Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

19.10.2021 року до суду звернувся представник позивача АТ КБ «Приватбанк» з позовом до відповідача [PERSON] , і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 721,88 грн. та стягнути з відповідача судові витрати В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач посилається\~на те,\~що відповідно\~до укладеного\~договору №НАН2АW55760063\~від 27.04.2014\~року [PERSON] \~отримав кредит\~у розмірі\~54\~460,00\~грн.\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~картковий рахунок.\~Позивач зазначає,\~що відповідач\~підтвердив свою\~згоду на\~те,\~що підписана\~заява разом\~з запропонованими\~Умовами та\~правилами надання\~банківських послуг\~та «Тарифами\~Банку»,\~які викладені\~на банківському\~сайті позивача,\~складає між\~ним та\~банком договір\~про надання\~банківських послуг,\~що підтверджується\~підписом у\~заяві.\~Позивач вказує,\~що свої\~зобов`язання\~за кредитним\~договором виконав\~у повному\~обсязі.\~Відповідач,\~у свою\~чергу,\~зобов`язання за\~кредитним договором\~належним чином\~не виконує,\~не вносить\~грошові кошти\~для погашення\~заборгованості за\~кредитом,\~у зв`язку\~з чим\~і утворилася\~заборгованість.\~18.12.2012\~року позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача та рішенням від 19.02.2013 року Комінтернівський районний суд м. Харкова позов задовольнив, стягнув з відповідача заборгованість в розмірі 36 044,64 грн., нараховану станом на 04.12.2012 року. Як вказує позивач, оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.02.2013 року, тобто за період з 27.04.2007 року по 04.12.2012 року, то за період після подання позовної заяви від 18.12.2012 року, тобто з 19.12.2012 року по 06.09.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 20 721,88 грн., яка складається з наступного: 18\~215,34 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 2 506,54 грн. 3% річних від простроченої суми. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Золочівського районного суду Харківської області від 03.11.2021 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - направлено за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова. Відповідно до супровідного листа Золочівського районного суду Харківської області від04.11.2021 року вказані матеріали цивільної справи направлені на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова та отримані останнім 26.11.2021 року. Відтак, для розгляду даної позовної заяви автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В., ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено судове засідання. 12.10.2022 року за вх. №ЕП-4468 від представника відповідача [PERSON] адвоката Петренко О.М. надійшов відзив на позов, в якому остання просить застосувати строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки кредитний договір укладено 27.04.2007 року, а з позовом позивач звернувся у 2021 році. Представником позивача АТ КБ «Приватбанк» 27.07.2023 року на адресу суду за вх. №ЕП-5275 подано відповідь на відзив, в якій представник позивача просить позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги ґрунтуються на положеннях ст.625 ЦК України і до розрахованих на підставі даної статті сум застосовується загальний строк позовної давності 3 роки. Крім того представник позивача надав розрахунок інфляційних витрат та 3% річних, визнавши фактично, що сума заборгованості відповідача за договором за період з 29.09.2018 по 07.04.2021 становила 11136,11 грн., а в подальшому зменшилась з 08.04.2021 року по 06.09.2021 року і вже становила 8577, 84 грн. На підтвердження вказаного надано інший розрахунок заборгованості (а.с.100-102). З урахуванням вказаних періодів представником позивача визначено загальний розмір інфляційних витрат в сумі 2203, 85 грн. та 3% річних 950,15 грн. Тобто фактично сума відповідно до ст. 625 ЦК України визначена в розмірі 3154,00 грн. - за останні три роки до звернення з даним позовом (а.с.96-99). При цьому позивач не зменшував розмір позовних вимог. 25.09.2023 року за вх. №ЕП-6696 від представника відповідача [PERSON] адвоката Петренко О.М. надійшли письмові пояснення на позов, в яких вона додатково звертає увагу на необґрунтованість позовних вимог у зв`язку з різницею в розрахунках. В судове засідання 20.03.2024 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи в його відсутність з урахуванням поданих заяв по суті справи та додаткових пояснень. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали відзив та письмові пояснення, повідомлені про день і час розгляду справи належним чином, представник відповідача подала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність з урахуванням відзиву і відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.02.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ Приват Банк задоволені у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , код [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк (адреса: м. Дніпропетровськ, Набережна Перемоги, 50, рахунок 29092829003111, МФО 305299, код 14360570) заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 844 (тридцять п`ять тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 64 коп. Стягнуто солідарно з [PERSON] ( [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , код [NUMBER] ), Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС у Комінтернівському районі м. Харкова, розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 96-А, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, (код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, р/р [NUMBER] ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 200 (двісті) гривень 00 коп. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , код [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, (код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, р/р [NUMBER] ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 360 (триста шістдесят) грн. 45 коп. В тому числі вказаним рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що 27.04.2007 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] укладено договір № HAH2AW55760063, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 54 460, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25.04.2014 року включно. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк заборгованості за кредитним договором у розмірі 35 844 грн. 64 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В подальшому ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень\~ст. 83 ЦПК України\~позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Між тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови КМУ №392 від 20.05.2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Окрім того, Законом України від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 року №540-ІХ набрав чинності 02.04.2020 року. Як було з`ясовано під час розгляду справи, позовні вимоги фактично ґрунтуються на тому, що стягнута заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.02.2013 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ Приват Банк сума заборгованості за кредитним договором №НАН2АW55760063 від 27.04.2007 року у розмірі 35\~844, 64 грн. не в повному обсязі сплачена відповідачем, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача відповідні суми на підставі ст. 625 ЦК України за період з 19.12.2012 по 06.09.2021 року. При цьому позивачем визнано в позові, що така заборгованість на момент подачі даного позову становила вже не 35844,64 грн., а за період з 19.12.2012 року по 22.04.2013 року 10747,11 грн., за період з 26.04.2013 року по 01.04.2020 становила 11136,11 грн., а в подальшому ще зменшилась до 8577, 84 грн. в період з 08.04.2021 року по 06.09.2021 року. Виходячи з вказаних сум боргу позивачем первісно розраховано індекс інфляції в розмірі 18215,34 грн. та 3% річних від прострочених сум в розмірі 2506,54 грн. (а.с.7-11) Враховуючи, що відповідачем прострочено виконання грошового зобовязання, що також визнано представником відповідача, яка не заперечувала наявність боргу за судовим рішенням і відповідно щза кредитним договором, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими. Однак, беручи до уваги заяву про застосування строків позовної давності та дію встановленого карантину суд застосовує строк позовної давності, і приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №НАН2АW55760063 від 27.04.2007 року на підставі статті 625 ЦК України, змінивши період розрахунку вказаних сум з 01.04.2017 року по 06.09.2021 року. Так, в межах строку позовної давності за період з 01.04.2017 року по 06.04.2021 року несплачений борг відповідача становив 11136,11 грн., отже інфляційні витрати за вказаний період становлять 4059,98 грн., а 3% річних складають 1343,00 грн. За період з 08.04.2021 року по 06.09.2021 року несплачений борг відповідача становив 8577,84 грн., отже інфляційні витрати за вказаний період становлять 181,03 грн., а 3% річних складають 106,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №НАН2АW55760063 від 27.04.2014 року на підставі ст..625 ЦК України за 01.04.2017 року по 06.09.2021 року в загальному розмірі 5\~690,01 грн., яка складається з 4241,01 грн. суми інфляційних витрат і 1449,00 грн. 3% річних. В іншій частині позовні вимоги за період до 01.04.2017 року задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом строку позовної давності і відсутністю поважних причин для поновлення такого строку. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову (на 27,46%), з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у сумі 623,34 грн., тобто пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial