Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Виконувач обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області Пацкан М. звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області та просить конфіскувати у громадянина Російської Федерації [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області. земельну ділянку (кадастровий номер 3223382401:02:017:0012) площею 0,1745 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території с. Дем`янці Переяславської територіальної громади Бориспільського району, право власності на яку за відповідачем зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.12.2013, номер відомостей про речове право 4118401 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 9635666 від 27.12.2013), Також просить стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури сплачений судовий збір. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] , будучи громадянином Російської Федерації, в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] , у грудні 2013 року набув право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1745 га, К/Н 3223382401:02:017:0012, що знаходиться за адресою: с. Дем`янці, Бориспільський район (колишній Переяслав-Хмельницький район), Київська область. Будучи попередженим про необхідність протягом року відчужити зе6мельну ділянку сільськогосподарського призначення на користь інших осіб, відповідач з моменту набуття права власності на зазначену земельну ділянку (27.12.2013) незаконно продовжує володіти нею вже десять років. Бориспільською окружною прокуратурою у червні 2023 року виявлено порушення ст.ст.\~13,\~14 Конституції України та ст.ст.\~81,\~145 ЗК України\~ допущені відповідачем- громадянином іноземної держави земельної ділянки, який незаконно продовжує володіити земельною ділянкою сільськогосподарського призначення. На повідомлення прокурора від 15.05.2023 про виявлене порушення та необхідність звернутись з позовом до суду ГУ Держгеокадастру надало відповідь прокурору про відсутність бюджетних коштів для захисту прав держави та сплати судового збору. Оскільки відповідач є іноземним громадянином та упродовж року після набуття права власності на землю сільськогосподарського призначення (з 27.12.2013 по даний час) не відчужив її, прокурор просить суд конфіскувати земельну ділянку на користь держави. 24.01.2024\~ухвалою суду відкрито провадження\~у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні у загальному порядку. 08.01.2024 ухвалою суду задоволено заяву прокурора про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер 3223382401:02:017:0012. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явився. Відзив на позов не надав. Про суть справи, місце та\~час\~судового розгляду повідомлений належним чином: поштовою кореспонденцією за місцем реєстрації в Україні згідно посвідки на постійне проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області для участі у розгляді справи свого представника не направило, в заяві просили розгляд справи провести без участі представника управління, позовні вимоги просили задовольнити. Представник позивача прокурор Калашніков П.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення заперечень не має. За таких умов суд за згодою позивача (прокурора) ухвалив проводити заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. В обґрунтування позову прокурор надав детальні пояснення по обставинам справи та зазначив, що позовні вимоги спрямовані на захист порушених економічних інтересів держави у земельній сфері, що в умовах воєнного стану є надто актуальним. Дослідивши письмові матеріали, судом встановлено наступне. З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка, кадастровий номер 3223382401:02:017:0012 для ведення особистого селянського господарства площею 0,1745 га, що розташована в с. Дем`янці Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.26). Копія листа завідувача Другою переяславською державною нотаріальною конторою Коляденка Я.В. №821/01-16 від 19.09.2023 свідчить про те, що [INFO] померла [PERSON] , спадкоємцем якої є [PERSON] (а.с.33). [PERSON] , будучи громадянином Російської Федерації, набув у спадщину право власності на земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення з цільовим використанням - для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3223382401:02:017:0012 площею 0,1745 га, що знаходиться за адресою: с. Дем`янці, Бориспільський район (колишній Переяслав-Хмельницький район), Київська область. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №330298795 від 26.04.2023 та за №332561678 від 17.05.2023 за громадянином Російської Федерації [PERSON] 27.12.2013 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1745 га (кадастровий номер 3223382401:02:017:0012), що розташована в с. Дем`янці Переяслав-Хмельницького району Київської області (номер відомостей про речове право: 4118401, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 258528532233). Реєстрація проведена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №9635666 від 27.12.2013 на основі свідоцтва про право на спадщину №1-2115, виданого 27.12.2013 державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Коляденком Я.В (а.с.14-16, 24-25). За даними Переяславського відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області №80.3240-278/80.3240.1-23 від 18.05.2023 громадяни Російської Федерації [PERSON] документований посвідкою на постійне проживання в Україні Серії [NUMBER] , видана УДМС України в Київській області 20.06.2014. Згідно картотеки вищезазначений громадянин станом на 2014 рік зареєстрований в будинку [ADDRESS] . Згідно матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянин [PERSON] зареєстрований на території Російської Федерації в [ADDRESS] (а.с.31). З відповіді ЦНАП виконавчого комітету Переяславської міської ради №20-07-06 від 04.01.2024 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , громадянин Російської Федерації, документ, що підтверджує особу в Україні: посвідка на постійне проживання в Україні № [NUMBER] від 20.06.2014, видана 3201 УДМС України в Київській області, місце реєстрації [PERSON] : [ADDRESS] (а.с.56). Отже, матеріли справи свідчать, що [PERSON] будучи громадянином Російської Федерації, документований паспортом громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданого 13.03.2002 Паспортним столом №2 ВВС «Очаково-Матвіївське» міста Москва, код підрозділу 772-130, 27.12.2013 набув право власності на земельну ділянку, яка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, що розташована в с. Дем`янці Переяслав-Хмельницького району (нині Бориспільський район) Київської області. З моменту набуття відповідачем права власності на цю земельну ділянку минуло більше десяти років, однак відповідач, залишаючись громадянином Російської Федерації, не відчужив її на користь інших осіб, а продовжує володіти нею у супереч земельному законодавству України. У 2020 році згідно з перспективним планом формування територіальних громад Київської області до складу Переяславської міської громади у Бориспільському районі приєдналися території Великокаратульської, Вовчківської, Гайшинської, Гланишівської, Дем`янецької, Мазінської сільських рад колишнього Переяслав-Хмельницького району. У цій справі існує спір про перебування у власності іноземного громадянина особливо цінних земель сільськогосподарського призначення, що охороняються державою. Вказаний спір виник 27.12.2014, з моменту виникнення обов`язку у відповідача (громадянина іноземної держави) відчужити набуту ним у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Інтереси держави в суді представляє прокурор на підставі положень ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», де передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно положень ст. 14 Конституції та ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Земельні відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 Земельного кодексу України). \~Згідно з ч.1 ст. 22 цього Кодексу землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Частиною 3 ст. 22 ЗК України, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. У свою чергу, частина 5\~ст. 22 ЗК України\~передбачала, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. \~ Нова\~редакція ч.5\~ст.\~22\~Земельного\~кодексу\~України \~у\~взаємозв`язку\~з ч.1\~ст.\~130\~цього\~Кодексу\~передбачає,\~що\~набувати\~право власності\~на\~земельні\~ділянки сільськогосподарського\~призначення можуть: а)\~громадяни\~України; б)\~юридичні\~особи\~України,\~створені\~і\~зареєстровані за\~законодавством\~України,\~учасниками\~(акціонерами,\~членами)\~яких\~є\~лише громадяни\~України\~та/або\~держава,\~та/або\~територіальні\~громади; в)\~територіальні\~громади; г) держава. Частиною 1\~статті 23\~ЗК України\~визначено пріоритетність земель\~сільськогосподарського призначення,\~а саме: землі,\~придатні для\~потреб сільського\~господарства (крім\~самозалісених земель),\~повинні надаватися\~насамперед для\~таких цілей: 1) ведення сільського господарства; 2) ведення лісового господарства; 3) створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Згідно в ст.\~125\~Земельного\~кодексу\~України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Підстави набуття права власності на землю громадянами визначені у ст. 81 Земельного кодексу України. Відповідно до положень ч. 2, ч.3\~ст. 81 Земельного кодексу України\~ іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Водночас, положення ч.4 ст. 81 ЗК України містить обмеження щодо володіння землями сільськогосподарського призначення, прийнятими у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, та зобов`язує їх протягом року здійснити відчуження таких земель. Вказана вище норма Закону є імперативною, і не дотримання таких приписів тягне за собою цивільну відповідальність, передбачену Законом. Так, за нормами земельного законодавства невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених Земельним кодексом України, є підставою для припинення права власності на земельну ділянку (пункт «е» ст. 140 ЗК України). Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до пункту д) ст. 140 та пункту в) ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється шляхом конфіскації земельної ділянки за рішенням суду. Відповідне правило також закріплено у ч.2 ст. 145 Земельного кодексу України, де зазначено: якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом встановленого строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду У відповідності до ч.4 ст. 145 Земельного кодексу України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153\~Земельного\~кодексу\~України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 (справа № 6-92цс 13), основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обгрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Нормами\~ Земельного кодексу України чітко визначені права іноземців щодо спадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення та обов`язок припинити право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом її відчуження протягом року. Захищаючи права іноземців на отримання земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність шляхом спадкування, українським законодавством встановлений річний термін на відчуження такої земельної ділянки. При цьому пункт 15 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, яким встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України є імперативними. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи громадянином Російської Федерації, після набуття права власності 27.12.2013 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Дем`янці Бориспільського району (колишній Переяслав-Хмельницький район) Київської області, протягом року після прийняття спадщини та державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку добровільно її не відчужив, хоча був попереджений про такий обов`язок. Таким чином, відповідач [PERSON] не виконав вимоги ч.4 ст.\~81\~Земельного\~кодексу\~України та, будучи громадянином Російської Федерації, який має право постійного проживання в Україні, безпідставно залишається\~власником земельної\~ділянки,\~яка не\~може перебувати\~у його власності згідно\~Закону,\~оскільки належна йому земельна ділянка відносяться до особливо цінних земель сільськогосподарського призначення, які є основним національним багатством українського народу та перебувають під особливою охороною держави. Пунктом 10 ч.1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Згідно ч.1 ст. 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку (к/н 3223382401:02:017:0012), площею 0,1745 га для ведення особистого селянського господарства, яка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення та розташована в с. Дем`янці Бориспільського району Київської області, підлягає примусовому припиненню, шляхом конфіскації земельної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства України. Отже, позовні вимоги прокурора виконувача обовязків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. При поданні позову за рахунок бюджетних коштів Київської обласної прокуратури, згідно платіжної інструкції на рахунок держави сплачено судовий збір у розмірі передбаченому ЗУ «Про судовий збір» в загальній сумі 4026,00 грн, з яких: за вимогу майнового характеру (конфіскація) сплачено 2684,00 грн судового збору; за подання заяви про забезпечення позову (накладення арешту) сплачено 1342,00 грн судового збору. Зазначені витрати прокуратури відносяться до судових витрат, які при задоволенні позову підлягає стягненню з відповідача на користь платника судового збору у відповідності до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України. Щодо вжитих судом заходів забезпечення позову (Ухвала від 08.01.2024), то такі заходи, з огляду на задоволення позову, після набрання рішенням законної сили продовжують свою дію як заходи виконання судового рішення у межах строків, визначених ч.7 та ч.8 ст. 158 ЦПК України або можуть бути скасовані раніше за клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved