Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 19.05.2022 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500 грн. щомісячно до його повноліття. Такий розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, рівень витрат на яку постійно зростає, а вона не має можливості забезпечити його за власні кошти. Син проживає разом з нею. В зв`язку з важким матеріальним становищем, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 1500 грн. з відповідача на її користь на утримання сина на 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня винесення рішення про зміну способу стягнення і до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] на розгляд справи не з`явилася, представник позивача [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розглядати справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримала повністю і просила суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши письмові докази суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наведених нижче підстав. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] ,\~ [INFO] . Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 19.05.2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] ,\~ [INFO] в розмірі 1500 грн. щомісячно до його повноліття. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями СК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою статті 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За змістом частини третьої цієї статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, саме одержувач аліментів наділений правом на звернення до суду із вимогою про зміну способу аліментів. При цьому положення ч. 3 ст. 181 СК України не пов`язують право особи, яка звертається до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів, оскільки таке право одержувачу аліментів гарантовано ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн. Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років на час звернення до суду з позовом становив 3196 грн. Суд враховує фактичні обставини справи, а саме, вік дитини на утримання якої стягуються аліменти (станом на день розгляду справи дитині виповнилося 16 років), що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів у розмірі 1500 грн. щомісячно відбулося значне зростання цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, у зв`язку з чим зазначений розмір аліментів не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, не відповідає мінімальним її потребам та не забезпечує достатній життєвий рівень. Будь-яких доказів того, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, чи наявності інших обставин, що мають істотне значення, які б могли бути підставою визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, суду не надано. За наведених обставин, враховуючи насамперед інтереси дитини, її право на належний рівень життя та забезпечення нормальної життєдіяльності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~ Оскільки позивач при зверненні до суду з цим позовом була звільнена від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved