Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вказаною позовною заявою , в якій просив суд стягнути зі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Держави в особі Бердянської міської ради на р/р UA338999980333169331000008455, отримувач: Бердянське УК/отг м.Бердянськ, код ЄДРПОУ 38042560, Казначейство України (ЕАП), код платежу 24062100, майнову шкоду завдану злочином в розмірі 1107040,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 12 березня 2021 року по кримінальній справі № 310/504/17 1-кп/310/16/21 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.249 КК України [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а цивільний позов Азовського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства залишено без розгляду. Оскільки загальний збиток, нанесений рибному господарству України гр. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] становить 1107040,00 грн., позивач звернувся до суду з вказаним позовом . Ухвалою суду від 26 січня 2024 року відкрите провадження по справі та визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27 лютого 2024 року закрите підготовче\~ провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, відзив на позов не надали, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, судом встановлені наступні фактичні обстави та відповідні ним правовідносини. Згідно ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Цей принцип відображений в ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.5 Закону України «Про тваринний світ», ст.37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів». Згідно ст.6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Положення про Державне агентство рибного господарства України затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 № 895. Згідно пункту 1 Положення, Державне агентство рибного господарства України (Держрибагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства. Відповідно до п. 7 Положення про Державне агентство рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 895 Держрибагентство (орган рибоохорони) здійснює свої повноваження безпосередньо, а також через утворені в установленому порядку територіальні органи (органи рибоохорони). Азовське басейнове управління Державного господарства (Азовський рибоохоронний патруль) створений як територіальний орган Держрибагентства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 894 « Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства». Наказом Держрибагентства від 15.07.2016 № 229 затверджене Положення про Азовське басейнове управління Державного агентства рибного господарства (скорочена назва Азовський рибоохоронний патруль). Основним завданням Азовського рибоохоронного патруля є реалізація повноважень Держрибагенства у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в районі діяльності. Згідно статті 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», статей 59, 60 Закону України «Про тваринний світ» посадові особи органів рибоохорони мають право подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Згідно ст.28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»,міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.13 Конституції України, ст. 29, 69-1 Бюджетного кодексу України органи рибоохорони подають цивільні позови про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та зазначають реквізити рахунків органів місцевого самоврядування, на території яких була заподіяна шкода. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2021 року у справі 310/504/17 закрите кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016080130005777 від 23.12.2016 за обвинуваченням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, у зв`язку зі звільненням останніх від кримінальної відповідальності. Цивільний позов Азовського басейнового управління охорони залишено без розгляду. Зазначеною ухвалою суду встановлено , що « [INFO] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за попередньою змовою, маючи намір на незаконне зайняття рибним добувним промислом, діючи умисно, знаходячись в акваторії Азовського моря, в порушення ст. ст.27, 63 Закону України «Про тваринний світ» від 13.12.2001 № 2894-III, п.3.14 та п.3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства», затверджених наказом державного рибного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999, зареєстрованих Міністерством Юстиції України 28.04.1999, займалися незаконним рибним добувним промислом за допомогою заборонених знарядь лову - чотирьох ліскових сіток. Внаслідок незаконного рибного добувного промислу [PERSON] спільно з [PERSON] та [PERSON] виловили водні живі ресурси особливо цінної породи, саме: «Піленгас» у кількості 398 штук вартістю 680 грн. за 1 шт. на загальну суму 270 640 грн. та «Азовський Калкан» у кількості 24 штуки вартістю 850 гривень за 1 шт. на загальну суму 20 400 гривень згідно такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного добування цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1209 від 21.11.2011., та «Осетер російський» у кількості 17 штук вартістю 48 000 грн. за 1 шт. на загальну суму 816 000 гривень згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1030 від 07.11.2012, чим спричинили матеріальний збиток рибному господарству України на загальну суму 1 107 040 грн., що є істотною шкодою. Цього ж дня приблизно о 17 годин 30 хвилин [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на березі Азовського моря на пляжі «Верхова» в 2 кілометрах від бази відпочинку «Лазурна -2», яка розташована на вул. Маяковського в м. Бердянськ Запорізької області були виявлені військовослужбовцями військової частини [NUMBER] відділу прикордонної служби « [INFO] », а незаконно виловлена ними риба була вилучена». Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, та не можливістю вирішення даного спору в позасудовому порядку. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом статті 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення. Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ч.1 ст. 49 КК України питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах. Враховуючи те, що кримінальне провадження щодо відповідачів закрите у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ч.1 ст. 49 КК України, що відноситься до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, матеріальна шкода завдана кримінальним правопорушення відшкодовується у такому самому порядку як і при ухваленні обвинувального вироку. Статтями 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення згоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Таким чином, суд вважає, що позивачем надані належні докази в обґрунтування позовних вимог, а тому позов слід задовольнити, стягнувши з відповідачів в солідарному порядку на користь Держави в особі Бердянської міської ради майнову шкоду завдану злочином в розмірі 1107040,00 грн. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України , стягнувши з відповідачів на користь держави, судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, що складає 16605,60 грн., тобто по по 5535, 20 грн. з кожного.

Outcome: approved