Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Родовід банк» (далі - ПАТ «Родовід банк») в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Родовід банк» з ринку (далі - Фонд) про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, визнання іпотеки припиненою. Зазначала, що між нею та ВАТ «Родовід банк» було укладено кредитний договір №77.2/ІЖ-426.07.1 від 26 12.2007. Кредит нею було отримано для купівлі кватири, сума кредиту - 438 000 дол. США. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між нею та банком було укладено договір іпотеки від 26.12.2007, предметом іпотеки була квартира [ADDRESS] . Вона достроково виконала свої зобов`язання за кредитним договором та сплатила 438 000 дол. США - сума основної заборгованості, 225 90,28 дол. США - проценти за договором. Останній платіж відбувся у 2013 році. Оскільки вона повністю виконала свої зобов`язання за кредитним договором 06.03.2013, тому зобов`язання за кредитним договором є припиненими з 06.03.2013. Оскільки вона належним чином виконала свої зобов`язання за кредитним договором, іпотека також є припиненою. Однак, відповідач у порушення вимог чинного законодавства, не звернувся до нотаріуса про знаття заборони з нерухомого майна, наявність обтяження належного їй нерухомого майна порушує її права на це майно. Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором №77.2/ІЖ-426.07.1 від 26.12.2007 та просила визнати іпотеку за договором іпотеки від 26.12.2007 припиненою. У відзиві на позов представник Фонду, заперечуючи проти позову вказав на те, що на підставі постанови Правління НБУ від 25.02.2016 № 107 «Про віднесення ПАТ «Родовід банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 25.02.2016 № 261 «Про затвердження тимчасової адміністрації в ПАТ «Родовід банк». Повноваження під час здійснення ліквідації АТ «Родовід банк» здійснюються Фондом безпосередньо. Відповідно до інформації, що знаходиться в розпорядженні Фонду (Єдина операційно-інформаційна система Фонду), кредитний договір № 77.2/ІЖ-426.07.1 від 26.12.2007 укладено між АТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] . Станом на дату запровадження тимчасової адміністрації у банку, інформація щодо обліку заборгованості за кредитним договором в ЄОІС відсутня. Проте, наявна інформація в ЄОІС, що проводками від 27.12.2018 відбулося зняття з позабалансового обліку забезпечення / поруки по кредитному договору № 77.2/ІЖ-426.07.1 від 26.12.2007 з призначенням платежу: «Списання забезпечення у зв`язку з повним погашенням кредитного договору (77.2/ІЖ-426.07.1 від 26.12.2007), С/з від 22.12.2018 № 7811/СЗ , С/з від 12.2018 № 77». Позивачем у позові не вказано, яке саме право позивача було порушено відповідачем та у чому воно полягає. Крім того, позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права. Посилаючись на зазначені обставини, представник Фонду просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представники позивача та відповідача у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. [PERSON] був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що між [PERSON] та ВАТ «Родовід банк» було укладено кредитний договір №77.2/ІЖ-426.07.1 від 26.12.2007 (далі - кредитний договір) (а.с. 12-17). Предметом кредитного договору було надання кредиту у сумі 438 000 дол. США для купівлі квартири за адресою: [ADDRESS] . На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та ВАТ «Родовід банк» було укладено договір іпотеки від 26.12.2007 (далі - договір іпотеки), предметом іпотеки була квартира [ADDRESS] (а.с. 18-21). Позивачка вказує на те, що свої зобов`язання за кредитним договором виконала достроково і у повному обсязі у 2013, на підтвердження чого надала копії квитанцій (ас. 22-38). У відзиві на позов представник відповідача не заперечував факту відсутності заборгованості перед банком у [PERSON] . До того ж, відповідач вказав на те, що відповідно до інформації, що знаходиться в розпорядженні Фонду (Єдина операційно-інформаційна система Фонду), кредитний договір № 77.2/ІЖ-426.07.1 від 26.12.2007 укладено між АТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] . Станом на дату запровадження тимчасової адміністрації у банку, інформація щодо обліку заборгованості за кредитним договором в ЄОІС відсутня. Проте, наявна інформація в ЄОІС, що проводками від 27.12.2018 відбулося зняття з позабалансового обліку забезпечення / поруки по кредитному договору № 77.2/ІЖ-426.07.1 від 26.12.2007 з призначенням платежу: «Списання забезпечення у зв`язку з повним погашенням кредитного договору (77.2/ІЖ-426.07.1 від 26.12.2007), С/з від 22.12.2018 № 7811/СЗ , С/з від 12.2018 № 77». Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Такий висновок суду відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Ураховуючи те, що факт виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором відповідачем не оспорюється, в силу норм чинного законодавства зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, доказів того, що невизнання припиненими зобов`язань за кредитним договором порушує права, свободи чи інтересів позивача, останньою суду не надано, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором, оскільки спір про право між сторонами в цій частині відсутній. Як установлено судом на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та ВАТ «Родовід банк» було укладено договір іпотеки, предметом іпотеки була квартира [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.09.2021 відносно квартири [ADDRESS] наявне обтяження - заборона на нерухоме майно, підставою обтяження вказано договір іпотеки від 26.12.2007 (а.с. 97 -100). Обґрунтовуючи позов в частині визнання іпотеки припиненою, позивачка вказувала на те, що наявність обтяження відносно належного їй нерухомого майна порушує її права власника вказаної квартири. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Пунктом 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про іпотеку», у чинній редакції закону, передбачено, що іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Однак, у редакції зазначеного Закону, діючій на момент виникнення спірних правовідносин, дана норма у Законі була відсутня. Разом з тим, якщо цивільні відносини не врегульовані ЦК України, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України). Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить про те, що: законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин. У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 295/7291/20, провадження № 61-11106св21 касаційний суд вказав на те, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. Таким чином, судом установлено, що свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконала достроково у повному обсязі у 2013 році, зазначений факт відповідачем не заперечується. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а в силу норм Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання припиненою іпотеки за договором іпотеки, укладеним між позивачем та ВАТ «Родовід банк» 26.12.2007.

Outcome: partial