгованість по сплаті аліментів. Вона неодноразово зверталася до відповідача з приводу надання ним дозволу на здійснення реєстрації місця проживания доньки за місцем її реєстрації, однак відповідач таку згоду надати відмовляється та не бажає спілкуватися з цього приводу. 12.04.2023 року вона звернулася до Виконкому Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району, Дніпропетровської області з питання реєстрації місця проживання дитини [PERSON] , за моїм місцем реєстрації, однак їй було відмовлено через відсутність письмової згоди батька дитини на реєстрацію. Невизначеність реєстрації місця проживання дитини за фактичним проживанням з матір`ю суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Вирішити це питання мирним шляхом неможливо, оскільки відповідач самоусунувся від виконання обов`язків з утримання виховання доньки. Зазначає, що відповідач порушує права дитини і вчиняє дії, які суперечать інтересам їх спільної дитини, у зв`язку із чим звертається до суду із відповідним позовом. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.08.2023 року цивільну справу за вищевказаною позовною заявою передано на розгляд за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. 23 жовтня 2023 року на адресу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області про надання дозволу на реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини без згоди батька. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2023 року вищезазначену цивільну справу передано на розгляд судді Кондрашову І.А. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2023 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом (повідомлення) сторін. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час розгляду справи повідомлена належним чином, у прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи, в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. З матеріалів справи встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданої виконкомом Червогригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області 15.08.2008 року. Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та проживає разом із неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . 12.04.2023 року позивач звернулася до Виконкому Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району, Дніпропетровської області з питання реєстрації місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Із відповіді на заяву від 12.04.2023 року вбачається, що позивачу було відмовлено в зв`язку із відсутністю згоди іншого з батьків. Зазначені обставини визнані відповідачем у справі, а тому не потребують доказування, відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно із ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч ч. 1, 2ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012р. №1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вноситься до заяви одного з них. При проживання батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно - територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно - довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. Пунктом 3.3 Порядку передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за однією адресою при знятті з реєстрації одного з батьків разом з дитиною/дітьми до 14 років другий з батьків надає письмову згоду на зняття дитини/ дітей з реєстрації місця проживання. Відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 року №1077 (із змінами та доповненнями), реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації з попереднього місця проживання, але якщо батьки дитини, яка не досягла 14 років, проживають за різними адресами, для реєстрації її місця проживання разом з одним із батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як встановлено судом, за відсутності письмової згоди батька на реєстрацію місця проживання дитини, позивач позбавлена можливості зареєструвати місце проживання неповнолітньої доньки. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо надання дозвіл на реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини без згоди батька, оскільки заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, оскільки, невизначеність реєстрації місця проживання [PERSON] , суперечить інтересам позивачки та її неповнолітньої дитини та суттєво обмежує реалізацію прав останньої, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, то суд дійшов такого висновку. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладання мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, суд вважає, що 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків - стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved