Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Дабіжа О.А. звернулася до суду з позовом до Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, в якому просить визнати протиправними та скасувати розпорядження Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 3-ОС від 04.01.2024 року про звільнення [PERSON] з посади директора комунального підприємства «Злагода»; поновити позивача на посаді директора комунального підприємства «Злагода» та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з моменту звільнення 04.01.2024 року та до моменту поновлення на роботі, що становить 14 100 грн. на місяць з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів. Вимоги свого позову обґрунтовує тим, що позивач з 03.09.2021 року обіймала посаду директора комунального підприємства «Злагода». Термін дії трудового контракту становив з 03 вересня 2021 року до 03 вересня 2022 року, проте додатковою угодою його було продовжено до 03 вересня 2024 року. Розпорядженням № 3-ОС від 04.01.2024 року, виданим секретарем селищної ради [PERSON] , позивача звільнено з посади директора КП «Злагода» Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, у зв`язку з підставами, передбаченими в контракті згідно п.8 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпПУ підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. В преамбулі Розпорядження № 3-ОС вказано, як підставу для звільнення невиконання пункту 7 розділу ІІ, підпункту 6 пункту 21 розділу V. Відповідно до пункту 7 розділу ІІ трудового контракту - директор зобов`язується забезпечити виконання показників ефективності використання комунального майна і прибутку згідно до контракту. Вказує, що відповідачем не подано жодних доказів невиконання умов контракту [PERSON] , крім того жодних документів з приводу застосування до неї заходу дисциплінарного стягнення за визначені в розпорядженні порушення. Тобто, звільнення [PERSON] відбулось з порушенням вимог трудового законодавства та умов контракту, а саме до проведення їй не запропоновано дати будь-які пояснення та не повідомлено взагалі про порушення прав та обов`язків директора, що встановленні трудовим контрактом. Також вказала, що для прийняття рішення про звільнення позивача необхідно було провести службове розслідування за фактом невиконанням останньою своїх обов`язків, що встановлені трудовим контрактом. Отже звільнення позивача з посади директора КП «Злагода» за розпорядженням секретаря селищної ради № 3-ОС від 04.01.2024 року відбулося з порушенням чинного трудового законодавства та конституційних прав людини, тому позивач вимушена звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу. Відповідачем Великомихайлівською селищною радою Роздільнянського району Одеської області до суду подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що Відповідачем було засновано КП «Злагода», для отримання доходів від надання послуг підприємством та призначено позивача керівником комунального підприємства «Злагода» на підставі трудового контракту, який в подальшому було продовжено відповідними угодами. Керівник КП «Злагода» [PERSON] не здійснювала оплату за спожиту енергію, яка на кінець грудня 2023 року складала 829 365, 52 грн. Відповідачем на вирішення даного питання щодо заборгованості було виділено 1 325 485 грн., з урахуванням основного боргу та оплату послуг за електроенергію. 04.01.2024 року від АТ «ДТЕК Одеські електромережі» надіслане попередження про припинення споживання електричної енергії в зв`язку із заборгованістю вже перед постачальником останньої надії ДПЗД «Укрінтеренерго» за три місяці 2023 року. Керівник КП «Злагода» [PERSON] не здійснювала оплату за спожиту електроенергію, вже із виділеними вищезазначеними коштами, що призвело до збільшення заборгованості вже на 2024 рік, що прямо вказує на неналежне виконання істотних умов Трудового контракту. Також зазначив, що у контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду. Вказує, що саме неналежне виконання позивачем умов трудового контракту (бездіяльність) і призвело до заборгованості підприємства. Відповідно до умов Трудового контракту керівник КП «Злагода» самостійно вирішує питання діяльності підприємства за виключенням тих, що належать до компетенції Засновника. Також вказав, що КП «Злагода» повністю розрахувалося з [PERSON] згідно постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 та чинного законодавства, тому вважає вимоги позивача необгрунтованими та недоведеними та просить суду в задоволені позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. Представником позивача [PERSON] , адвокатом Дабіжа О.А. подано до суду відповідь на відзив в якій вказано, що на даний час відсутнє рішення Господарського суду Одеської області по справі № 916/5029/23, що унеможливлює сплату заборгованості за спожиту електроенергію, за яку зазначав відповідач у відзиві. Відповідачем не надано рішення від 10.11.2023 року № 2718-VIII про виділення 1 325 485 грн., з метою погашення основного боргу та оплату послуг за електроенергію та не підтверджено фактичну виплату коштів, виділених на погашення заборгованості, саме 10 листопада 2023 року. ТОВ «ООЕК» звернулось до Господарського суду Одеської області 16 листопада 2023 року, а кошти, виділені відповідачем були отримані КП «Злагода» 17 листопада 2023 року, що підтверджується випискою з рахунка за 17 листопада 2023 року. Згідно з випискою, КП «Злагода» отримало лише 829 400 грн., а не 1 325 485 грн., як зазначає відповідач, що свідчить про неправомірність фактів наведених у відзиві. Отже, у позивача [PERSON] не було можливості погасити заборгованість, так як лише 17 листопада були отримані кошти, цільовим призначенням яких була сплата заборгованості за спожиту електроенергію, так як 16 листопада 2023 року ТОВ «ООЕК» надіслано до суду позов, щодо стягнення цієї заборгованості, у зв`язку з чим відкрито провадження та на даний час не прийняте рішення, за яким позивач могла б здійснити оплату заборгованості. Тому, навіть в момент виділення коштів на сплату заборгованості, такий переказ був неможливий, через розірвання договору 17.10.2023 року. Отже оплата заборгованості можлива лише через вирішення цього питання в судовому порядку. Також зазначила, що відповідач був достеменно обізнаний про наявність заборгованості перед ТОВ «ООЕК» за спожиту електроенергію починаючи з травня 2023 року. Позивачем [PERSON] було здійснено всі можливі дії, задля сплати заборгованості за сплату спожитої електроенергії. Збільшення кредитної заборгованості, що стало підставою для звільнення та на яку посилається відповідач, є результатом ігнорування Великомихайлівською селищною радою звернень директора КП «Злагода» [PERSON] . Щодо заборгованості споживачів перед КП «Злагода» то Великомихайлівською селищною радою не було належним чином розглянуто заяву про встановлення тарифів з урахуванням всіх наявних матеріалів, що були додані [PERSON] [PERSON] не мала можливості здійснювати дії, що спрямовані на припинення або зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі, посилаючись на постанову КМУ № 206 від 05 березня 2022 року. Також вказала, що несплата заборгованості перед постачальником останньої надії ДПЗД «Укрінтеренерго» виникла через відсутність Договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії, а не через бездіяльність [PERSON] , на яку посилається відповідач. Тому, позовні вимоги [PERSON] до Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу просить суд задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] , адвокат Дабіжа О.А. у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Бережний В.О. у судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вислухавши пояснення учасників справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] з 03.09.2021 року обіймала посаду директора комунального підприємства «Злагода», що підтверджується розпорядженням Великомихайлівського селищного голови № 267-ОС від 31.08.2021 року та наказом № 15-К від 02 вересня 2021 року (а.с. 12,13). Термін дії трудового контракту становив з 03 вересня 2021 року до 03 вересня 2022 року, що прописано у трудовому контракті від 31 серпня 2021 року (а.с. 20-24). Додатковою угодою до трудового контракту від 21.08.2021 року термін дії трудового контракту був продовжений до 03 вересня 2024 року (а.с. 9). Згідно довідки № 3 про доходи від 11.01.2024 року загальна сума доходу директора КП «Злагода» за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року становить 135 889, 05 грн. (а.с. 11). Розпорядженням № 3-ОС від 04.01.2024 року, виданим секретарем селищної ради [PERSON] , [PERSON] звільнено з посади директора КП «Злагода» Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, у зв`язку з підставами, передбаченими в контракті згідно п. 8 ст. 36 КУпП України (а.с. 15). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпПУ підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Відповідно до п. 16 Положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при прийомі на роботу, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 19.03.1993 року, контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті при цьому, розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством. Згідно ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. В преамбулі Розпорядження № 3-ОС від 04.01.2024 року вказано, як підставу для звільнення невиконання пункту 7 розділу ІІ, підпункту 6 пункту 21 розділу V трудового контракту (а.с. 15). Відповідно до пункту 7 розділу ІІ трудового контракту - директор зобов`язується забезпечити виконання показників ефективності використання комунального майна і прибутку згідно до контракту (а.с. 20). Відповідно до підпункту 6 пункту 21 розділу V трудового контракту - директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості (а.с. 23). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно із ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Так, Великомихайлівська селищна рада відповідно до Статуту КП «Злагода», затверджений рішенням Великомихайлівської селищної ради від 20.07.2021 року № 1615, є Засновником та вищим органом управлінням підприємством (а.с. 69-79). Відповідно до пункту 5.3.1. статуту КП «Злагода», директор підприємства призначається на посаду розпорядженням селищного голови та прийняття на роботу оформлюється трудовим контрактом, який від імені засновника підписує селищний голова (а.с. 76). Згідно повідомлення про дострокове розірвання договору від 25.09.2023 року № 590/071-02-30, ТОВ «ООЕК» повідомив КП «Злагода» про розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу через заборгованість, яка станом на 25.09.2023 року становить 625 690, 16 грн. (а.с. 96). Також, ТОВ «ООЕК» неодноразово направляло КП «Злагода» попередження (повідомлення) про припинення постачання електроенергії, у зв`язку з простроченням споживачем оплати за постачання електричної енергії (а.с. 99-103). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Ухвалою Господарського Суду Одеської області від 21.11.2023 року відкрито провадження по справі № 916/5029/23 щодо стягнення заборгованості з КП «Злагода» на користь енергопостачальника, в сумі 829 365, 52 грн. (а.с. 92-94). Згідно ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», бюджет місцевого самоврядування (місцевий бюджет) - план утворення і використання фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення функцій та повноважень місцевого самоврядування. Рішенням Великомихайлівської селищної ради від 10.11.2023 року № 2718-VIII, як засновником та керівним органом щодо заборгованості було виділено 1 325 485 грн. (а.с. 80-81). Згідно листа директора КП «Злагода» [PERSON] № 138 від 06 грудня 2023 року адресованого голові Великомихайлівської селищної ради вбачається, що селищна рада виділила кошти в сумі 829 365, 52 грн. на погашення боргу КП «Злагода» перед ТОВ «ООЕК». Оскільки ТОВ «ООЕК» звернулось до суду з позовом про стягнення боргу, КП «Злагода» не має можливості виплатити борг та просить відповідача допомогти її в цьому (а.с. 91). Також, КП «Злагода» отримало попередження про припинення (обмеження) споживання електричної енергії споживачу від 04.01.2024 року № 101/47/03-77 від АТ «ДТЕК Одеські електромережі» (а.с. 95). Згідно довідки КП «Злагода» № 12 від 19.02.2024 року, станом на 01.02.2024 року укладених договорів з населенням громади на споживання води - 3065 шт., заборгованість становить 89 781 грн. (а.с.90). Згідно Акту Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 05.01.2024 року, [PERSON] відмовилась засвідчити факт ознайомлення особистим підписом з розпорядженням № 3-ОС від 05 січня 2024 року «Про звільнення [PERSON] » (а.с. 108). Великомихайлівська селищна рада вважає свої дії обгрунтованими та доведеними та такі, що відповідають чинному законодавству. Вважають, що саме неналежне виконання умов трудового контракту (бездіяліність) позивача і призвело до заборгованості підприємства, питання заборгованості споживачів не було вирішено у судовому порядку, щоб в рази зменшило заборгованість за споживчі матеріали. В матеріалах справи наявна копія виписки з розрахунка за 17.11.2023 року, згідно якої КП «Злагода» було перераховано та отримано грошові кошти у сумі 829 400 грн. лише 17 листопада 2023 року (а.с. 115), а ТОВ «ООЕК» звернулось до суду з позовом про стягнення 829 365,52 грн. 16 листопада 2023 року (копія ухвали про відкриття провадження від 21 листопада 2023 року). Отже, у позивача [PERSON] не було можливості погасити заборгованість, оскільки тільки 17 листопада були отримані нею кошти у сумі 829 400 грн. Згідно листів від 17 травня 2023 року, 22 вересня 2023 року та 06 грудня 2023 року вбачається, що [PERSON] повідомляла голову Великомихайлівської селищної ради про заборгованість КП «Злагода перед ТОВ «ООЕК». Також повідомляла, що споживачі відмовляються платити комунальні послуги за водопостачання через нерентабельний тариф, який за рішенням депутатів був прийнятий в грудні 2021 року (а.с. 117, 120). [PERSON] не мала можливості здійснювати дії, що спрямовані на припинення або зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі, оскільки відповідно до постанови КМУ № 206 від 05 березня 2022 року, в редакції від 27.04.2023 року, що діяла на момент початку заборгованості споживачами, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення неселенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. З досліджених у судовому засіданні доказів, наявних у справі вбачається, що[PERSON] неодноразово протягом 2023 року повідомляла Великомихайлівську селищну раду про заборгованість КП «Злагода» перед ТОВ «ООЕК» на що відповідач ніяк не реагував. Крім того, у [PERSON] не було можливості погасити заборгованість за спожиту електроенергію, оскільки нею грошові кошти які були виділені відповідачем отримано пізніше, як ТОВ «ООЕК» звернулось до суду позов про стягнення 829 365,52 грн., тому навіть в момент виділення коштів на сплату заборгованості, такий переказ був неможливий до прийняття рішення Господарським Судом Одеської області. Згідно листа Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, наданого на запит адвоката Дабіжа О. вбачається, що відносно [PERSON] дисциплінарний напрямок щодо розірвання трудового контракту не застосовувався, тому службове розслідування не проводилося (а.с. 139). Відповідно до п. 16 Положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що у державній власності, при прийомі на роботу, затвердженому постановою КМУ № 203 від 19.03.1993 року, Контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном бо керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством. Відповідно до пункту 2 «Порядку проведення службового розслідування», який затверджений постановою КМУ № 950 від 13 червня 2000 року, може бути проведено службове розслідування в разі: невиконання або неналежного виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особою, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, а також недодержання вимог законодавства; внесення подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконанню вимог Закону в інший спосіб; вимоги особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щодо зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри. Отже, для прийняття рішення про звільнення необхідно проводити службове розслідування за фактом невиконанням обов`язків. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували. Пунктом 8 ст. 36 КЗпП України передбачена така підстава припинення трудового договору як обставини, зазначені в контракті. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору при укладенні контракту законом надано право сторонам самим установлювати їх права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і додаткові підстави розірвання трудового договору. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 року у справі №452/970/17 вказала на те, що у контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання. У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП України з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом (пункти 17 і 21 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170). Також зазначила, що звільнення працівника на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України з формулюванням причини - невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, - не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень. Так Верховний Суд у постанові по справі № 591/1256/17 від 08 жовтня 2018 року зробив висновок, що посилання у касаційній скарзі позивача на порушення порядку його звільнення в силу відсутності в наказі про звільнення зазначення конкретних умов контракту, які він порушив, не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо дотримання вимог трудового законодавства при звільненні позивача, сама по собі зазначена обставина не є підставою для задоволення позову про поновлення на роботі. Відповідно відповідач доводив наявність підстави для звільнення [PERSON] , передбаченої пункту 7 розділу ІІ, підпункту 6 пункту 21 розділу V. Відповідно до пункту 7 розділу ІІ трудового контракту - директор зобов`язується забезпечити виконання показників ефективності використання комунального майна і прибутку згідно до контракту. Відповідно до підпункту 6 пункту 21 розділу V трудового контракту - директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості. Досліджуючи обставини звільнення [PERSON] по даній підставі, суд в першу чергу повинен перевірити наявність доказів порушення [PERSON] щодо допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості виходячи із обставин справи, які мали місце під час перебування її на посаді директора КП «Злагода». Відповідно до висновку ВС, висловленого у постанові від 30 серпня 2018 року у справі №463/3091/15 з врахуванням особливостей контрактної форми трудового договору, наявність чи відсутність вини не є визначальним для припинення дії контракту. Визначальним у даному випадку є сам факт порушення. Відповідно до висновку ВС, викладеного у постанові від у справі у справі за№ 6-86цс17відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України підстави, передбачені контрактом, є самостійною підставою припинення трудового договору, а його розірвання з підстав передбачених контрактом, які не містять ознак дисциплінарного порушення, не є дисциплінарним стягненням. Відповідно до висновку, викладеного в ухвалі ВССУ від 09.12.2015 року в справі № 6- 29962св15) справах про поновлення на роботі обов`язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця покладається саме на роботодавця. Суд вважає, що наданими по справі доказами відповідач не довів правомірність звільнення з роботи [PERSON] , наявність факту порушення нею допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості, а тому розпорядження про її звільнення з роботи підлягає скасуванню як незаконне, а її належить поновити на роботі з дня звільнення , тобто з 05.01.2024 року. Щодо порушення процедури звільнення [PERSON] з роботи, то суд вважає зазначити наступне. Так, відповідно до пункту 22 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого Постановою КМУ від 19.03.1994 р. № 170, обов`язковою умовою дострокового розірвання трудового контракту є попередження відповідної сторони за два тижні. Відповідно до частини другої ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Розрахунок середнього заробітку обчислюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Зокрема, відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Згідно з пунктом 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Пунктом 1.3 розділу І Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України-від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713) яким передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до підпункту 2.2.12 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції № 114/8713 до фонду додаткової заробітної плати включається оплата за невідпрацьований час, зокрема, оплата простоїв не з вини працівника. У розділі 3 Інструкції № 114/8713 закріплено вичерпний перелік виплат, що не належать до фонду оплати праці. Згідно з пунктом 3.9 розділу 3 вказаної Інструкції до фонду оплати праці не належать суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні. В Інструкції № 114/8713 середній заробіток за час вимушеного прогулу не віднесено до вичерпного переліку виплат, що не належать до фонду оплати праці. На думку Великої Палати Верховного Суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою щудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату. Відповідно до довідки №3 про доходи від 11.01.2024 року [PERSON] , яка працювала на посаді директора КП «Злагода» отримувала заробітну плазу у розмірі 14 100 (чотирнадцять тисяч сто) гривень за всі місяці 2023 року, окрім липня 2023 року, за який отримано 13 706, 27 (тринадцять тисяч сімсот шість гривень двадцять сім копійок), з урахуванням податків на доходи та військовим збором. Фактично, [PERSON] отримувала 11 350,50 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят гривень п`ятдесят копійок) за всі місяці 2023 року, окрім липня 2023 року, за який фактично отримано 11 033,55 (одинадцять тисяч тридцять три гривні п`ятдесят п`ять копійок). Тому з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 січня 2024 року по день ухвалення судового рішення в розмірі 14 100 грн. на місяць з урахуванням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів. При цьому, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць - у розмірі 14 100 грн. з урахуванням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України встановлено якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов задоволено, то з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: approved