Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

16 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до Балаклійського районного суду Харківської області з позовом до Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. На обґрунтування вимог [PERSON] посилалася на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на земельну ділянку загальною площею 0,2750 га, кадастровий номер 6320255700:01:000:0271, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Савинської селищної ради Ізюмського (Балаклійського) району Харківської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 687606, виданий 22.02.2002 року Балаклійським районним відділом земельних ресурсів Харківської області на рішення Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області № 117 від 25.04.2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 362. [PERSON] зазначила, що у визначений законом строк вона звернулася до Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з чим 07 липня 2021 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , належний померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06.10.2000 року Балаклійською державною нотаріальною конторою Харківської області за р.№ 2-1883, зареєстрованого 24.05.2001 року у Балаклійському БТІ Харківської області за р.№ 433 та свідоцтво про право на спадщину серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 6,1945 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Савинської селищної ради Харківської області, належної померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 687606, виданого 22.02.2002 року Балаклійським районним відділом земельних ресурсів Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 362. Проте, постановою державного нотаріуса Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Носової М.В. від 10 грудня 2021 року хй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,2750 га, кадастровий номер 6320255700:01:000:0271, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Савинської селищної ради Ізюмського (Балаклійського) району Харківської області з тих підстав, що спадкоємцем не представлений правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просила суд: - визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2750 га, кадастровий номер 6320255700:01:000:0271, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Савинської селищної ради Ізюмського (Балаклійського) району Харківської області (Державний акт серії Р1 № 687606 від 22.02.2002 року, рішення Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області № 117 від 25.04.2001 року), в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 21 грудня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Згідно розпорядження голови Верховного Суду України від 18.03.2022 року № 11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» зазначену справу було передано за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2023 року зобов`язано державного нотаріуса Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Носову Марину Володимирівну надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу за її відсутності, вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, у разі повторної неявки представника відповідача в судове засідання не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву не надав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те,\~що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до наступного. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] в селищі Савинці Балаклійського району Харківської області народилася позивач [PERSON] , актовий запис про народження № 80 від 27 липня 1970 року. Її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 липня 1970 року. 10 лютого 1990 року Савинською селищною радою Балаклійського району Харківської області був зареєстрований шлюб між позивачем [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 7. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10 лютого 1990 року. Встановлено, що [INFO] у віці 81 рік помер батько позивача [PERSON] [PERSON] , [INFO] , про що 25 вересня 2020 року складено відповідний актовий запис № 62, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25 вересня 2020 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема на земельну ділянку загальною площею 0,2750 га, кадастровий номер 6320255700:01:000:0271, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Савинської селищної ради Ізюмського (Балаклійського) району Харківської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 687606, виданий 22.02.2002 року Балаклійським районним відділом земельних ресурсів Харківської області на рішення Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області № 117 від 25.04.2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 362. На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області від 10 червняґ 2021 року за вих. № 818а. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 07 травня 2009 року секретарем Виконавчого комітету Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області [PERSON] за р.№ 29, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповів в рівних долях донькам: позивачу [PERSON] , 1970 р.н. та [PERSON] , 1963 р.н. Також встановлено, що [PERSON] склав заповіт, посвідчений 06 грудня 2017 року секретарем Виконавчого комітету Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області [PERSON] за р.№ 163, згідно якого належні йому на праві приватної власності земельні ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності серії Р1 № 687606, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 6,1945 га, 0,6200 га та 0,2750 га, що розташовані на території Савинськох селищної ради Балаклійського району Харківської області заповів доньці, тобто позивачу [PERSON] , а належний йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку, що знаходяться в [ADDRESS] заповів в рівних долях донькам: позивачу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спадкова справа № 537/2020 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] заведена 27 листопада 2020 року Балаклійською державною нотаріальною конторою Ізюмського району Харківської області, номер у спадковому реєстрі: 66835559, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 74704037 від 11 листопада 2023 року. З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач [PERSON] у визначений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Зокрема, до Балаклійської державної нотаріальної контори Ізюмського району Харківської області звернулася дружина спадкодавця [PERSON] (мати позивача), яка відмовилася від спадщини, та донька спадкодавця [PERSON] , яка також відмовилася від прийняття спадщини на користь своєї сестри, тобто позивача [PERSON] . Встановлено,\~що позивач\~ [PERSON] \~07\~липня 2021\~року отримала\~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом на\~житловий будинок\~з надвірними\~будівлями,\~що знаходиться\~по [ADDRESS] ,\~належний померлому\~ [PERSON] \~на підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом,\~виданого 06.10.2000\~року Балаклійською\~державною нотаріальною\~конторою Харківської\~області за\~р.№\~2-1883,\~зареєстрованого 24.05.2001\~року у\~Балаклійському БТІ\~Харківської області\~за р.№\~433\~та свідоцтво\~про право\~на спадщину\~серії НМР\~№ 155115\~на земельну\~ділянку площею\~6,1945\~га,\~цільове призначення\~якої \~для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва,\~що розташована\~на території\~Савинської селищної\~ради Харківської\~області,\~належної померлому\~ [PERSON] \~на підставі\~Державного акту\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії Р1\~№ 687606,\~виданого 22.02.2002\~року Балаклійським\~районним відділом\~земельних ресурсів\~Харківської області,\~зареєстрованого в\~Книзі записів\~державних актів\~на право\~приватної власності\~на землю\~за №\~362.\~Вказані обставини\~ підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 74704037 від 11 листопада 2023 року. Проте, постановою державного нотаріуса Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Носової М.В. від 10 грудня 2021 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,2750 га, кадастровий номер 6320255700:01:000:0271, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Савинської селищної ради Ізюмського (Балаклійського) району Харківської області з тих підстав, що спадкоємцем не представлений документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6306911232018 від 21 грудня 2018 року вбачається, що спірна спадкова земельна ділянка загальною площею 0,2750 га, кадастровий номер 6320255700:01:000:0271, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Савинської селищної ради Ізюмського (Балаклійського) району Харківської області належить спадкодавцю [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 687606, виданого 22.02.2002 року Балаклійським районним відділом земельних ресурсів Харківської області на підставі рішення Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області № 117 від 25.04.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 362). Також належність [PERSON] вказаної земельної ділянки перевірялась секретарем Виконавчого комітету Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області [PERSON] під час посвідчення заповіту 06 рудня 2017 року від імені [PERSON] за р.№ 163. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Зі змісту ч.2\~ст.16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Ст. 1268 ЦК України\~передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1\~ст.1269 ЦК України\~визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.ч. 1,3\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 131 ЗК України передбачає, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» з метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування судам надані такі роз`яснення: Відповідно до\~статті 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.п.4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року\~видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7\~визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно з абзацом 3 ч.2\~ст.331 ЦК України\~якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до\~статті 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до\~ст. 125 ЗК України\~ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2\~ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1\~розділу Х Земельного Кодексу України\~«Перехідні положення». Відповідно до\~Законів України «Про державний земельний кадастр»\~та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із\~статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Згідно положень\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно\~ст.16 ЦК України\~вона обрала правильний спосіб захисту своїх порушених прав. За наведених вище обставин, враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] набув право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2750 га, кадастровий номер 6320255700:01:000:0271, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Савинської селищної ради Ізюмського (Балаклійського) району Харківської області, позивач [PERSON] (з урахуванням заяв дружини та доньки спадкодавця про відмову від спадщини) є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька, відповідно до ст. 1270 ЦК України прийняла спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відсутність правовстановлюючого документу на спадкову ділянку, що в свою чергу не може бути підставою позбавлення позивача як спадкоємця права на спадщину, оскільки право власності спадкодавця підтверджується вищенаведеним, у зв`язку з чим за позивачем належить визнати право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті батька. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та MesropMovsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Згідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю вини відповідача, судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved