Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

В грудні 2023 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» направив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за договором про надання коштів у позику №2973301 від 22.02.2022 року у розмірі 42445,50 грн. та судовий збір у справі. Позов мотивовано тим, що 22.02.20222 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику №2973301, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Лінеура Україна» 22.02.2022 року направило [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір про надання коштів у позику №2973301 після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті первісного кредитора в мережі Інтернет, що знаходиться за адресою: https://credit7.ua/ . 22.02.2022 року [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору №2973301, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Лінеура Україна» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор К869, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 22.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів у позику №2973301 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 23.05.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №01.02-25/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору факторингу у порядку та строки встановлені договором факторингу. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №01.02-25/23 від 23.05.2023 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 42445,50 грн. Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №2973301 від 22.02.2022 року становить: 42445,50 грн, з яких: 10000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 32445,50 грн. заборгованість по відсотках, 0,00 грн. пеня. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2024 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою від 20 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 18 березня 2024 року о 09:00 год. Позивач в судове засідання представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В прохальній частині позовної заяви представник позивача просив суд розгляд справи проводити у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 10000,00 грн. В частині стягнення суми заборгованості за відсотками в розмірі 32445,50 грн. позовні вимоги не визнає. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику №2973301 від 22.02.2022 року, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Лінеура Україна» 22.02.2022 року направило [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір про надання коштів у позику №2973301 після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті первісного кредитора в мережі інтернет, що знаходиться за адресою: https://credit7.ua/ . 22.02.2022 року [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору №2973301, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Лінеура Україна» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор К869, котрий боржником було введено/відправлено. 22.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту у позику №2973301 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 5-13). Згідно до умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2973301 від 22.02.2022, товариство надало відповідачу фінансовий кредит у сумі 10000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Згідно п. 1.3. строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день, занижена процентна ставка становить 1,00% в день. Згідно Розділу 2. Кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Даний кредитний договір підписано відповідачем 22.02.2022 року о 22 годині 06 хвилин 57 секунд електронним підписом К869. Також, встановлено, що 22.02.2022 року було сформовано паспорт споживчого кредиту. У відповідності до листа про детальний опис дій, вчинених сторонами для укладення договору №2973301 від 22.02.2022 року детально описано дії позичальника вчинені для укладення даного договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 23.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» укладено Договір факторингу № 01.02-25/23, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна», а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуває права вимоги ТОВ «Лінеура Україна» за кредитними договорами та сплачує ТОВ «Лінеура Україна» за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу. Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023 року, ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 42445,50 грн., з яких: 10000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 32445,50 грн. сума заборгованості за відсотками. Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів не здійснював, тому станом на дату розгляду справи заборгованість за Договором №2973301 від 22.02.2022 року становить: 42445,50 грн, з яких: 10000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 32445,50 грн. заборгованість по відсотках, 0,00 грн. пеня. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» ( в редакції, яка була чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані позивачем докази суд дійшов висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладення спірного правочину, сума заборгованості стверджена договором №2973301 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, паспортом споживчого кредиту від 22.02.2022 року, розрахунком заборгованості за Договором №2973301 від 22.02.2022 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 17.02.2023 року, а тому вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими. Аналізуючи обставини даного спору, суд приходить до висновку, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Росвен Інвест Україна» за Договором №2973301 від 22.02.2022 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в загальному розмірі 42445,50 грн. Згідно з умовами договору №2973301 від 22.02.2022 року, позичальник зобов`язується повернути кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором, але відповідач порушила взяті на себе зобов`язання. Позивач правомірно набув право вимоги до відповідача, та в передбачений Законом спосіб не було визнано недійсним договір Факторингу, в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений первісними кредиторами при відступленні права вимоги. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved