Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі по 10000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із вказаним позовом до досягнення кожною дитиною повноліття, та здійснювати щорічну індексацію аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З лютого 2022 року сторони по справі не проживають разом, діти фактично проживають з позивачкою в Німеччині. Зазначає, що відповідач участі в матеріальному забезпеченні спільних дітей не приймає, офіційно не працює та доходи не отримує. На неодноразові звернення позивачки щодо добровільного утримання спільних дітей не реагує, у зв`язку з чим, остання вимушена звернитись до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 листопад 2023 року головуючим у справі визначено Будзан Л.Д . Ухвалою суду від 08 грудня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву, позивачці - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву подання відповіді на відзив. 26 грудня 2023 року представником відповідача, у відповідності до ст. 178 ЦПК України, подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про часткове визнання позовних вимог. В обґрунтування заперечень проти позову вказано, що позивачкою не надано належних та достатніх доказів проживання дітей саме з позивачкою у Німеччині. Довідка надана позивачкою на підтвердження факту проживання дітей з нею перекладена бюро перекладів ТОВ «ПРОФІТРАНС-ЮА», однак довідка не містить апостильованого перекладу, переклад нотаріально не посвідчений. Крім того, вказує, що позивачкою не надано квитанцій на підтвердження значних матеріальних витрат на утримання дітей, що пов`язано з оплатою орендованого житла, оплати дитині дошкільного навчального закладу, іншій дитині школи, відвідування дітьми додаткових розвиваючих гуртків, придбання сезонного одягу, медичних препаратів, харчування та лікування, доказів виявлення у дітей хвороби, які потребують дорого вартісного лікування тощо. Доказів на підтвердження стану здоров`я дітей, а, відповідно, і необхідності здійснення їх лікування позивачкою також не надано. Не зазначено середньомісячні витрати на одну дитину, а тому вважає, що відсутність таких доказів свідчить про недоведеність позивачкою хоча б приблизного обсягу витрат, які остання дійсно здійснює на утримання дітей. Так, вказує, що позивачкою аліменти у заявленому розмірі 10000 грн. на кожну дитину, не обґрунтовано та не доведено. Щодо відчужених транспортних засобів зазначила, що саме по собі відчуження транспортних засобів відповідачем не свідчить про його ухилення від сплати аліментів на утримання дітей. Доказів наявності у власності відповідача нерухомого та рухомого майна, також не надано. На даний час джерелами доходу Відповідача є тимчасові підробітки, оскільки працевлаштуватися офіційно на посаду за фахом з гідною заробітною платою йому не вдається. При цьому, вказуючи на отримання відповідачем неофіційного доходу, позивачка не надала жодного доказу на підтвердження таких обставин. На підставі викладеного, просить позов задовольнити частково, відповідач не заперечує проти стягнення аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. 19 січня 2024 року представником позивачки подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що згідно довідки про реєстрацію відповідно до §18 п. 2 Закон про реєстрацію громадян за місцем перебування та місцем проживання від 05.01.2024: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 07.04.2022 по поточну дату зареєстровані та проживають на території Німеччини. Довідка від 05.01.2024 не могла бути подана раніше, так як строк її виконання становить 30 календарних днів. Позиції сторони відповідача, що всі перекладені документи мають бути апостильовані, суперечить вимогам Конвенції від 1961 року. Документи, складені за участю органів державної влади та місцевого самоврядування, або такі, що від них виходять, можуть бути використані на території іншої держави лише після відповідного їх посвідчення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами. У Гаазі (Нідерланди) в 1961 році була підписана Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, до якої приєдналися більше ніж 90 країн. Вимога до апостилювання документів розповсюджується на документи складені за участю органів державної влади та органів місцевого самоврядування, довідки про період перебування в Німеччині та місце реєстрації/проживання не потребують в обов`язковому випадку проставлення апостилю та легалізації. Також, звернула увагу, що докази, а саме: договір оренди від 13.10.2022, довідка від 05.01.2024, угода з ортодонтом на лікування [PERSON] від 04.07.2023, квитанції про оплату послуг ортодонта є цівільно-правовими/приватними побутовими угодами, та аналогічно не підлягають апостилюванню. Крім того, позивачка фактично несе регулярні необхідні витрати. Так, 13.10.2022 між [PERSON] та подружжям [PERSON] , укладено договір оренди квартири (для проживання її та дітей) за умовами якого розмір щомісячної орендної плати та експлуатаційних витрат становить 678 Євро. З приводу того, що позивач не довела, що неповнолітні діти потребують витрат на лікування та гармонійний розвиток, зазначає, що вартість встановлення брекетної системи для [PERSON] становить 2123,57 Євро. Натомість, відповідач брати участь в витратах на лікування [PERSON] відмовився. Позивач домовилась з клінікою про оплату лікування в розстрочку. При цьому, квитанцією від 09.01.2024 підтверджено факт внесення [PERSON] 125 Євро; квитанцією від 22.11.2023 підтверджено факт внесення [PERSON] в інтересах [PERSON] 125 Євро; квитанцією від 19.12.2023 підтверджено факт внесення [PERSON] 125 Євро. З приводу обґрунтування суми в 10000 грн. на дитину щомісяця, вказала, що прожитковий мінімум в Німеччині (Existenzminimum) - це мінімальна сума коштів, яка необхідна особі/середньостатистичній сім`ї для того, щоб задовільнити свої базові життєві потреби. Розрахунок цієї суми зазвичай ґрунтується на актуальній вартості життя та потребах особи або сім`ї, враховуючи такі категорії витрат, як: стандартні потреби (харчування, одяг, засоби особистої гігієни, товари для дому тощо); оренда житла витрати на житлову площу, пов`язані безпосередньо з наймом квартири чи дому, пов`язані з обслуговуванням помешкання, на опалення та гарячу воду); охорона здоров`я (сюди відноситься страховий захист на довготривалого догляду); випадок хвороби або освіта для дітей (охоплюють такі типові потреби, як шкільне приладдя, відвідування спортивних клубів або музичних шкіл). Розрахунок прожиткового мінімуму базується на мінімальних потребах, які враховуються в законі про соціальну допомогу й визначаються, відповідно до вказівок Федерального Конституційного Суду. Встановлюються ці суми федеральним урядом і базуються на «Звіті про рівень прожиткового мінімуму для дорослих і дітей». Безпосередні розрахунки базуються на визначенні витрат найбіднішої п`ятої частини населення, відповідно до їхнього чистого доходу. З 2024 року мінімальний прожитковий мінімум в Німеччині для дітей до шести років складає 390 євро, а для дітей віком від семи до 14 років - 471 євро. На момент розгляду спору відповідач проживає в квартирі, що була набута, як спільна сумісна власність подружжя, а саме в [ADDRESS] , і намагається визнати її особистою приватною власністю, що підтверджується зустрічним позовом у справі № 367/10219/23, повертатись неповнолітнім дітям з матір`ю фактично немає куди. Потреба в коштах на проживання, лікування, харчування, одяг, взуття, витрати на додаткову освіту є об`єктивно необхідними, обов`язок батьків утримувати своїх дітей встановлено Сімейним кодексом України. Таким чином, вважає, що позивачкою доведено, що відповідач проживає окремо від неповнолітніх дітей та участі в їх належному забезпеченні та вихованні не приймає, проте має обов`язок та можливість сплачувати кошти на утримання своїх неповнолітніх дітей, оскільки відповідач працює неофіційно, має регулярний та стабільний заробіток, працездатний, інших утриманців не має. На підставі викладеного просить позов задовольнити. 25 січня 2024 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому викладено обставини на спростування доводів представника позивачки, викладених у відповіді на відзив. Зокрема зазначила, що переїзд позивачки до Німеччини відбувся за її власним бажанням без згоди відповідача, задля збереження життя дітей. Проживає позивачка в Німеччині за програмою для біженців з інших країн, тобто отримує соціальні виплати та компенсації для проживання. Позивачкою не надано доказів несення фактичних витрат на оренду житла. Вважає, що оскільки позивачка просить суд призначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі 20000 грн., то саме такий розмір витрат на дітей вона має обґрунтувати зі свого боку. Крім того, позивачкою не доведено, що саме по 10000 грн. на кожну дитину щомісячно відповідач має змогу сплачувати аліментів. До початку розгляду справи по суті представником позивачки подано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. До початку розгляду справи по суті представником відповідача подано заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні позовних вимог просила відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченні. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим 01 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей. Так, [PERSON] народилась [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 26 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Батьками в свідоцтві про народження зазначено [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 01 лютого 2018 року Подільським рай1онним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Батьками в свідоцтві про народження зазначено [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні сторонами не оспорювався факт, що малолітні діти проживають разом з позивачкою. Відповідач матеріальної допомоги щодо утримання дітей не надає. Доказів щодо зворотного матеріали справи не містять. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податку від 19 грудня 2023 року відповідач у період з 4 кварталу 2020 року по березень 2021 року отримував від Київського МЦЗ соціальні виплати, а в квітні 2023 отримав 670 грн. 86 коп., як дохід за цивільно - правовим договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України)і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначення розміру аліментів суд враховує всі обставини, що мають істотне значення, відповідно до ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, враховуючи те, що діти сторін проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку по утриманню дітей не досягнуто, тому з метою забезпечення прав дітей на достатній рівень життя для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, судом встановлено достатні підстав для стягнення аліментів з відповідача. При цьому, аналізуючи вищезазначені положення законодавства, а також зважаючи на те, що з матеріалів справи встановлено наявність у відповідача можливості надавати фінансову допомогу малолітнім дітям, відсутність даних про незадовільний стан здоров`я, який би перешкоджав йому у виконанні батьківських обов`язків щодо його малолітніх дітей, відсутність доказів перебування на утриманні відповідача інших непрацездатних осіб, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, та в силу вимог законодавства зобов`язаний вживати заходів щодо матеріального забезпечення дітей, не зважаючи на неотримання офіційної заробітної плати, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання малолітніх дітей щомісяця, починаючи з 29 листопада 2023 року до досягнення дітьми повноліття. Окрім того, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не зазначено в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18 (провадження № 61-11325св19). Однак, суд звертає увагу позивачки на рівність обов`язків матері та батька щодо утримання дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно, суд не може покласти на відповідача обов`язок сплачувати аліменти на утримання дітей у повному їх розмірі, оскільки половину від таких витрат повинна нести позивачка, виконуючи рівний обов`язок щодо утримання дітей. При цьому, суд не може повною мірою погодитися з заявленим позивачкою розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача. Так, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей по 10000 грн. на кожну дитину, мотивуючи такий розмір рівнем проживання у Німеччині, витратами на оренду житла, придбання їжі та одягу, на підтвердження чого долучила до позовної заяви копії чеків та договору оренди. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, судом також враховується положення ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, згідно з яким за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» з 01 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн. Такий розмір є мінімальним рекомендованим розміром аліментів і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки позивачкою не надано суду доказів можливості сплати аліментів відповідачем на утримання малолітніх дітей у розмірі про який остання просить, з огляду на мінливий дохід відповідача, а також на встановлений ст. 180 Сімейного кодексу України спільний обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі по 5000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позову до досягнення кожною дитиною повноліття. Щодо позовної вимоги про встановлення індексації аліментів, суд зазначає наступне. Індекс споживчих цін - це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об`єктом індексації грошових доходів населення є, в тому числі, і розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Верховний Суд України в постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-113цс13 зазначив, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою, визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, здійснення індексації аліментів, стягнутих в твердій грошовій сумі визначено вищевказаними положеннями Закону, та здійснюється виконавцем на стадії виконання рішення, а тому визначення такого в рішенні суду не передбачено, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивачка звільнена від сплати судового збору, а тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial