Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

13.11.2023 представник позивача, за довіреністю у справі - Грибанов Денис В`ячеславович , звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 07.12.2023, обґрунтовуючи тим, що 14.01.2021 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики №0986499933, шляхом підписання акцепту оферти від 14.01.2021 на укладення договору позики та отримання кредиту згідно заявки-анкети. 22.06.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №22/06-22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 22.06.2022 до Договору факторингу №22/06-22 від 22.06.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у розмірі 93872,00 грн, яка складається із: 6400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 87472,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Однак, всупереч умовам кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, тому, позивач просить у судовому порядку стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №0986499933 від 14.01.2021 в розмірі 93872,00 грн та понесені судові витрати. 12.12.2023 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 12.02.2024 представник відповідача, адвокат Єфремова Ірина Іванівна, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач із заявленими вимогами позивача не погоджується з огляду на наступне. У позовній заяві позивач зазначає, що між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики №986499933 із зазначенням, що копія Договору позики з додатками додається. Однак, у додатках містяться такі документи, як: пропозиція укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0986499933/2 від 14.01.2021 (оферта) та надання кредиту згідно заявки-анкети №3434636 від 14.01.2021 та акцепт оферти від 14.01.2021 на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0986499933/2 від 14.01.2021 та отримання кредиту згідно заявки-анкети №3434636 від 14.01.2021. Із змісту зазначених документів, вбачається, що у пропозиції (оферті) та акцепті вказані наступні умови: розмір кредиту - 6400 грн; строк користування кредитом 30 днів; строк дії Договору 3 роки. Загальна вартість кредиту у грошовому виражені становить: 3360,00 грн, за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; загальна вартість кредиту у грошовому виражені становить: 3360,00 грн., при використанні номінальної відсоткової ставки; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 6720,00 грн., за умови неналежного виконання умов договору. Всі інші умови викладені у Правилах. Таким чином, із змісту акцепту (оферти) вбачається, що строк користування кредиту становить 30 днів. Розуміючи, що Законом України «Про електронну комерцію» визначено правила надання електронного договору, слід зазначити, що фактично, із змісту пропозиції акцепту вбачалось надання окремого електронного документа - договору, який би мав містити усі істотні та додаткові умови у повному змістовному вираженню. Зазначені пропозиція (оферта) та акцепт вказують строк дії договору, однак, строк користування кредитом становить 30 днів. Таким чином надані документи не містять особливостей визначення настання строків повернення кредитну, та з якого часу договір вважається невиконаним. Саме із змісту наданих документів встановити таку істотну умову договору позики, у тому числі на умовах фінансового кредиту, як строки виконання зобов`язань не вказано. Ознайомитись безпосередньо із Умовами (правилами), на які посилається позивач на зазначених ним сторінках, не вдалось, у силу відсутності будь-якої інформації на вказаних сторінках (Додаток 5). Із змісту умов, з якими ознайомились на сторінках, які містять інформацію про кредити на умовах moneboom (Додаток 6), вбачається відсутність інформації із якою б мав ознайомитись відповідач, та надало б можливість визначити правомірність нарахування суми заборгованості за відсотками в сумі - 87472,00 грн. Крім того, слід зазначити, що будь які Умови та Правила надання банківських послуг чи надання позики, кредитів чи інших фінансових послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовими кредитного договору, оскільки визначити, які саме правила діяли на момент надання згоди на укладення договору не вбачається можливим. Крім того, надана довідка про ідентифікацію не містить дату формування, і видана Директором ТОВ «Інфінанс», і не підтверджується довідками інформаційно-телекомунікаційних систем, які обслуговували програму moneboom на сайті, на якому було заповнено Анкету-заявку. Встановити факт надання такої згоди вбачається неможливим із наданих документів. Надана у якості доказу копія квитанції містить вказівку про «призначення платежу за послугу», зарахування 6400 грн. на карту... Однак не встановлено, що призначення платежу було саме: переказ кредитних коштів за Договором позики №986499933. Також із наданої квитанції не вбачається, що отримувачем є саме [PERSON] . Таким чином, наданими доказами абсолютно не доводиться факт укладання та перерахування коштів на рахунок [PERSON] . Якщо враховувати наявність претензій ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] , і допустити отримання [PERSON] коштів у сумі 6400,00 грн, слід зазначити, що встановлена сума вимоги є значно перебільшена, і має на меті отримання незаконних коштів, зловживаючи правом на захист. Так, у наданому примірнику Акцепту вказано, що «Загальна вартість кредиту у грошовому виражені становить: 3360,00 грн, за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації» та «Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 6720,00 грн., за умови неналежного виконання умов договору.»У наданих доказах - Пропозиції та акцепті не визначено порядок та умови погашення кредитних зобов`язань, а лише вказаний строк дії договору позики, у тому числі на умовах фінансового кредиту. Однак строку та/або терміну погашення кредитних зобов`язань не вказано. На момент подання позову строк дії договору ще не закінчений, але позивач вже зважає порушеними свої права, в частині погашення суми кредиту та відсотків по ним, внаслідок укладеного договору Факторингу. Розрахунку суми відсотків, у який період яка процентна ставка застосовувалась не зазначено позивачем. У наданих позивачем доказах сторони строк договору визначили у 3 роки, а також визначено строк користування кредитом - 30 днів. Таким чином, можливо допустити, що строк погашення кредиту мав настати 12.02.2021. Як вбачається із Пропозиції (оферті) та в подальшому у Акцепті вказана сума, яку мав би повернути позичальник. Зазначені відсотки є значно завищеними, та такими, що порушують права споживача. Так, до договорів позики, у тому числі на умовах фінансового кредиту розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів»». Так, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування, то за умовами акцепту оферти визначено, що строк користування кредитом складає 30 днів. Відтак, у межах строку кредитування до 12.02.2021 відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві кредит і сплатити проценти. Отже, починаючи з 12.02.2021, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Умови про періодичність платежів не містяться у пропозиції та акцепті, та не підтверджені позивачем, оскільки повний текс договору та Умов надання позики, у тому числі на умовах фінансового кредиту не надано. До укладення договору факторингу із ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» будь яких вимог до [PERSON] не виставляла. У додатках до позовної заяви та до договору факторингу відсутні будь-які розрахункові документи, які б визначали порядок нарахування відсотків, погашення/непогашення суми заборгованості, як і відсутній безпосередньо договір та Правила, на підставі яких було укладено договір позики №0986499933/2 від 14.01.2021 і оферта. Новому кредитору було передано лише «розрахунок заборгованості за Кредитним договором (хоча начебто укладався договір позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту) за період з 22.06.2022 по 30.09.2023, який містить лише суми надані попереднім кредитором, але на підставі яких даних розраховано суми відсотків не визначено. Крім того, відсутні виписки із рахунку відповідача, які б належним чином вказували б про перерахування, сплату /несплату, порядок щомісячного нарахування відсотків, тобто, документи, які б обґрунтовували та підтверджували наявність та розмір заборгованості відповідача. Також зазначає, що відповідно до п. 1.3. Договору факторингу, клієнт (ТОВ «Інфінанс») зобов`язався протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за кредитним договором фактору, повідомити боржника про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, у спосіб передбачений договором. Однак, ніяких повідомлень від первісного кредитора [PERSON] не отримував. Таким чином, вважає, що позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не містить доказів щодо наявності заборгованості [PERSON] у загальному розмірі 93872,00 грн. Тому, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник позивача, за довіреністю у справі - Грибанов Денис В`ячеславович , у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача, адвокат Єфремова Ірина Іванівна, в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що 14.01.2021 [PERSON] було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (9g8z2s)акцепт оферти ТОВ «Інфінанс» від 14.01.2021 на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0986499933/2 від 14.01.2021 та отримання кредиту згідно заявки - анкети № 3434636 від 14.01.2021 (а.с. 6-9). В акцепті оферти вказано, що розмір кредиту становить 6400,00 гривень, строк користування кредитом 30 днів. Строк дії договору 3 роки. Відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом застосовується за умови належного виконання умов Договору та відсутності Пролонгації. Річна відсоткова ставка 638,75 % застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Загальна вартість кредиту в грошовому вираженні становить 3360,00 гривень за умови належного виконання умов Договору та відсутності Пролонгації. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 6720,00 грн, за умови неналежного виконання умов договору. 22.06.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №22/06-22 (а.с. 11-13), відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу №22/06-22 від 22.06.2022 (а.с. 14), клієнт ТОВ «Інфінанс» передав фактору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в свою чергу фактор прийняв реєстр боржників кількістю 5973, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором до боржників. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 22.06.2022 до договору факторингу № 22/06-22 від 22.06.2022 (а.с. 15), ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №0986499933 від 14.01.2021 в сумі 93872,00 грн, з яких: 6400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 87472,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн - сума заборгованості за пенею. Позивач, на підтвердження позовних вимог зазначає, що між сторонами укладено електронний договір позики №0986499933 від 14.01.2021 та сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, 22.06.2022 позивач набув право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №22/06-22 від 22.06.2022. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором, однак, всупереч умовам кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики №0986499933 від 14.01.2021 у розмірі 93872,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №0986499933 від 14.01.2021 за період з 22.06.2022 по 30.09.2023 (а.с.16). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19). Представник відповідача, заперечуючи позовні вимоги, зазначає, що із змісту наданих позивачем документів вбачається, що у пропозиції (оферті) та акцепті вказані наступні умови кредиту: розмір кредиту - 6400 грн; строк користування кредитом 30 днів; строк дії Договору 3 роки, загальна вартість кредиту у грошовому виражені становить: 3360,00 грн, за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; загальна вартість кредиту у грошовому виражені становить: 3360,00 грн, при використанні номінальної відсоткової ставки; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 6720,00 грн, за умови неналежного виконання умов договору, а всі інші умови викладені у Правилах. Водночас, Законом України «Про електронну комерцію» визначено правила надання електронного договору, але фактично, із змісту пропозиції акцепту вбачалось надання окремого електронного документа - договору, який би мав містити усі істотні та додаткові умови у повному змістовному вираженні. Тому, із змісту наданих документів встановити таку істотну умову договору позики, у тому числі на умовах фінансового кредиту, як строки виконання зобов`язань не вказано. Ознайомитись безпосередньо із Умовами (правилами), на які посилається позивач на зазначених ним сторінках, не вдалось, у силу відсутності будь-якої інформації на вказаних сторінках. Надана довідка про ідентифікацію не містить дату формування, і видана Директором ТОВ «Інфінанс», та не підтверджується довідками інформаційно-телекомунікаційних систем, які обслуговували програму moneboomна сайті, на якому було заповнено Анкету-заявку. Надана у якості доказу копія квитанції містить вказівку про «призначення платежу за послугу», зарахування 6400 грн на карту, однак не встановлено, що призначення платежу було саме: переказ кредитних коштів за Договором позики №986499933. Також із наданої квитанції не вбачається, що отримувачем є саме [PERSON] . Таким чином, наданими доказами абсолютно не доводиться факт укладання та перерахування коштів на рахунок [PERSON] . Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування, то за умовами акцепту оферти визначено, що строк користування кредитом складає 30 днів. Відтак, у межах строку кредитування до 12.02.2021 відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві кредит і сплатити проценти. Отже, починаючи з 12.02.2021, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Умови про періодичність платежів не містяться у пропозиції та акцепті, та не підтверджені позивачем, оскільки повний текст договору та Умов надання позики, у тому числі на умовах фінансового кредиту не надано. До укладення договору факторингу із ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ТОВ «Інфінанс» будь яких вимог до [PERSON] не виставляла. У додатках до позовної заяви та до договору факторингу відсутні будь-які розрахункові документи, які б визначали порядок нарахування відсотків, погашення/непогашення суми заборгованості, як і відсутній безпосередньо договір та Правила, на підставі яких було укладено договір позики №0986499933/2 від 14.01.2021 і оферта. Новому кредитору було передано лише «розрахунок заборгованості за Кредитним договором за період з 22.06.2022 по 30.09.2023, який містить лише суми надані попереднім кредитором, але на підставі яких даних розраховано суми відсотків не визначено. Крім того, відсутні виписки із рахунку відповідача, які б належним чином вказували б про перерахування, сплату/несплату, порядок щомісячного нарахування відсотків, тобто, документи, які б обґрунтовували та підтверджували наявність та розмір заборгованості відповідача. Суд враховує дані твердження представника відповідача, виходячи з наступного. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21. Так, на підтвердження укладення договору позики №0986499933 від 14.01.2021, позивачем надані суду паперові копії акцепту оферти ТОВ «Інфінанс» від 14.01.2021 на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0986499933/2 від 14.01.2021 та отримання кредиту згідно заявки - анкети № 3434636 від 14.01.2021, заявку - анкету № 3434636 від 14.01.2021, довідку про ідентифікацію [PERSON] , пропозицію укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0986499933/2 від 14.01.2021 (оферта) та надання кредиту згідно заявки - анкети № 3434636 від 14.01.2021. Разом з тим, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів укладення електронного договору позики №0986499933 від 14.01.2021 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] , шляхом обміну електронними повідомленнями, який має бути підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», як і не надано Правил надання коштів у позику, які є невід?ємною частиною договору. Так, підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Відсутність в матеріалах справи договору позики №0986499933 від 14.01.2021, який підписаний сторонами електронними підписами, не підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, не забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх та не підтверджує сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Також, суд враховує, що згідно з положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України, кредитний договір є реальним та укладеним з моменту передання грошей, з наданням доказів про перерахування кредитодавцем суми грошової позики (кредиту) на зазначений в договорі рахунок позичальника для висунення і доведення вимоги позивачем (новим кредитором) про стягнення з боржника є обов`язковим. У той же час, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів саме відповідачу - [PERSON] , відповідно до вимог ст. 526, 1054, 1088 ЦК України, а тому позивачем не доведено, що позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 6400,00 грн на умовах встановлених договором. Так, позивач надав квитанцію за сплату з номером операції 7760654 від 14.01.2021, в якій міститься вказівка про «призначення платежу за послугу», зарахування 6400 грн. на карту (а.с. 10), водночас, в призначенні платежу не зазначено, що це був саме переказ кредитних коштів в розмірі 6400,00 грн згідно договору позики №986499933 від 14.01.2021, та з наданої квитанції не вбачається, що отримувачем коштів є саме [PERSON] . Крім того, номер платіжної картки є частково зашифрованим і всіх позначень 16 значного номеру картки не містить. Також, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачується щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1-3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованої або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contraproferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року № 723/304/16-ц стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права. Отже за договорами кредиту та позики проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки. Суд також враховує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Пункт 51 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року встановлює, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Пунктом 52 Розділу 3 Положення передбачено, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Відповідно до пункту 62 Положення, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц, від 07.04.2021 у справі № 752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем в розмірі 87472,00 грн. Отже, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу саме в розмірі 93872,00 грн. Водночас суд критично оцінює твердження відповідача, що відповідно до п. 1.3. Договору факторингу, клієнт (ТОВ «Інфінанс») зобов`язався протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за кредитним договором фактору, повідомити боржника про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, у спосіб передбачений договором, але [PERSON] ніяких повідомлень від первісного кредитора не отримував. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №278/1679/13-ц, в якій ВС зауважив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволення в повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed