Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання за нею права власності на земельну частку (пай) в розмірі 22,75 в ум.кад.га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебуває на території Будзинської сільської ради Івано-Франківського (до ліквідації Тлумацького) району Івано-Франківської області, в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості, в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що її чоловікові [PERSON] належало право на земельну чатку (пай) у розмірі 22.75 в ум.кад.га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Будзинської сільської ради, згідно рішення 12 сесії Будзинської сільської ради ХХІІ скликання від 26.11.1997 року. [INFO] чоловік [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на все належне йому майно. Після смерті чоловіка вона прийняла спадщину, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та частково оформила спадщину. Однак, в нотаріальному порядку позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну частку (пай), у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай). Вказала, що сама по собі невидача чоловіку [PERSON] сертифікату на земельну частку (пай), жодним чином не впливає на право покійного чоловіка на земельну частку пай в розмірі 22,75 в ум.кад.га. в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості, оскільки таке право набуте ним на законних підставах на підставі рішення 12 сесії Будзинської сільської ради ХХІІ скликання від 26.11.1997 року та відповідно до Указу Президента Україїни № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарських підприємств і організацій». У зв`язку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за нею право на земельну чатку (пай) розміром 22,75 в ум.кад.га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебуває на території Будзинської сільської ради Тлумацького (на даний час Івано-Франківського) району Івано-Франківської області, в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості, в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка [PERSON] . В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак в позовнй заяві у випадку її неявки в судове засідання просила розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак на електронну адрусу суду надіслав заяву (а.с. 34), в якій позов визнав, не заперечив проти його позитивного вирішення та просив розгляд справи проводити без участі представника Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що відповідно до довідок Будзинського старостинського округу Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 525 від 16.11.2023 року та №\~176 від 19.02.2024 року (а.с. 5, 6) [PERSON] (чоловік позивача) дійсно включений в списки громадян, що мають право на земельну частку (пай), які є складовою проекту роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Будзинською сільською радою згідно рішення 12 сесії ХХІІ скликання від 26.11.1997 року, під номером 8, розмір земельної частки (паю) становить 22,75 умовних кадастрових гектарів. Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (паю) не видавався. Із вищевказаного документу вбачається, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай) в розмірі 22.75 в ум.кад.га, яка розташована на території Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області. У Постанові Верховного Суду від 23.09.2021 року у справі №563/1407/19 зазначено, що Статтею 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"\~визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до\~статті 2 цього Закону\~основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За змістом статей\~22,\~23 ЗК України\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин\~ЗК України,\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №\~720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Позивач [PERSON] з 11.09.1959 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , 1939 року народження, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Тлумацьким РВ УМВС України 22.04.1999 року (а.с. 9 зворот) та копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00043310515 від 26.01.2024 року (а.с. 31-32). [INFO] [PERSON] (чоловік позивача) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 3). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті чоловіка [PERSON] позивач [PERSON] прийняла спадщину за законом, так як була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Будзинського старостинського округу Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 518 від 13.11.2023 року (а.с. 23 зворот). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи №\~329/2023 від 16.11.2023 року, заведеної приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. після смерті [PERSON] (чоловік позивача) (а.с. 21-33), з якої вбачається, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , яка прийняла спадщину, інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на право на земельну частку (пай) в розмірі 22,75 в ум.кад.га, яка розташована на території Будзинської сільської ради Тлумацького (на даний час Івано-Франківського) району Івано-Франківської області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . В нотаріальному порядку позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), у зв`язку з тим, що відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай), який належав [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується постановою приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської\~Н.В. № 97/02-31 від 12.02.2024 року (а.с. 4). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з відсутністю на час складання рішення клопотання позивача, питання про повернення судового збору не вирішується. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved