Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. Позивач зазначає, що 20.02.2007 року між сторонами було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя народилася донька - [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис N?3 від 09 липня 2007 року та видано свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] . 20.07.2012 року Мар`їнським районним судом Донецької області винесено рішення про розірвання шлюбу між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] . В подальшому відповідач [PERSON] взяла інше прізвище - [PERSON] 20.09.2014 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] уклався шлюб відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] . До 2017 року [PERSON] проживала зі своєю матір?ю [PERSON] . Так, з кінця 2017 року [PERSON] почала проживати зі своїм батьком, позивачем, [PERSON] і проживає з останнім по сьогоднішній день. Відповідач [PERSON] протягом п?яти років ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодить інтересам дитини та взагалі протягом п?яти років не приїжджає до неї та не спілкується. Відповідач [PERSON] веде відокремлений спосіб життя, котрий зовсім не перетинається з життям доньки - [PERSON] . Також позивач вказує на те, що до служби у справах дітей виконавчого комітету Кураховської міської ради поступали заяви на [PERSON] . Відповідач покладених законом на батьків обов?язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової (посильної трудової, або будь-якої іншої участі) у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем [PERSON] самостійно. Дитина знаходиться на повному утриманні батька, позивача [PERSON] вже більше п?яти років та проживає із ним та його дружиною [PERSON] . Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір?ю, свідомого нехтування нею своїми обов?язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов?язків. Тому позивач змушений звернутись до суду, щоб визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановлений законодавством строк та порядок, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановлений законодавством строк та порядок, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи (Орган опіки та піклування:Служба у справах дітей Павлоградської міської ради) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановлений законодавством строк та порядок, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.07.2007 року виконавчим комітетом Успенівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, що сторони мають спільну дитину, доньку [PERSON] , [INFO] . З копії рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 20.07.2012 року розірвано шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] . Позивач [PERSON] 20.09.2014 року уклав шлюб з [PERSON] відповідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого виконкомом Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області 20.09.2014 року. Із копії виписки із медичної картки- дитина [PERSON] , [INFO] , здорова. Характеристикою, наданою класним керівником, підтверджується, що вихованням дитини [PERSON] займається батько, який систематично цікавиться її навчанням та відповідально ставиться до її виховання. В свою чергу позивач [PERSON] за місцем роботи характеризується як такий, що виконує свої обов`язки на високому професіональному рівні, керівництво діяльністю підприємства здійснює вміло та ефективно, що підтверджується характеристикою, наданою директором ТОВ «БМП`Відродження». Позивач [PERSON] станом на13.02.2023 рік до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має у розшуку не перебуває, відповідно до копії витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Відповідно до довідки від 29.06.2023 року позивач [PERSON] отримує заробітну плату. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При вирішенні спору, суд враховує норму ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Відповідно до ч. 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов?язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім?ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров?я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно з ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов?язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Зазначені обставини у відповідності з п.2, ч.1 47-164, 4.1 ст. 170 Сімейного кодексу України є підставою для рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав. На підставі ст. 3,76,79,80,175,184 ЦПК, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», статей 160, 161, 170 СК України, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України»,-

Outcome: approved