Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

Зміст первісних позовних вимог У червні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання сина - [PERSON] , [INFO] , в якій просить суд: 1. Визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , із батьком - [PERSON] . 2. Встановити наступний графік перебування дитини [PERSON] , [INFO] , із матір`ю -[PERSON] : - кожного вівторка з 17:00 години до 08:00 години кожної середи (інший час визначається за домовленістю сторін); під час канікул з 09:00 години кожного вівторка до 09:00 години кожної середи (інший час визначається за домовленістю сторін) (ночівля за місцем проживання матері). Кожного четверга з 17:00 до 21:00 години (інший час визначається за домовленістю сторін); під час канікул з 09:00 до 21:00 години (інший час визначається за домовленістю сторін). Кожну неділю з 09:00 до 20:00 години (інший час визначається за домовленістю сторін); під час канікул з 09:00 до 21:00 години (інший час визначається за домовленістю сторін); - на свята: Новий рік, Різдво Христове, Пасха, день народження [PERSON] встановити перебування [PERSON] з матір`ю рік через рік (один рік з матір`ю, один з батьком); - 22 травня, 15 вересня та 08 вересня кожного року встановити перебування [PERSON] з матір`ю з 17:00 до 21:00 години (інший час визначається за домовленістю сторін); під час канікул з 09:00 до 21:00 години (інший час визначається за домовленістю сторін); - встановити, що завчасно узгодивши з батьком -[PERSON] та попередивши його (за 10 днів до дати від`їзду шляхом направлення листа на електронну пошту [INFO] ), [PERSON] має право на період канікул у навчальних закладах, які відвідує [PERSON] , брати дитину до себе за місцем свого проживання та відпочивати разом з ним на території України по 14 днів 2 рази на рік, або на інший строк за домовленістю з [PERSON] (в цей період часу дитина ночує у матері). 3. Встановити, що графік, наведений в п. 4 прохальної частини цього позову, не буде застосовуватися на час відпустки батька -[PERSON] , за умови, що батько проводить відпустки за межами України. Встановити, що термін відпустки, яка проводиться [PERSON] разом з сином за межами України, не повинен перевищувати 20 днів підряд, або інший термін за домовленістю сторін. 4. Встановити, що, якщо в період канікул [PERSON] перебуває з матір`ю в межах м. Києва, то в цей час батько - [PERSON] має право на спілкування з сином. 5. Встановити, що зазначений в п. 4 прохальної частини цього позову графік спілкування не може порушувати графіку навчання в навчальних закладах, тренувань в спортивних секціях та відвідування [PERSON] гуртків, а саме в разі необхідності відвідання [PERSON] будь-яких секцій та гуртків в день або години спілкування його з матір`ю, матір -[PERSON] зобов`язана привозити сина на заняття без запізнень. 6. Встановити умови перебування [PERSON] разом із матір`ю -[PERSON] , із дотриманням матір`ю наступних зобов`язань: - добросовісно та належним чином виконувати обов`язки матері; - піклуватися про стан здоров`я дитини, при перших ознаках захворювання негайно повідомляти батька - [PERSON] ; - піклуватися про фізичний, моральний та духовний розвиток сина, про одяг, їжу та інші необхідні речі; - повертати дитину у визначений час до місця проживання або іншого місця, спеціально обумовленого батьком -[PERSON] ; - забезпечити дитині комфортні та безпечні умови проживання та відпочинку; - перевозити дитину в автомобілі виключно в дитячому автомобільному кріслі. 7. Встановити, що обов`язок забирати дитину з місця його проживання, місця навчання або іншого обумовленого місця, під час перебування дитини -[PERSON] із матір`ю, покладається на [PERSON] . Встановити, що обов`язок повертати/приводити дитину до місця його проживання, місця навчання або іншого обумовленого місця покладається на [PERSON] . 8. Встановити, що 26 травня, 19 квітня, 21 квітня, 18 червня та 05 липня кожного року [PERSON] перебуває з батьком. 9. Встановити, що мати малолітнього [PERSON] , маючи намір на період спільного проведення часу з сином відповідно до умов, зазначених у п.4 прохальної частини цього позову, виїжджати з сином за межі міста Києва або України, зобов`язана ставити [PERSON] до відома. Встановити, що маючи намір виїжджати з сином за межі України, батьки зобов`язані завчасно (не менше як за 20 днів до бажаної дати виїзду за межі України), повідомити другу сторону, причому жодна сторона не повинна безпідставно ухилятись від надання дозволу другому з батьків на виїзд з малолітнім [PERSON] за межі України за умови зазначення в дозволі конкретних строків поїздки, переліку країн та мети поїздки, а також не повинні безпідставно ухилятись від надання дозволу другому з батьків на виготовлення проїзного документу дитини. 10. Встановити, що за згодою сторін, графік перебування малолітнього [PERSON] з матір`ю, [PERSON] , може бути змінений за попередньою згодою між батьками. 11. Зобов`язати батьків малолітнього [PERSON] належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання, контактних телефонів, та будь-які інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань, не підбурювати дитину один проти одного. 12. Встановити, що у випадку, коли під час перебування у матері [PERSON] захворіє, мати буде зобов`язана негайно повідомити про це батька, який вправі негайно забрати [PERSON] , крім випадків, коли це категорично неприпустимо за медичними показниками (встановити, що [PERSON] в такому разі має право відвідати місце, де перебуває [PERSON] одноособово або разом з лікарем, перевірити та впевнитись у таких показниках). 13. Встановити, що інформація про дату та час, коли [PERSON] забирає та повертає сина до [PERSON] , заноситься у журнал з підписами сторін. Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів та про виклик свідків. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебувають у шлюбі та мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що починаючи з листопада 2020 року ставлення відповідача до позивача різко мінилося, відповідач робила все можливе, щоб ускладнити взаємні стосунки. Зокрема, відповідач вчиняла імпульсивні дії, проявляла нестриману поведінку, намагалась вчиняти тиск на позивача шляхом виклику поліції та посилань на вчинення домашнього насилля з боку позивача, якого позивач насправді не вчиняв. Відповідач неодноразово вдавалась до провокацій, підвищувала голос, кричала та проявляла зневажливу поведінку відносно позивача, в тому числі і у присутності малолітньої спільної дитини сторін, на психоемоційний стан якої така поведінка могла мати лише виключно негативний вплив. На заклики позивача поводити себе спокійніше, зокрема у присутності сина, відповідач не реагувала. Крім того, застосовувала до малолітньої дитини силу (могла схватити за вухо, так що воно потім синіло, або кинути на ліжко, якщо дитина відмовлялась спати). Внаслідок неналежної поведінки відповідача, пов`язаних із порушенням громадського спокою, позивачем також здійснювались звернення до органів Національної поліції України. Наразі сторони перебувають у процесі розірвання шлюбу, відповідна позовна заява подана відповідачем до Деснянського районного суду міста Києва та розглядається у справі №754/2165/21. Позивач вказує, що 03 березня 2021 року [PERSON] ініціювала чергову сварку, після чого разом із своєю донькою [PERSON] залишила квартиру за адресою: [ADDRESS] . Моменту залишення ними квартири позивач не бачив та присутнім не був. Під час залишення квартири відповідачем були зібрані та винесені усі особисті речі, речі її доньки, а також речі спільного із позивачем малолітнього сина. Натомість, позивач забрав сина, [PERSON] , з дитячого садка, та привів його до своєї матері - бабусі малолітньої дитини. Увечері 03 березня 2021 року між сторонами відбувся телефонний дзвінок, під час якого позивач повідомив відповідачу місцезнаходження дитини, і підтвердив, що наступного дня відведе сина до дитячого садка задля приймання участі у ранкових святкових заходах. Невдовзі того ж вечора за повідомленням відповідача на адресу органів Національної поліції, за адресою [ADDRESS] , де на той момент знаходились позивач із сином, прибули представники поліції, які зафіксували місцезнаходження дитини - [PERSON] , та підтвердили, що він знаходиться із батьком, в належних умовах та без ризиків для його життя і здоров`я. 04 березня 2021 року позивач привів сина до дитячого садка на ранкові святкові заходи. Відповідач, яка була про дане свято проінформована та знала час і дату його проведення, на ньому не з`явилась. Позивач зазначає, що відповідач раніше вже вдавалась до подібних зникнень: так, 07 листопада 2020 року відповідач пішла з дому, залишивши спільного з позивачем сина та доньку від попереднього шлюбу у квартирі на свою подругу, не попередивши позивача про її відсутність протягом всього дня, хоча точно знала, що позивача не буде вдома до 19:00, та прийшла додому тільки в близько 23 години. 09 листопада 2020 року до позивача зателефонувала подруга відповідача, яка повідомила, що [PERSON] начебто забрала швидка допомога та доставила до лікарні, проте дізнатись, у яку саме лікарню потрапила дружина, позивачу не вдалося -у кожному закладі охорони здоров`я, до якого він телефонував, [PERSON] була відсутня. Пізніше, після розпитування подруги відповідача, яка зателефонувала із зазначеною звісткою, остання повідомила, що насправді відповідач у лікарні не перебуває, а цю неправдиву інформацію вона повідомила за її особистим проханням. Так, у зв`язку із зазначеним, позивачем було здійснено звернення до поліції щодо зникнення дружини. 26.05.2021 відповідач зробила спробу відібрати у позивача малолітню дитину із застосуванням сили в присутності та за участю правоохоронних органів. Цього дня позивача було викликано до ювенальної поліції, куди він з`явився разом із сином -[PERSON] . Під час розмови із представниками поліції з`явилась відповідач, схопила дитину та почала у поспіху вибігати із нею, у зв`язку із чим позивач, для якого така спроба відняти сина виявилась неочікуваною, вчинив спробу зупинити відповідача. Проте працівники поліції схопили його, застосувавши фізичну силу, не надали змоги ані поспілкуватись із відповідачем, ані завадити виведенню дитини, в той час, як мати відповідача [PERSON] , що з`явилась разом із нею, била позивача сумкою по голові. У зв`язку із зазначеним відповідач отримала змогу силою забрати сина сторін та вивезти у місце невідоме позивачу. У зв`язку із чим позивач звернувся до правоохоронних органів щодо неправомірного відібрання малолітньої дитини, а також вернувся до відділу судово-медичної експертизи, де було встановлено нанесення позивачу легких тілесних ушкоджень. Позивач вважає, що наведена ситуація була заздалегідь спланована та ініційована відповідачем, оскільки відповідач не має змоги законним способом забезпечити проживання сина сторін із нею, оскільки об`єктивно не має належних умов для виховання дитини та забезпечення їй потрібного рівня проживання, дозвілля, турботи та нагляду, що обґрунтовується позивачем та наводиться ним у цій позовній заяві. Позивач стверджує, що має всі належні умови для проживання дитини та здатний забезпечити сину належний рівень виховання, освіти, дозвілля та розвитку. Дитина емоційно прив`язана до батька, позивач здатний та має відповідну можливість створити для сина умови стабільності та безпеки, забезпечити фізичний та психоемоційний комфорт. Зокрема, позивач піклується про стан здоров`я дитини та його розвиток, під час проживання дитини у нього займався його вихованням, забезпечував відвідування лікарів та належний раціон харчування з урахуванням стану здоров`я дитини - лактозної непереносимості. Для забезпечення належного розвитку дитини, виховання, спілкування та соціальної адаптації, а також задля отримання сином дошкільної освіти, позивачем було укладено договір із приватним дитячим садочком "Lucky kids club", який [PERSON] відвідував з квітня по травень 2021 року. Також позивачем 01.04.2021 було укладено договір надання оплатних послуг з метою відвідування [PERSON] розвиваючих гуртків для розширення кругозору, отримання позашкільної освіти, усестороннього розвитку та проведення дозвілля. Проте відповідачем чинились перепони щодо відвідування сином дитячого садочку, здійснювались спроби вивести дитину таємно та всупереч порядку закладу дошкільного розвитку. Зокрема, 28 квітня 2021 року відповідач разом із невідомими особами з`явилась до означеного дитячого садочку та силою намагалась вивести звідти дитину, виривала її з рук вихователя, галасувала, поводила себе агресивно та нестримно. Окрім того, відповідачем було ініційовано розірвання договору із центром розвитку дітей «Lucky kids club» - так, за її заявою договір було розірвано. Позивач зазначає, що під час проживання сина сторін із ним, він надавав відповідачу змогу спілкуватись із дитиною засобами телефонного зв`язку, неодноразово пропонував їй приїхати та провести час із дитиною у сумісній присутності батька та матері, проте відповідач на такі пропозиції реагувала виключно негативно та ніяк не сприяла намаганням позивача мирно вирішити питання побачень. Окрім того, позивачем зазначається, що під час телефонного спілкування із дитиною, яке відбувалось між сином сторін та його матір`ю під час проживання дитини із батьком, відповідач задавала провокуючі питання щодо насилля, чим викликала у дитини стан тривожності та небажання продовжувати розмову. Позивач стверджує, що коли малолітня дитина перебувала із матір`ю в період із 26 травня по 01 червня 2021 року внаслідок відібрання дитини у позивача за обставин, що мали місце 26 травня 2021 року, позивач не мав жодної змоги встановити контакт із сином, поспілкуватись із ним, побачитись. Відповідач не повідомляла ані місцезнаходження дитини, ані інформацію про його стан та самопочуття позивач не отримав жодної фотографії, жодного разу під час спроб поспілкуватись телефоном відповідач не передала слухавку сину, чим протиправно позбавив позивача права спілкуватися із малолітнім сином. Зміст зустрічних позовних вимог У зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації позивачка за зустрічним позовом просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Вимоги зустрічної позовної заяви мотивовані тим, що з 2018 року до 28.12.2020 сторони, разом із дітьми, сином [PERSON] , [INFO] , та донькою від іншого шлюбу, [PERSON] , [INFO] , проживали за адресою: [ADDRESS] . З 28.12.2020 до 03.03.2021 сторони, разом із дітьми проживали за адресою: [ADDRESS] . Позивачка за зустрічним позовом стверджує, що з початку 2020 року [PERSON] почав вчиняти протиправні дії, які полягали у вчиненні домашнього насильства відносно позички за зустрічним позовом та її дітей. Зокрема, вчиняв психологічний тиск на неї, у присутності дітей, що негативно позначалося на їх психіці, зачиняв позивачку за зустрічним позовом з дітьми в окремій кімнаті, не дозволяв вийти, обмежуючи їх простір, відбирав ключі від квартири, постійно виганяв з квартири, зазначаючи, що це його власність і він має на це право, постійно створював «штучні» конфлікти, а після цього звертався до органів НПУ із завідомо неправдивими свідченнями щодо розшуку позивачки за зустрічним позовом. [PERSON] постійно принижував неповнолітню дитину, [PERSON] , зокрема, обмежував права дитини щодо спілкування з однолітками, перешкоджав її соціалізації, постійно принижував дитину, а також застосовував відносно доньки фізичну силу, застосовував фізичну силу відносно малолітнього сина, зокрема, бив дитину лінійкою, коли син відмовлявся їсти. Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що 22.01.2021 між сторонами стався черговий конфлікт під час якого відповідач за зустрічним позовом принижував позивачку за зустрічним позовом та її доньку, висловлювався в їх бік нецензурною лайкою в присутності малолітнього сина. Такі дії [PERSON] призвели до того, що позивачка за зустрічним позовом була вимушена забрати дітей та переїхати за адресою своєї реєстрації та звернутися до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про розірвання шлюбу. Позивачка за зустрічним позовом стверджує, що 03.03.2021 [PERSON] побачив, що вона збирає речі, вкрав паспорт та телефон, документи доньки, закордонний паспорт сина, про що позивачка за зустрічним позовом дізналася 05.03.2021, у зв`язку з чим звернулася до поліції з приводу викрадення документів. Цього ж дня [PERSON] викрав сина з дитячого садочка, на прохання позивачки за зустрічним позовом повернути дитину, [PERSON] сказав, що син вже в «надійному місці» і що сина він не віддасть. Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що нею 05.03.2021 була подана заява до Деснянського районного управління поліції в м. Києві щодо факту викрадення сина [PERSON] , а також була подана заява про вчинення домашнього насильства в сім`ї, а 06.03.2021 подана заява до Києво-Святошинського районного управління поліції в м. Києві. 12.03.2021 позивачка за зустрічним позовом звернулася до Служби у справах дітей Святошинської РДА та до Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві із заявами про вчинення протиправних дій відносно малолітніх дітей. Позивачка за зустрічним позовом вказує, що 12.03.2021 вона зателефонувала відповідачу за зустрічним позовом та повідомила, що хоче побачити сина, на що відповідач погодився та сторони дійшли домовленості, що позивачка за зустрічним позовом 13.03.2021 зможе побачити сина, але 13.03.2021 вона приїхала за адресою реєстрації відповідача за зустрічним позовом, аби дізнатися де і в якому стані перебуває дитина, та викликала наряд поліції. Дочекавшись наряд, разом із співробітниками органів НПУ дзвонила у двері, просила побачити дитину. На дзвінки відповідач за зустрічним позовом не реагував, за адресою реєстрації не знаходився, але пізніше з`явився до чергової частини поліції без сина. На питання позивачки за зустрічним позовом, де і в якому стані перебуває дитина, не відповів, зазначив, що не віддасть сина, оскільки позивачка за зустрічним позовом, на його думку, неврівноважена. Позивачка за зустрічним позовом звернулася із заявою до Святошинського районного відділу НПУ про оголошення дитини у розшук. Позивачка за зустрічним позовом зверталася до народного депутата України, Голови Комітету Верховної Ради України з питань прав людини, деокупації та реінтеграції тимчасово окупованих територій у Донецькій, Луганській областях та Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, національних меншин і міжнаціональних відносин із клопотанням про допомогу [PERSON] 05.04.2021 народним депутатом України [PERSON] було направлено депутатське звернення до Міністра ВС України [PERSON] 28.04.2021, як зазначає позивачка за зустрічним позовом, вона хотіла побачити свого сина та прибула до дитячого садка, в якому міг перебувати її син. Побачивши дитину, позивачка за зустрічним позовом мала змогу лише декілька хвилин обійняти дитину, оскільки після цього родичка відповідача за зустрічним позовом, яка працює у дитячому садочку, повідомила останньому, що позивачка за зустрічним позовом приїхала до дитячого садочка та дитину насильно, застосовуючи фізичну силу щодо позивачки за зустрічним позовом та самої дитини, відібрали у матері, зачинили двері дитячого садочка, а прибувший відповідач за зустрічним позовом заборонив позивачці за зустрічним позовом бачитися із сином та повідомив, що він не віддасть дитину. 26.05.2021 під час візиту до СЮП Святошинського району позивачка за зустрічним позовом забрала сина додому [ADDRESS] . Як зазначає позивачка за зустрічним позовом, 31.05.2021 групою осіб за участі [PERSON] в під`їзді будинку по [ADDRESS] вчинили викрадення малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , завдавши дитині тілесних ушкоджень в момент викрадення, а також із застосуванням фізичної сили щодо бабусі дитини, [PERSON] , позивачки за зустрічним позовом та її неповнолітньої дитини, [PERSON] , 2010 р.н., про що було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, відповідні дані внесені до ЄРДР за № 12021105030001411, № 12021105030001412, № 12021105030001349. Дитина має генетичне захворювання - лактозна непереносимість та алергія на білок, у зв`язку з чим дитина потребує спеціального лікувального, збалансованого харчування та нагляду лікаря-спеціаліста. Позивачка за зустрічним позовом вказує, що дитина постійно перебувала під її наглядом, оскільки вона має медичну освіту та в будь-яку мить зможе екстрено допомогти дитині-алергіку, в свою чергу, [PERSON] , не має медичної освіти, до цього часу, не займався дитиною, його вихованням, свій вільний час проводив в своїх інтересах та не має жодного уявлення, як саме, в критичний момент допомогти дитині. Позивачка за зустрічним позовом вказує, що [PERSON] не може постійно доглядати за сином, оскільки працює охоронцем та залишає дитину на свою матір, яка є пенсіонеркою, людиною похилого віку, та фізично не може наглядати за малолітньою дитиною. Станом на день подання даної заяви внаслідок дій [PERSON] , що полягають у самочинній зміні місця проживання малолітнього сина, дитина фактично утримується в ізоляції відповідачем, позивачка за зустрічним позовом позбавлена можливості спілкуватися з сином, оскільки відповідач перешкоджає їй у цьому. Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що вона створила всі необхідні та належні умови для виховання та розвитку сина. Вона є фізичною-особою підприємцем, отримує прибуток та має можливість матеріально утримувати своїх дітей, має у власності майно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Позивачка за зустрічним позовом вважає, що відповідач за зустрічним позовом, який неодноразово чинив насилля в родині щодо позивачки за зустрічним позовом та її дітей не може виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, не може нести відповідальність за родину та дбати про сина, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, а тому для якнайкращих інтересів сина, для забезпечення його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, враховуючи вік дитини, його прив`язаність до матері, син сторін, [PERSON] , [INFO] , має проживати разом з нею. Письмові заперечення відповідача за первісним позовом щодо вимог первісної позовної заяви Відповідачка за первісним позовом просить суд відмовити у задоволенні первісних позовних вимог вказуючи, що вона має постійне місце роботи та належні умови для проживання малолітнього сина. Відповідачка за первісним позовом вказує, що повністю утримувала малолітнього сина, має постійний стабільний дохід, що дозволяє забезпечувати належний фізичний, інтелектуальний та психологічний розвиток малолітнього сина. Між відповідачем за первісним позовом та малолітнім сином склалися позитивні стійкі соціальні зв`язки. Малолітній син дуже прив`язаний до матері, оскільки саме вона займається його вихованням та піклується про нього. Відповідачка за первісним позовом стверджує, що позивач за первісним позовом переховує малолітнього сина, та перешкоджає їй зустрічам з сином, що виключає для неї як матері можливість реалізувати свої права на участь у догляді та вихованні сина, оскільки у неї відсутні відомості щодо фактичного місця її проживання. Відповідачка за первісним позовом зауважує, що позивач первісним позовом формує у малолітнього сина негативний образ матері, що може спричинити гальмування в розвитку малолітнього сина, оскільки ігноруються особисті потреби дитини. Позивач за первісним позовом в спілкуванні з відповідачем за первісним позовом вдається до відкритих погроз, образ, приниження честі та гідності, застосовує нецензурну лайку, називає її непристойними словами, вживає лексику, недопустиму у нормальному людському спілкуванні. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 23.06.2021 до суду від представника [PERSON] , адвоката Сініциної О.П., надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини у справі № 754/8819/21. Також адвокатом Сініциною О.П. подано заяву про забезпечення зустрічного позову [PERSON] шляхом встановлення обов`язку вчинити певні дії. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року, заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі № 754/8819/21 задоволено частково. Забезпечено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , РНКОПП [NUMBER] , [ADDRESS] , до ухвалення рішення у справі: щотижня у будні дні: з 10:00 год. кожної середи до 10:00 год. кожної суботи; щомісячно у вихідні дні: з 10:00 год. кожної першої суботи до 20:00 год. кожної першої неділі та з 10:00 год. кожної третьої суботи до 20:00 год. кожної третьої неділі. Зобов`язано батька - [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] , передавати малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , матері - [PERSON] , за місцем проживання матері за адресою: [ADDRESS] , у дні, які визначені для побачень. В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити. Вищевказані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції скасовані постановою Верховного Суду від 04 травня 2022 року. 10 серпня 2021 року [PERSON] подано письмові пояснення відповідно до ст. 43 ЦПК України. 19 серпня 2021 року від Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації надійшов лист, до якого додано висновок про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] № 107-40/4683 від 12.08.2021. 30 серпня 2021 року від [PERSON] надійшла заява про виклик свідків та клопотання про прийняття та приєднання письмових доказів до матеріалів справи. 01 вересня 2021 року [PERSON] подано клопотання про долучення доказів, в якому також викладено клопотання про виклик свідків. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 01 червня 2022 року через електронну пошту суду від представника Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації надійшов лист, в якому представник просить суд проводити судове засідання 15.06.2022 без присутності представника служби у зв`язку зі значним виробничим навантаженням, а також підтримує висновок Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від15 червня 2022 року явку представника Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації визнано обов`язковою. У судовому засіданні 28 вересня 2023 року судом допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні 10 листопада 2023 року судом допитано свідка [PERSON] . У судовому засіданні 29 січня 2024 року судом допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні 23 лютого 2024 року судом допитано свідків [PERSON] та [PERSON] 01 березня 2024 року від представника [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких зазначається, що 28 лютого 2022 року через повномасштабне вторгнення на територію України та початок війни, відповідач разом з малолітнім сином через пункт пропуску «Ягодин-Дорогуськ» перетнули кордон з Республікою Польща, та поїхали до Республіки Італія, де проживає мама відповідача. З того часу й по сьогоднішній день відповідач разом з дитиною проживають в Італії, регіон Венето в місті Беллуно за адресою: [ADDRESS] , де мають всі соціально-побутові умови. Будинок, в якому відповідач разом малолітнім сином мешкають належить матері відповідача. Дитина відвідує дитячий садочок Мур-ді-Кадола, займається плаванням (відвідує басейн), проходить відбір до гуртку дитячого футболу, має санітарну картку STP, що дозволяє отримувати (за необхідності) медичну допомогу. Протягом останніх двох років дитина знаходиться на повному утриманні відповідача, також допомагає й бабуся. Відповідач в Італії працює за контрактом неповний робочий день, має стабільний заробіток, що дозволяє піклуватися про дитину. 05 березня 2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації надійшов лист, в якому представник просить суд проводити судове засідання 29.03.2024 без присутності працівника служби. У судовому засіданні 29 березня 2024 року судом допитано свідка [PERSON] . На стадії додаткових пояснень позивач зазначив, що відповідач за первісним позовом на даний час надає йому можливість спілкуватися з сином засобами телефонного зв`язку, а він перераховує їй кошти на утримання сина. Позивач вважає, що докази відповідачки за первісним позовом є сфабрикованими, а для дитини після повернення з Італії краще буде проживати з батьком. Представник відповідача за первісним позовом на стадії додаткових пояснень зазначила, що відповідачка за первісним позовом може забезпечити дитині належні умови життя, а також вважає, що саме дії позивача за первісним позовом призвели до стану відповідачки за первісним позовом. Позивач за первісним позовом - [PERSON] просив суд задовольнити первісні позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. Представник відповідача за первісним позовом просив суд відмовити у задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити зустрічні позовні вимоги. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований 04 серпня 2018 року та розірваний рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01.10.2021 у справі №754/2165/21. [PERSON] має сина та дочку від попереднього шлюбу. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , відвідував заклад розвитку дітей дошкільного віку «Lucky Kids Club», який розташований у с. Петропавлівська Борщагівка Київської області з листопада 2020 року, що не заперечується сторонами та на підтвердження чого позивачем за первісним позовом надано довідку б/н б/д (а.с.65 т.1). Відповідно до характеристики закладу розвитку дітей дошкільного віку «Lucky Kids Club» б/н б/д, наданою позивачем за первісним позовом, [PERSON] , доброзичливий, вихований хлопчик. За цей час проявив себе як добрий, життєрадісний хлопчик. Батько, [PERSON] , приділяє вихованню дитини багато часу. Батько матеріально забезпечений, [PERSON] має все необхідне для життя і відвідування саду. [PERSON] має відповідний віку фізичний розвиток. Хлопчик виявляє інтерес до навчальних занять, уміє концентрувати увагу на поставленому завданні, відволікається рідко, розуміє інструкції вихователя. [PERSON] володіє досить великим словниковим запасом. В ігровій діяльності проявляє себе активно. Любить гратися, приймає участь у ранках. Вміє малювати, ліпити з пластиліну, [PERSON] - веселий, відкритий хлопчик, адекватно реагує на похвалу і критику. Вміє ділитися з дітьми, розуміє, що таке "погано", намагається втішити іншого сумну дитину, любить тварин. До садочка приводить та забирає батько [PERSON] , окрім цього здійснює всі розрахунки. [PERSON] приймає активну участь у житті садочка (а.с. 71 т. 1). Згідно з відповіддю на адвокатський запит № 24-05 від 24.05.2021, підписаною директором приватного дитячого закладу «LuckyKidsClub» Плахотнюк І. (а.с. 223 т. 1), [PERSON] , [INFO] , відвідував приватний дитячий заклад «LuckyKidsClub» з листопада 2020 року згідно з Договором № 02/11 від 02.11.2020 (послуга повного дня), укладеного між «LuckyKidsClub» та [PERSON] і [PERSON] , мамою та батьком дитини. Пізніше, дитина не відвідувала дитячий заклад більш 2-х місяців. На вимогу батька дитини, [PERSON] , договір, укладений із обома батьками, було анульовано та укладено новий договір № 01/04 від 01.04.2021 із [PERSON] . 28.04.2021 мати дитини, [PERSON] , прибула до дитячого закладу, коли діти знаходились на прогулянці, як вона пояснила, мала бажання забрати сина. В цей час відбувся конфлікт-суперечка між мамою дитини та співробітницею закладу [PERSON] , яка є родичкою сім`ї [PERSON]. Вихователі були вимушені завести дитину до приміщення дитячого закладу, оскільки хвилювались за безпеку, здоров`я та життя дитини. Через деякий час до центру прибув наряд поліції разом з батьком дитини, та конфлікт був вичерпаний. Про те, що відбувається у родині, директора закладу, не повідомили жодним чином. Після конфліктної ситуації співробітник, [PERSON] , звільнена з посади. З приводу надання довідки (довідки б/н б/д, а.с. 65 т. 1), яка, за інформацією адвоката, була надана батьком дитини до матеріалів справи щодо визначення місця проживання дитини директор повідомляє, що довідка щодо перебування дитини у закладі видана нею; щодо надання характеристики дитини (характеристика б/н б/д, а.с. 71 т. 1), [PERSON] , як уповноваженою особою на складення та підписання не видавалось. На копії характеристики, яка була приєднана до адвокатського запиту, стоїть факсиміле, яка виконана та видана Антиповою [PERSON] . Договір про надання оплатних послуг від 01.04.2021 з «Lucky Kids Club» розірвано з 05.05.2021 (а.с. 54-64, 68 т. 1). Згідно з декларацією № 0001-7К66-А1А0 від 23.02.2021 лікарем педіатром [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , надавачем первинної медичної допомоги є Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Деснянського району міста Києва, а законним представником пацієнта вказано [PERSON] (а.с. 108 т. 1). Відповідно до декларації № 0001-14Х3-61А0 від 31.03.2021 лікарем педіатром [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , надавачем первинної медичної допомоги є Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району міста Києва, а законним представником пацієнта вказано [PERSON] (а.с. 31 т. 1). Згідно з випискою із карти амбулаторного хворого Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району міста Києва від 21.04.2021, малолітній [PERSON] , [INFO] , має діагноз лактозна недостатність (а.с. 30 т. 1). Відповідно до пенсійного посвідчення Пенсійного фонду України серія [NUMBER] від 25.02.2021 (а.с. 26 т. 1) та довідки відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій Головного управління Пенсійного фонду України вих. № 2075 від 20.04.2021 (а.с. 28 т. 1) громадянин [PERSON] є пенсіонером за вислугою років та отримує пенсію за вислугою років. Згідно з довідкою № 444170 від 30.03.2021 КМПНКЛ «Соціотерапія» та довідкою № 160 від 27.04.2021 [PERSON] на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 50, 51 т. 1). Житлово-побутові умови проживання за адресою: [ADDRESS] (де зареєстровані позивач за первісним позовом та дитина) створені належним чином, про що працівники служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації склали відповідний акт від 07.06.2021 (а.с. 72 т. 1). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрована як фізична-особа підприємець, видом діяльності якої, зокрема, є надання послуг перукарнями та салонами краси (а.с. 116-119 т. 1). [PERSON] має у власності нежитлові приміщення, а також квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою № 269522267 від 07.08.2021 (а.с. 236-238 т. 1). Згідно з довідкою серії ІІА № 2567660 станом на 04.08.2021 МВС України [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягалась, непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 197 т. 1). Відповідно до медичної довідки серії ААН № 372321 від 27.04.2021 у [PERSON] психіатричних протипоказань до виконання служби за контрактом не виявлено (а.с. 120 на звороті, т. 1). Житлово-побутові умови проживання за адресою [ADDRESS] (де проживала відповідачка за первісним позовом) створені належним чином, про що працівники служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації склали відповідний акт від 15.04.2021 (а.с. 115 т. 1). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався до Святошинського УП ГУНП в м. Києві із заявою про те, що 13.03.2021 о 16:59 за адресою: [ADDRESS] , дружина з якою триває процес розлучення навідуються до нього додому де, він проживає з спільним сином та порушує громадський спокій його та його сусідів, котрі постійно скаржаться (а.с. 52 т. 1). Також [PERSON] зверталася до Святошинського УП ГУНП в м. Києві із заявою про те, що 13.03.2021 о 15:53 адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , з яким триває процес розлучення 03.03.2021 забрав до себе дитину [PERSON] , [INFO] . Чоловік на дзвінки не відповідає, дитину заявниці не показує, не дозволяє побачитись. 13.03.2021 мав привезти дитину, але на дзвінки знову не відповідає. Жінка просить перевірити чи з дитиною все гаразд. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зверталася до народного депутата України, Голови Комітету Верховної Ради України з питань прав людини, деокупації та реінтеграції окупованих територій у Донецькій, Луганській областях та Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, національних меншин i міжнаціональних відносин [PERSON] з проханням вжити необхідних заходів реагування та надати допомогу щодо повернення малолітнього сина [PERSON] матері, якому 2,5 роки (а.с. 113 на звороті, 114, т. 1). Відповідно до листа Святошинського ГУ НП України сектором ювенальної превенції 20.05.2021 при відвідуванні адреси проживання малолітнього ( [PERSON] ), а саме за адресою [ADDRESS] було виявлено, що дитина ходить «на носочках, пальчиках» та порушена координація рухів, надуття живота. Оскільки для дитини даного віку це не є нормою для отримання кваліфікованої оцінки до ЦПМД «№ 1 Святошинського району м. Києва направлено запит з метою проведення обстеження дитини та надання повного медичного висновку (а.с. 115 на звороті, т. 1). У висновку про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] № 107-40/4683 від 12.08.2021 Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, громадянкою [PERSON] . Сторони стверджують, що на час винесення рішення [PERSON] разом з сином - [PERSON] , [INFO] , проживає в Італії. Інші документи, які містяться в матеріалах справи не приймаються судом до уваги, оскільки не містять відомостей, що стосуються предмету спору про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] . Свідки зі сторони позивача за первісним позовом Свідок [PERSON] є хрещеним батьком [PERSON] та є другом позивача за первісним позовом та на даний час вони працюють разом. Свідок приймав участь при передачі дитини від матері до батька, дитині на той час було близько двох років. Свідок зазначає, що за адресою проживання відповідачки за первісним позовом мати завжди передавала дитину в загальному коридорі будинку, неодноразово під час передачі дитини були підштовхування до конфлікту зі сторони матері. На запитання батька про дитину [PERSON] відповідала грубо. Перед тим, як забирати дитину батько завжди перевіряв температуру та записував у свій зошит, і декілька раз дитина була хворою. Неодноразово під час передачі дитини свідок бачив незнайомих йому людей, які виходили та заходили в квартиру відповідачки і це було в період пандемії. Свідок зазначає, що давно коли спричинялась сварка між батьками, мати погрожувала викликати поліцію, на що дитина реагувала плачем. Свідок зазначає, що до початку процедури розлучення бачив, що відповідачка вдома надавала косметологічні послуги. Свідок бачив декілька раз з невідомим йому чоловіком на прогулянці з дітьми, це було ще до розірвання шлюбу. При свідку поліція викликалась один раз, а саме першого вересня, коли батько хотів побачити сина. Свідок стверджує, що батько повертав дитину у визначений час і дитина передавалась в тому ж коридорі, самого графіку свідок не знає. Батька [PERSON] свідок не знає. Свідок [PERSON] є племінницею позивача та є кумою сторін. Свідок стверджує, що відповідачка за первісним позовом зіпсувала її життя, адже через неї свідка звільнили з роботи, оскільки та робила наклеп на свідка, як на вихователя приватного дитячого садочка. На день народження свідка відповідачка викликала поліцію, а саме 22.04.2021 десь о 22 годині, [PERSON] в цей час також був у квартирі свідка. Свідок стверджує, що восени 2020 року [PERSON] залишила дітей з батьком на два тижні і не виходила на зв`язок. Свідок зауважує, що після зустрічей з мамою дитина було неохайна та брудна. Приблизно три роки тому у садочку, в якому працювала свідок та який відвідував [PERSON] , відповідачка за первісним позовом приїхала з двома незнайомими людьми, погрожувала викликати поліцію, обрала вихователів, хапала свідка за волосся, виривала дитину після чого свідка звільнили з роботи. Свідок стверджує, що сім`я була забезпечена всім необхідним. [PERSON] надавала вдома косметичні послуги, графік запису був досить щільний. Свідок вказує, що на свято 8 березня мати у садочок за дитиною не прийшла і дитину забрав після свята батько. Свідок [PERSON] є чоловіком племінниці позивача. Свідок вважає, що відповідачка за первісним позовом зводила наклеп на позивача за первісним позовом. 8 березня після свята в садочку свідок з позивачем повернулись додому, а відповідачки вдома вже не було, як і її речей, а в квартирі був безлад. Після того, як [PERSON] виїхала з квартири позивач піклувався про дитину. Свідок був присутній при передачі дитини, бачив, що сторони розписувались у зошиті, а позивач міряв дитині температуру. 22.04.2021 десь о 22 годині [PERSON] прийшла до свідка додому, поводилась агресивно, а потім викликала поліцію, [PERSON] злякався та плакав. Свідок стверджує, що позивач не обмежував матір у спілкуванні з дитиною. Зі слів свідка, під час спільного проживання сторін в квартирі не завжди було охайно, через, що у них виникали конфлікти. Свідок стверджує, що відповідачка за первісним позовом відмовлялась лікувати дитину згідно з рекомендаціями лікаря, які їй передавав позивач за первісним позовом. Свідок [PERSON] є кумою сторін. Свідок вказала, що на даний час не спілкується з [PERSON] , оскільки остання перебуває за кордоном. Про негаразди в сім`ї спочатку їй розповіла [PERSON] , скаржилася на [PERSON] . Позивач за первісним позовом демонстрував піклування про сім`ю, що свідок бачила на спільних святах. У новій квартирі сім`ї були створені гарні умови, у [PERSON] був свій великий кабінет для роботи косметологом. Свідок стверджує, що після повномасштабного вторгнення [PERSON] виїхала з дітьми за кордон і на неодноразові спроби [PERSON] поговорити з дитиною не надавала такої можливості. Свідок [PERSON] є сестрою позивача за первісним позовом. На думку свідка, стосунки погіршилися після того, як [PERSON] пішла з дому на два тижні. Після того, як пішла з дому стала поводити себе неадекватно до сім`ї позивача за первісним позовом та зводити на нього наклеп. 1 вересня 2021 року, коли свідок з позивачем за первісним позовомприїхали привітати дитину зі святом, [PERSON] вчинила бійку та довелось викликати поліцію. Зі слів свідка, [PERSON] дитину завжди передавали в коридорі між квартирами, ніколи не запрошувала до квартири. Свідок стверджує, що [PERSON] не дуже добре ставилась до дитини, [PERSON] виглядав неохайно. У квартирі після того, як [PERSON] з`їхала, в квартирі залишився безлад, тому позивач за первісним позовом переїхав жити у квартиру в Святошинському районі. Свідок вважає, що стосунки у сім`ї погіршились, коли [PERSON] знову почала зустрічатися з батьком [PERSON] . Мати свідка допомагала [PERSON] з дітьми. Свідок [PERSON] є сусідом позивача за первісним позовом по дачі. Свідок вказує, що [PERSON] дуже добре ставився до дітей, дбав про них, є гарним господарем. Свідок стверджує, що ще до війни [PERSON] на пару тижнів залишила дітей на батька. Свідок [PERSON] є матір`ю позивача за первісним позовом. Свідок стверджує, що [PERSON] пропала на майже три тижні, [PERSON] її шукав, а [PERSON] повернулась з випискою з лікарні, яка виявилась неправдивою. Свідок повідомила, що спершу сторони жили у Святошинському районі, потім переїхали на Троєщину, де і народився [PERSON] . Потім сторони переїхали на Петропавлівську Борщагівку. Свідок по можливості приїжджала та допомагала [PERSON] з дітьми, оскільки та працювала. У сторін після зникнення [PERSON] почався розлад в сім`ї. Син оформив [PERSON] в садочок, після свята 8 березня в садочку повернувся додому та побачив там безлад, тому переїхав у квартиру до свідка. [PERSON] влаштувала в садочку сварку, але [PERSON] все-таки залишився проживати в квартирі свідка. Зі слів свідка, [PERSON] давав спілкуватися матері з сином, а [PERSON] влаштовувала сварки, грюкала в двері пізно ввечері, викликала поліцію, дитина почала цього боятися. Свідок заперечує, що її син вчиняв домашнє насильство. Оскільки [PERSON] працювала вдома, то в квартирі був прохідний двір. Свідок [PERSON] є другом позивача за первісним позовом. Свідок зазначає, що у [PERSON] у квартирі по [ADDRESS] був кабінет для надання послуг, що здивувало свідка, оскільки туди постійно ходили люди. Останній раз свідок бачив [PERSON] на новорічні свята, десь у 2020 році, у свідка вдома, де на думку свідка, [PERSON] провокувала [PERSON] , після чого виклала відео в інтернет, де вони по дорозі додому сваряться та [PERSON] висловлюється нецензурно. [PERSON] скаржився свідку про те, що [PERSON] поїхала на два тижні. Свідок заборонив своїй дружині спілкуватися з [PERSON] . Перший час [PERSON] була весела, було відкрите спілкування, а потім була без посмішки, поведінка стала закритою. Свідок сторони відповідача за первісним позовом Свідок [PERSON] є подругою [PERSON] . Позивача за первісним позовом свідок не дуже добре знає, оскільки він був постійно на роботі. Свідок вважає відповідачку за первісним позовом гарною мамою, яка доглядає за дітьми та піклується про них. Свідок у листопаді 2023 року була в гостях у [PERSON] в Італії. [PERSON] дуже прив`язана до брата [PERSON] , як і він до неї. [PERSON] має захворювання, яке потребує постійного контролю харчування. На даний час відповідач за первісним позовом з дітьми проживає в будинку своєї мами в Італії, де створені гарні умови для дітей. У [PERSON] багато іграшок, він ходить до садочка, дитина в безпеці, знає багато віршів, весела, дитину дуже люблять. Свідок стверджує, що в квартирі по [ADDRESS] була своя кімната, в квартирі було чисто та охайно, [PERSON] приділяла дітям достатньо уваги. Коли за ухвалою суду позивач надав можливість відповідачці бачитись з сином, то свідок їздила з [PERSON] , щоб купити дитині нові речі. Свідок стверджує, що з часу коли [PERSON] виїхала за кордон, позивач за первісним позовом не надає їй кошти на утримання сина. Свідок [PERSON] є подругою відповідачки за первісним позовом, позивача за первісним позовом бачила декілька раз. Свідок познайомилась з [PERSON] на дні народження [PERSON] , де він напився, це було до одруження. Свідок вказала, що [PERSON] працювала вдома, дбала про дітей, знаходила час, щоб приготувати їжу, в квартирі було прибрано, діти були доглянуті. Коли [PERSON] жила з чоловіком, то свідок часто бачила її зі сльозами на очах, оскільки чоловік її принижував та ображав. Свідок стверджує, що бачила [PERSON] після того, як він проживав з позивачем, дитина була худенька та затуркана. Свідок вказує, що з моменту виїзду за кордон на жодне свято батько дитину не привітав та жодного забезпечення не надає, [PERSON] на даний час працює, а діти відвідують заклади освіти. Норми права та мотиви суду Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Звертаючись до суду з первісним позовом, [PERSON] , як на підставу своїх порушених прав посилався на те, що саме він здійснює догляд за дитиною, створив для сина належні побутові умови для проживання, займається його вихованням, натомість мати дитини не може забезпечити належні умови для дитини, є неохайною та поводить себе неадекватно. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на тому, що саме вона дбала про сина, до того, як [PERSON] самовільно змінив місце проживання дитини та не давав їй можливості бачитися з сином, а також під час спільного проживання вчиняв домашнє насильство в сім`ї. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною першою статті 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Верховний Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом із тим положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини». У постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20 (провадження № 61-9005св21) Верховний Суд вказав, що «міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04)). Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти стосунки або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 355/888/20. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень частин першої-третьої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 76 ЦПК України). Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. Слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 100 ЦПК України, у подібних правовідносинах. Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що цивільна справа скоріше повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Суд критично оцінює надані сторонами до матеріалів справи електронні докази, а саме голосові файли, відеозаписи та фотознімки, а також паперові копії електронних доказів - переписку у месенджері (а.с. 66, т. 1; а.с. 22, т. 2; а.с. 204-25, т. 2; а.с. 1-9, т. 3) оскільки вони не засвідчені електронним підписом, неможливо однозначно ідентифікувати авторів та учасників відео та аудіозаписів, а також встановити конкретний час подій, яка на них відображається, у зв`язку з чим не можуть бути прийняті судом, як належні, достовірні та допустимі докази. Під час розгляду справи судом встановлено, що обоє з батьків мають належні умови для проживання дитини, піклуються про її розвиток та здоров`я, однак наявний конфлікт між ними впливає на забезпечення найкращих інтересів дитини. Доказів вчинення домашнього насильства, як позивачем за первісним позовом, так і відповідачкою за первісним позовом щодо дитини [PERSON] , [INFO] , матеріали справи не містять. Також не можна стверджувати, що батько самовільно змінив місце проживання дитини без згоди матері, оскільки дитина перебувала за своїм зареєстрованим місцем проживання. Слід зауважити, що в період дії ухвали суду від 25.06.2021 щодо встановлення графіку побачень з дитиною, [PERSON] не виконував її приписи належним чином, що підтверджується актами державного виконавця та постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом (а.с. 241-245 т. 1). Доказів того, що робота відповідачки за первісним позовом вдома негативно впливала на дитину суду не надано, а таке твердження є суб`єктивною думкою позивача за первісним позовом. Компрометування образу матері дитини побудоване на показаннях свідків, які є близькими людьми позивача за первісним позовом та підтримують його інтереси, у зв`язку з чим їх показання не є об`єктивними. Інших доказів того, що мати не може належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, у зв`язку з чим дитині слід проживати з батьком стороною позивача за первісним позовом не надано, як і не спростовано висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини з матір`ю. У першу чергу суд враховує дотримання балансу між інтересами малолітнього [PERSON] , [INFO] , правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини. Проаналізувавши наведені положення міжнародного права та національного законодавства, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши інтереси дитини, її малолітній вік, психологічний стан, права та інтереси на безпеку, гармонійний розвиток та належне виховання, висновок органу опіки та піклування, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . При цьому, задоволення зустрічних позовних вимог виключає можливість задоволення первісного позову, тому у задоволенні первісного позову слід відмовити. Слід окремо зауважити, що вимога позивача за первісним позовом щодо встановлення графіку спілкування дитини з матір`ю заявлена не для захистку інтересів самого [PERSON] , а по суті є захистом прав та інтересів відповідача за первісних позовом у розумінні ст. 15 ЦК України, тому не може бути задоволена судом. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що у задоволенні первісних позовних вимог відмовлено та задоволено зустрічні позовні вимоги слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved