Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

04.01.2024 позивач [PERSON] звернулася до Софіївського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якого позивачка посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , народжену [INFO] . Станом на сьогодні шлюбні відносини між ними припинено, зараз проживають вони окремо та в різних містах. Дитина проживає разом із позивачкою у [ADDRESS] та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, хоча в усній домовленості із позивачкою погоджується щомісячно сплачувати аліменти за рішенням суду. Враховуючи викладене, [PERSON] просила стягувати аліменти з відповідача [PERSON] на утримання їхньої неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. щомісячно. Ухвалою суду від 08.01.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про можливість розгляду справу за її відсутності. Позовні вимоги у частині розміру стягнення аліментів уточнила, а саме просила суд стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 3500,00 гривень, замість 5000,00 гривень. Проти винесення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причину своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подавав. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди позивача, прийнято рішення про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України. Крім того, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи, які містяться у позовній заяві, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2022. На сьогодні шлюбні стосунки між сторонами припинено, вони проживають окремо. Шлюб не розривали. У шлюбі в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 14.07.2023 Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання та склад сім`ї, виданої 25.11.2023 Виконавчим комітетом Девладівської сільської ради, разом з позивачем [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , проживає також її донька [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Вказані приписи містяться і в статті180 СК України. Відповідно до ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у судовому порядку. Приписами ст.182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, згідно положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Нормами ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зміст позовних вимог та доводи позивача у своєму позові свідчать про те, що вищевказана дитина перебуває винятково на її утриманні, тоді як на теперішній час відповідач матеріального утримання на неповнолітню доньку не надає. Згідно до ст.184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. Між тим, при визначенні величини аліментного платежу суд має враховувати матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України згідно якої обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Так, відповідач перебуває в працездатному віці, відомостей про стан його здоров`я та про обтяження його турботою щодо утримання інших осіб він не надав, а тому зважаючи, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, останній зобов`язаний утримувати її до повноліття. За таких обставин, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дитини у твердій грошовій сумі, у розмірі 3500,00 гривень. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. За таких обставин, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю. У відповідності до п.1 ч.1ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі на підставі ч.2ст.184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно ч.9 ст.10 ЦПК України в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями ст.184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved