Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

28 серпня 2023 року засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, у якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] за рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 грудня 2011 року з 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/4 частки від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з 18 вересня 2009 року між нею та відповідачем, відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб, за актовим записом № 205. 09 липня 2011 року від шлюбу народилася дочка [PERSON] про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області 28 липня 2011 року зроблено відповідний актовий запис № 214. 13 березня 2013 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати із позивачем. 13 грудня 2011 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2011 року і до досягнення нею повноліття. Визначаючи розмір аліментів які підлягали стягнення з відповідача, суд виходив з того що на момент ухвалення рішення відповідач вже сплачував аліменти на утримання сина від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , на користь своєї матері [PERSON] , а також на її утримання до досягнення [PERSON] трьох років. На сьогоднішній день, відповідач сплачує аліменти тільки на утримання [PERSON] , окрім того він почав отримувати значно вищу заробітну плату, внаслідок цього його матеріальний стан значно поліпшився. 09 січня 2024 року по справі було ухвалено заочне рішення, яке було скасовано ухвалою від 14 березня 2024 року. 25 березня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказує, що сплачує аліменти на утримання матері в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку за рішенням суду. Крім того, мати потребує постійного догляду, оскільки має 2 групу інвалідності і за свої особисті кошти він винаймає людину, яка доглядає за матір`ю, а також утримує непрацездатного батька 1942 року народження, який є пенсіонером та потребує фінансової підтримки та догляду. Вважає, що стягнутих на утримання доньки аліментів достатньо для забезпечення всіх необхідних базових потреб дитини, а бажанням збільшити розмір аліментів позивач намагається уникнути матеріального забезпечення дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та пояснила, що коли в перше стягувались аліменти на утримання доньки [PERSON] , відповідач сплачував ще 1/6 частину своїх доходів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, 1/8 частину своїх доходів на утримання сина, та 1/6 частину своїх доходів на утримання матері. На той час мати казала, що повертає йому всі гроші. Вона витрачає багато коштів на позашкільне навчання доньки [PERSON] , яка співає, грає на гітарі та приймає участь у міжнародних конкурсах. Вона дійсно не працювала два місяці, оскільки не лікувалась, гроші на лікування їй надавав колишній чоловік [PERSON] та старший син. Відповідач позов не визнав. Пояснив, що сторони не проживають разом близько 10 років. Позивачка пів року не працює та бажає за його кошти існувати. При цьому він здійснює догляд літніх батьків. Позивачка не за призначенням витрачає аліменти, які він сплачує. В зв`язку з чим він звернувся до органу опіки та піклування, та вони йому усно повідомили, що розглянуть це питання. Позивач "торгує" дитиною, стверджуючи, що буде надавати йому дитину для побачень, якщо вона буде отримувати аліменти в розмірі 35%. Зауважив, що позивач теж має обов`язок утримувати дитину. Заслухавши сторони, дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] /а.с. 5/. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 березня 2013 року /а.с. 3, 4/ розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18 вересня 2009 року відділом реєстрації актів громадянського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом №205. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінено прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 грудня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2011 року і до її повноліття /а.с. 6-7/. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області 25 травня 2012 року вказане рішення суду залишено без змін /а.с. 8-9/. Виконання рішення підтверджується звітом про здійснення відрахувань та виплати № 647 від 27 лютого 2024 року за місцем роботи відповідача /а.с. 65/. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь матері [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно /а.с. 60/. Виконання рішення підтверджується звітом про здійснення відрахувань та виплати № 646 від 27 лютого 2024 року за місцем роботи відповідача /а.с. 64/. [PERSON] є інвалідом 2 групи /а.с. 61/. Статтею 27 частинами 1 та 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В частині 1 ст. 3 Конвенції, наголошується, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України встановлено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу вимог ст. 182 СК України та роз`яснень, даних у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За приписами ст. 192 СК України, розмір аліментів визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Під зміною матеріального положення сторін розуміється, як покращення так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів; під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримання і які фактично знаходяться на їх утриманні. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не приймає до уваги посилання сторін про те, що [PERSON] певний час не працювала, оскільки це не стосується саме розміру аліментів. Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо неналежного використання аліментних платежів, оскільки це питання з`ясовується органом опіки та піклування та не є визначельним при зміні розміру аліментів, відповідно до ст. 192 СК України. А також критично ставиться до тверджень позивача щодо маніпулювання позивачкою побаченнями із дитиною, оскільки дитині на теперішній час є 12 років і за віком вона може спілкуватись із батьком без дозволу матері, що також не впливає на розмір аліментів відповідно до приписів ст.192 СК України. Суд враховує аліментні зобов`язання відповідача на утримання матері в розмірі 1/6 частини його доходу (заробітку), а також враховує, що їй встановлено 2 групу інвалідності. Суд критично ставиться до тверджень позивача, що він не взмозі сплачувати аліменти в більшому розмірі внаслідок догляду за батьками. Оскільки батьки отримують пенсію, встановлену законом України «Про пенсійне забезпечення». Разом з тим, допускає, що відповідач може надавати певні кошти як допомогу батькам, з урахуванням розміру заробітної плати. Аналіз наведеного вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав. Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка зазначила, що відповідач на теперішній час не сплачує аліменти на утримання сина від першого шлюбу, а також на її утримання до досягнення донькою трьох років, сплачує аліменти на утримання тільки доньки [PERSON] . Враховуючи, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини змінився мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку, а також, те, що відповідач сплачує аліменти на утримання матері, надає кошти на утримання батьків, відсутність інших неповнолітніх дітей, окрім доньки [PERSON] , та відсутність інших аліментних зобов`язань, наявність постійного місця роботи, приймаючи до уваги рівний обов`язок батьків утримувати дитину, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/5 частини щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 141 та ч. 1 ст.142 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі в розмірі 1073,60 грн (розмір судового збору за ставкою, яка діяла на період звернення позивача із позовом до суду). Аліменти в новому розмірі сплачуються з дня набрання цим рішенням законної сили, що відповідає статті 192 СК України щодо стягнення аліментів в зміненому розмірі та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 23).

Outcome: partial