Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

28.02.2024 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано позовну заяву [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Павалюк Г.В., до [PERSON] про стягнення аліментів, у якій представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. У позові зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: сина [PERSON] , який є повнолітнім, та доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати із матір`ю, а відповідач, як батько дитини, періодично надавав грошові кошти на її утримання у розмірі від 1500 грн до 2000 грн. Представник позивача вказує, що наданий розмір горошкових коштів є недостатнім для забезпечення мінімальних потреб дитини. Натомість відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, у нього відсутні на утриманні інші діти, непрацездатні батьки, проживає у власному будинку та має стабільний заробіток, хоча й працює неофіційно, а тому вважає, що заявлений розмір аліментів є необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини, якій наразі виповнилося 10 років. Також вказує про понесені витрати на правничу допомогу, які просить стягнути із відповідача. 14.03.2024 на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] у якому останній позовні вимоги [PERSON] просить задовольнити частково та стягнути із нього аліменти в розмірі заробітку (доходу) щомісячно. Зазначає, що з квітня 2021 року щомісячно перераховував кошти на утримання дитини в розмірі від 1500 грн до 2000 грн та за цей же період надавав додатково гроші на одяг та канцтовари. Позивачкою не доведено його можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Також просив відмовити [PERSON] в стягненні з нього понесених судових витрат. Вказаний вище позов отриманий судом 28.02.2024 та того ж дня, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 04.03.2024, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 18 березня 2024 року, про що повідомлено сторони. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Павалюк Г.В. не з`явилися, однак як у позові, так і у окремо скерованій 18.03.2024 заяві, просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Також вказали, що відповідач не виконував свій обов`язок сплачувати аліменти щомісячно, платив їх час від часу, а доказів того, що купував доньці канцелярію та інші необхідні речі не долучив. Вважають, що не заслуговують увагу суду доводи щодо відсутності необхідності витрат на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] скерував відзив на позов, у якому позовні вимоги про стягнення аліментів у заявленому позивачкою розмірі не визнав, однак не заперечив щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 заробітку (доходу) Проти витрат на правничу допомогу заперечив. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши письмові матеріали справи та наявні у них докази, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що згідно з даних копії свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції 25 жовтня 2013 року, [PERSON] народилася [INFO] у місті Чернівці Чернівецької області, про що складено відповідний актовий запис № 2500, а її батьками є [PERSON] (відповідач у справі) та [PERSON] (позивач у справі). Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 12.04.2021 у справі № 726/306/21 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 25.09.1999 управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернівецької міської ради, актовий запис №\~1306. Відповідач долучає до відзиву копії квитанцій на підтвердження сплати ним коштів, як аліментів у добровільному порядку. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів, суд виходить із наступного. Статтею 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розмір аліментів установлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі (ст.ст.183, 184 СК України). Статтею 183 СК України, передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.2 ст. 183 СК України). Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на 2024 рік такий мінімальний гарантований розмір аліментів, для дітей віком від 6 до 18 років, становить 1598,00 грн. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У 2024 році, для дітей віком від 6 до 18 років прожитковий мінімум становить 3196 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Вимогами ч,ч, 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України). Суд враховує і те, що обов`язок по утриманню дитини лежить на обох батьків, а тому як мати, так і батько повинні нести витрати для забезпечення потреб дитини. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, вказані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, при визначенні розміру аліментів в даному випадку, суд враховує факт проживання доньки із матір`ю та, відповідно, перебування дитини на її утриманні (що не заперечено відповідачем); вік дитини; вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я останньої; те, що обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними тай чи є в них кошти, достатні для надання утримання; матеріальний стан позивачки; матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, який є фізично здоровим та працездатним, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має (доказів їх наявності суду не надано), жодних обставин, які б унеможливлювали сплату ним аліментів не вказав, доказів існування таких обставин не надав та погодився сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частики його заробітку (доходу). Враховуючи викладене, а також те, що право визначення способу стягнення аліментів належить позивачці з якою проживає дитина, суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, за наявності законних на те підстав, а з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача. Саме такий розмір аліментів, на думку суду є розумним, справедливим та співмірним, а також буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та сприятиме повноцінному та всебічному розвитку дитини на достатньому рівні. Підстави для стягнення аліментів в розмір 1/3 частини усіх видів доходу відповідача, суд не вбачає, виходячи з того, що позивачка не довела наявності будь-яких обставин, які б вказували на можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Наведені в позовній заяві обґрунтування щодо недостатність витрат на утримання нею дитини не доводять підстав для визначення аліментів у більшій частці доходу, а посилання на те, що відповідач є працездатним, а тому може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини його доходів не є безумовною підставою для стягнення аліментів саме у такому розмірі, що просить позивачка. Крім того, положенням Цивільно-процесуального кодексу визначено, що аліменти у розмірі 1/4 частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження, що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на одну дитину. Таким чином позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 28.02.2024. Згідно з ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Що стосується судових витрат у справі, то суд виходить із наступного. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів, судові витрати по справі, що складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 1 211 гривень 20 копійок, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - підлягають стягненню з відповідача. Вирішуючи заявлені вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial