Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

У листопаді 2023 року представник позивача [PERSON] , представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] в с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області померла баба позивача [PERSON] . На день смерті [PERSON] проживала по [ADDRESS] разом із [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповідала [PERSON] . [PERSON] спадщину прийняти не бажає, вона не подала до нотаріуса чи уповноваженої особи заяву про прийняття спадщини, вона є такою, що не прийняла спадщину після смерті [PERSON] . [PERSON] є онуком [PERSON] по лінії матері, а, отже, є спадкоємцем п`ятої черги за законом. [PERSON] , як такий, що проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Позивач - єдиний, хто прийняв спадщину після її смерті. Нотаріус Носівської державної нотаріальної контори відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями. Тому представник позивача просив судовим рішенням визнати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] , після померлої [PERSON] . Ухвалою судді від 07 листопада 2023 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 28 грудня 2023 року. Протокольною ухвалою суду від 28 грудня 2023 року відкладено підготовче судове засідання до 15 лютого 2024 року. Ухвалою суду від 15 лютого 2024 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , відкладено підготовче судове засідання до 11 березня 2024 року. Ухвалою суду від 11 березня 2024 року закрито підготовче провадження в цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 22 березня 2024 року. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, але представник позивача подав до суду заяву, у якій указав, що вони підтримують позовні вимоги в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності (а. с. 50). Представник відповідача Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 28). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу зареєстрованого в офіційному порядку місця проживання відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, правом на подання письмових пояснень щодо позову не скористалася. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що домогосподарство [ADDRESS] відноситься до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року в ньому зареєстрованою значилася [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 7/1-18/715 від 15 червня 2021 року (а. с. 11). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] не втратила право на вказане домоволодіння. Отже, як члену ліквідованого колгоспного двору їй належав житловий будинок по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вона не отримала свідоцтва та у встановленому законом порядку не зареєструвала своє право власності на цей будинок. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 5). Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . На день смерті разом із нею був зареєстрований [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 7/1-18/716 від 15 червня 2021 року (а. с. 7). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом установлено, що [PERSON] за життя склала заповіт, посвідчений 16 березня 1994 року [PERSON] , секретарем Червонопартизанської сільської ради народних депутатів Носівського району Чернігівської області, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] , що підтверджується копією заповіту (а. с. 6) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 27). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 24 січня 2024 року № 202/01-17 (а. с. 44) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 46). Отже, спадкоємець за заповітом [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, оскільки не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подала у встановлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріуса або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. [PERSON] є рідним онуком по лінії матері померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , відповідно до якого його матір`ю є [PERSON] (а. с. 8), копією свідоцтва про народження [PERSON] , відповідно до якого її матір`ю є [PERSON] (а. с. 10), копією довідки відділу реєстрації актів громадянського стану Носівської РДА Чернігівської області № 34 від 09 липня 2004 року, відповідно до якої 28 травня 1977 року зареєстровано одруження громадян [PERSON] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 9). Отже, [PERSON] є спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом установлено, що [PERSON] уважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час смерті та не заявив про відмову від спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивач звертався до Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області з метою оформлення спадкових прав на житловий будинок у [ADDRESS] . Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: правовстановлюючий документ на житловий будинок. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області Киреєвої Л.М. № 1185/02-31 від 27 грудня 2023 року (а. с. 31). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 65,6 кв. м, житлова площа - 20,7 кв. м (а. с. 12-14). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Отже, на підставі досліджених доказів, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 3). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved