Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

08 лютого 2024 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 січня 2022 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Локачинським відділом реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 3. Від спільного життя у них [INFO] народився син [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до ст. 126 СК України. З відповідачем проживає окремо, неповнолітня дитина проживає із нею, добровільно матеріальну допомогу на утримання сина відповідач не надає. Самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом необхідні для належного утримання дитини. Оскільки добровільно про сплату аліментів з відповідачем домовитися не вдалося, змушена звернутися до суду. Зазначає, що наскільки їй відомо, відповідач не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб`єкта господарювання (юридичної особи чи фізичної особи-підприємця), що не дає можливості визначити розмір частку від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити, що є тими істотними обставинами, які надають підстави суду, згідно ч. 1 ст. 184 СК України, визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі. Просить стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , жителя с. Старий Загорів Володимирського району, Волинської області на її користь аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 12 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 11 березня 2024 року, яке відкладено на 01.04.2024. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується телефонограмою (а.с 13). 18 березня 2024 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 18). Відповідач у\~судове засідання\~повторно не\~з`явився,\~хоча був\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час та\~місце розгляду, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України за його зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду з відміткою «повертається, адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 14, 19), а також шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду. Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 червня 2020 року та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00043242513 від 23 січня 2024 року, з яких вбачається батько дитини [PERSON] , матір [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до ст. 126 СК України (а.с. 5, 6). 22 січня 2022 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстровано Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 3, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22 січня 2022 року. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка змінилося на « [PERSON] » (а.с. 4). Згідно витягу №60 від 22.01.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів на утримання малолітньої дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Виходячи із норм СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається рівною мірою на матір і батька. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років 2563 гривні. Як вбачається\~із доводів\~позовної заяви,\~відповідач [PERSON] \~працює не\~офіційно,\~аліментів нікому\~не сплачує. Доказів іншого відповідачем суду не надано. Враховуючи наведене, норми ст. 182 СК України, вік дитини, положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України, відповідно до яких під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від до 6 років, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі ст. ст. 141, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved