Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

16 листопада 2023 року позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів доходів, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення ним двадцяти трирічного віку за умови продовження навчання. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1992 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] досяг повноліття та навчається на третьому курсі денної форми здобуття освіти факультету романської філології і перекладу Київського національного лінгвістичного університету. Навчання дитини є оплатним, оскільки від здійснює його за контрактом. На роботу, через навчання влаштуватись він не має змоги. Оплату за навчання здійснює позивач, оскільки дитина фактично перебуває на її утриманні. Відповідач на даний час не приймає участі у його утриманні, хоча і має таку можливість. За таких обставин, позивача вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) справа про стягнення аліментів є малозначною, вона розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, встановленому статтею 274 ЦПК України. Після виконання частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Іванківського районного суду від 19 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 1 лютого 2024 року. Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що в нього цукровий діабет другого ступеня, дохід 8000,0 грн., та йому самому не вистачає грошей, а тому просив стягувати з нього аліменти в розмірі 1/6 частки. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як убачається із позовної заяви [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1992 року. Під час перебування у шлюбі у них народилась дитина син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . У свідоцтві про народження [PERSON] батьками зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно довідки №42650 від 6 вересня 2023 року виданої [PERSON] , про те, що він дійсно є студентом третього курсу денної форми здобуття освіти факультету романської філології і перекладу Київського національного лінгвістичного університету. Спеціальність 035 Філологія, спеціалізація 035,051 Романської мови та літератури (переклад включно), перша іспанська, освітньо-професійна програма Іспанська мова і література, друга іноземна мова, переклад; перший (бакалаврський) рівень, навчання за кошти фізичних та/або юридичних осіб. Термін навчання з 1.09.2021 року по 30.06.2025 року. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно із статтею 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: потреба у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року (справа №346/103/17-ц). Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трирічного віку. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, передбачені статті 182 Сімейного кодексу України. Відповідач [PERSON] , позов визнав частково, надав суду копію посвідчення другої категорії постійного проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, копію довідки про хворобу - цукровий діабет другого типу та довідку про доходи, з якої убачається, що останній за місяць січень 2024 року отримав пенсію в розмірі 8011,78 грн. Суд не приймає до уваги невизнання позову відповідачем, оскільки батько дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було. Відсутні також докази, що відповідач має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, тому в сукупності оцінених судом доказів, відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Перебування відповідача тимчасово непрацездатним, не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти. Стаття 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона, як передбачає частина перша статті 81 ЦПК України, зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення позивачем навчання, але не більше ніж до досягнення останньою двадцяти трирічного віку, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 16 листопада 2023 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно посвідчення громадянина, убачається, що [PERSON] , постійно проживає у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії, серії Б №046407 (категорія 2) від 13 листопада 1992 року. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, а відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір слід віднести за рахунок держави. Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved