Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

06.02.2024 року [PERSON] через представника адвоката Пономарьова Олега Валентиновича звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи позов позивач зазначила, що з 27.09.2004 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що шлюб з відповідачем виявився невдалим. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що призвело до втрати поваги один до одного, взаєморозуміння та в кінцевому результаті до фактичного припинення шлюбних відносин. З відповідачем мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Подальше збереження шлюбу вважає неможливим та суперечить його та відповідача інтересам. Примирення з відповідачем також вважає неможливим, оскільки відносини припинені остаточно та не бажає їх поновлювати. Посилаючись на вказані обставини просить шлюб розірвати. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07.02.2024 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала заяву про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.29). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який зареєстровано 27 вересня 2004 року Виконкомом Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого 27.09.2004 року (а.с.7). Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 03.03.2006 року (а.с.8), серії [NUMBER] , виданого 07.08.2009 року (зворотній бік а.с.8), серії [NUMBER] , виданого 17.09.2012 року (а.с.9). Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні з матеріалів позовної заяви встановлено, що сторони не підтримують сімейних відносин. Нині шлюб має формальний характер, збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Разом з позовом позивачем подано заяву про розмір витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи, згідно якої просить в разі задоволення позову стягнути з відповідача на її користь 3000 грн. понесених судових витрат на професійну правничу допомогу. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Верховного Суду від 30.10.2023 року у справі № 591/550/20 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частинах четвертій-шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.06.2021 року №159/5837/19. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи надано: договір №13 про надання правової (правничої) допомоги від 04.04.2023 року, укладеного між адвокатським бюро «Олега Пономарьова» та [PERSON] та додаткову до нього угоду №1 від 05.02.2024 року (а.с.12-13); акт приймання - передачі №1 наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги від 04.04.2023 року №13 та додаткової до нього угоди №1 від 05.02.2024 року,згідно якого фіксований розмір правничої допомоги за додатковою угодою складає 3000 грн. В акті міститься детальний перелік робіт, виконаних адвокатом та час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (зворотній бік а.с.13); рахунок №1 від 06.02.2024 року на суму 3000 грн. (а.с.14). Склад та розмір витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. суд вважає співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом, значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Доказів неспівмірності витрат на правову допомогу відповідачем суду не надано. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вищевикладене та враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 968 грн. 96 коп. судового збору та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved