Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на квартиру, мотивуючи тим, що 06 травня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно п.п.1.1 якого відповідач (продавець за договором) продає, а позивач (покупець за договором) купує однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня, 06 травня 2021 року позивачем передано продавцю - [PERSON] готівкові кошти в сумі 270 000,00 (двісті сімдесят тисяч гривень) в рахунок вартості квартири. У пункті 3.3 вищевказаного договору було вказано, що продавець зобов`язується нотаріально посвідчити цей договір не пізніше 6-ти місяців з моменту його укладення. Так, як для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу потрібно було поновити документи на квартиру (виготовити новий технічний паспорт), то позивач з розумінням поставилася до того, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири відкладається на деякий термін. В кінці травня 2021 року [PERSON] віддала [PERSON] ключі від вищевказаної квартири та всі документи на неї, в тому числі договір купівлі-продажу від 11.06.2012 року. При цьому, вона повідомила позивача про те, що збирається на недовгий термін поїхати у Російську Федерацію. Сторони договору домовилися, що як тільки [PERSON] знову приїде в Україну, то вони відразу підуть до нотаріуса реєструвати угоду купівлі-продажу, а [PERSON] вже зараз може перевозити свої речі у вказану квартиру та облаштовуватися у ній. З того часу і по сьогодні, [PERSON] безперешкодно користується придбаною квартирою. Проте, ні в листопаді 2021 року (в шестимісячний строк), ні в інші місяці відповідач не з`явилася та не пішла разом з позивачкою до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Позивачка неодноразово телефонувала [PERSON] та просила виконати домовленості. У відповідь вона чула одне й те ж саме: "Вам немає чого хвилюватися, адже і документи, і квартира у вас в руках". Після початку військових дій в Україні [PERSON] повідомила, що вона не має наміру ні тепер, ні в майбутньому приїжджати в Україну. З метою проведення державної реєстрації права власності на придбану квартиру [PERSON] звернулася до Центру надання адміністративних послуг. Проте, там їй повідомили, що подані нею для проведення державної реєстрації прав документи не відповідають вимогам ст. 657 ЦК України, а саме: поданий договір купівлі-продажу не може прийматись як правовстановлюючий документ, оскільки згідно ст. 657 ЦК України договорі купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Як пояснила реєстратор, поки укладений між нею та [PERSON] договір не буде нотаріально посвідчений, він є нікчемним, а тому [PERSON] не є власником спірного майна. [PERSON] звернулася до [PERSON] з проханням виконати умови укладеного між ними договору, а саме нотаріально посвідчити укладену угоду, або власноручно написати причину її відмови. [PERSON] власноручно написала листа, який адресується "Компетентним органам", в якому підтвердила факт продажі квартири та отримання від [PERSON] коштів. Так, як на сьогодні із Російською Федерацією відсутнє поштове сполучення, то даний лист [PERSON] пересилала через [PERSON] . Представник позивача звернулася із завою про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач викликалася до судового засідання шляхом розміщення оголошення на сайті суду, до судового засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Судова повістка та інші документи, направлені відповідачу поштою, повернулись з відміткою про те, що поштова кореспонденція до рф не приймається. У відповідності до ст.\~247\~ч.2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як були підстави для проведення розгляду справи без участі сторін. \~ \~ \~ \~Під час судового засідання були вивчені наступні докази по справі : -копія паспорта, коду позивача (а.с.5-6) -копія договору купівлі-продажу квартири від 06.05.2021 (а.с.7-9) -копія договору купівлі-продажу квартири від 11.06.2012 (а.с.10-14) -копія витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.14-15) -копія витягу про державну реєстрацію прав (а.с.16) -копія технічного паспорту (а.с.17-20) -лист відповідача [PERSON] від 09.11.2023 (а.с.21) -копія ордеру (а.с.22) -копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.23) -квитанція (а.с.24). Таким чином судом було встановлено: 06 травня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно п.п.1.1 якого відповідач (продавець за договором) продає, а позивач (покупець за договором) купує однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня, 06 травня 2021 року позивачем передано продавцю - [PERSON] готівкові кошти в сумі 270 000,00 (двісті сімдесят тисяч гривень) в рахунок вартості квартири. Згідно з приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч.1 ст.317 ЦК України). Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Однак, позивач позбавлений можливості в повній мірі здійснити своє право власності щодо спірного об`єкта нерухомості та обмежений у своєму праві розпоряджатися належним йому майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно із ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до приписів ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Захист і охорона власності є однією з найголовніших функцій держави. Принцип охорони власності закріплений в Україні конституційно. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності (ст. 13 Конституції України). Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України). У відповідності до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання права. Судом установлено, що позивач з відповідачем досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали ці умови, та до даного часу у жодної із сторін договору заперечень стосовно наслідків його укладення не виникало. Проте, [PERSON] не виконала свого обов`язку щодо нотаріального посвідчення укладеного між ними договору. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову. Судові витрати по справі, суд залишає за позивачем по її клопотанню. На цих підставах суд дійшов висновку задоволення позову.

Outcome: approved