Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони припинили подружні стосунки через непорозуміння з питань подружнього життя, в результаті чого були втрачені почуття любові та поваги. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, так як вважає, що сім`я розпалася остаточно, та відновлена бути не може. [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 28 березня 2024 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення\~місця проживання\~дітей з\~матір`ю до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач за первісним позовом та відповідач за об`єднаним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник подав до суду заяву, відповідно до якої первісні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, справу просив розглянути без їх участі. Відповідач за первісним позовом та позивач за об`єднаним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої первісні позовні вимоги визнала, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, справу просила розглянути без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та про задоволення об`єднаного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю з огляду на наступне. В судовому\~засіданні встановлено,\~що 23.10.2009\~року між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] \~укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видано 06.09.2023 року Кілійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис 123 від 23.10.2009 року. Сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104 та частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружні стосунки між сторонами припинені остаточно через непорозуміння з питань подружнього життя, в результаті чого були втрачені почуття любові та поваги. На теперішній час сторони не ведуть спільного господарства. Подальше сімейне життя подружжя та збереження сім`ї є неможливим та суперечило б інтересам сторін. Шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Розглядаючи вимоги зустрічної позовної заяви суд виходить із наступного. В зустрічному позові [PERSON] просить суд визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , з нею. Позивач за первісним позовом [PERSON] надав до суду нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В., зареєстровану в реєстрі за № 1575, заяву від 25.03.2024 року, відповідно до якої він визнає позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю та просить їх задовольнити. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21:12.2007 року № 1 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким зі них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Outcome: approved