Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства "Таскомбанк" Русова К.М., звернулася до\~Дубровицького районного\~суду Рівненської\~області з\~позовною заявою\~про стягнення\~з відповідачки\~ [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 5495584884\~від 20\~серпня 2021\~року у розмірі 141726,56 грн. Одночасно позивач просить стягнути з відповідача судові витрати з оплати судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (надалі ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 5495584884, відповідно до умов якого та паспорту кредиту №584884, який є невід`ємною частиною цього договору, відповідачці надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 115280,00 грн.; строк користування - 36 місяців; річні проценти - 11,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,19 % від суми кредиту. Кредит відповідачкою було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі, отже кредитодавець свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі. 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги АТ «Таскомбанк», а АТ «Таскомбанк» прийняло належні ТОВ ФК «ЦФР» права вимоги до боржників. При укладенні кредитного договору №5495584884, [PERSON] під особистий підпис була письмово повідомлена про те, що права вимоги за кредитним договором, що був укладений між нею та ТОВ «ФК «ЦФР», на підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року буде відступлено АТ «Таскомбанк». Проте умови кредитного договору № 5495584884 відповідачкою не виконані, оскільки кредитні кошти у встановленому договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернуті, як наслідок станом на 21 листопада 2022 року заборгованість відповідачки за Кредитним договором № 5495584884 від 20 серпня 2021 року, становить 141726,56 грн. та складається із: 104341,18 грн. - заборгованості по тілу кредиту (в т. ч. простроченої); 10557,47 грн. заборгованості по річним процентам (в т. ч. простроченими) та 26827,91 грн. - заборгованостями по щомісячним процентам (в т.ч. простроченими). 21 жовтня 2022 року позивачем було надіслано відповідачці повідомлення - вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за Кредитним договором в стислі терміни, однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена. У зв`язку з чим представник позивача просить задовольнити позов, стягнути з відповідачки зазначені суми заборгованості та судові витрати. У позовній заяві представник позивача просила розглянути справу без її участі. До початку розгляду справи від представника відповідачки -\~адвоката Ващишиної\~О.В.\~до суду\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~вона просить\~поновити строк\~на подачу\~відзиву та\~відмовити у\~задоволенні позовних\~вимог в\~повному обсязі.\~Вказує,\~що позовна\~заява є\~безпідставною,\~необгрунтованою,\~та такою,\~що не\~підлягає до\~задоволення,\~з огляду\~на наступне.\~Кредитний договір\~№5495584884\~від 20\~серпня 2021\~року станом\~на момент\~укладення 07\~жовтня 2016\~року договору\~про відступлення\~права вимоги\~№ТАСЦФР-10-2016\~не був\~укладений,\~а тому\~відступлення (продаж)\~неіснуючих прав\~вимоги та\~майнових прав\~ТОВ «ФК\~«ЦФР» за\~кредитним договором\~№5495584884\~від 20\~серпня 2021\~року на\~користь АТ\~«Таскомбанк» суперечить\~ст.514\~ЦК України,\~оскільки права\~кредитора за\~кредитним договором\~№5495584884\~від 20\~серпня 2021\~року не\~перейшли до\~АТ «Таскомбанк»,\~а тому\~останній і\~не набув\~прав вимоги\~по відношенню\~до відповідачки\~за кредитним\~договором.\~Також позивачем\~не доведено\~існування заборгованості\~з боку\~відповідачки,\~оскільки у\~матеріалах справи\~відсутні належні\~та допустимі\~докази відступлення\~первісним кредитором\~ТОВ «ФК\~«ЦФР» заборгованості\~новому кредитору\~АТ "Таскомбанк".\~Крім того,\~відсутні докази\~розміру заборгованості,\~який був\~переданий ТОВ\~«ФК «ЦФР»\~стосовно кредитного\~договору позивача.\~Також вказує,\~що в\~матеріалах справи\~відсутні докази\~на підтвердження\~здійснення повної\~оплати за\~договором відступлення\~права вимоги\~на час\~або після\~його укладення,\~що унеможливлює\~встановлення моменту\~виникнення прав\~вимоги у\~позивача,\~а також\~відсутні належні\~і достовірні\~докази правонаступництва\~позивача,\~як нового\~кредитора.\~До того\~ж,\~матеріали справи\~не містять\~Умов,\~з якими\~відповідач ознайомилася,\~погодилася і\~які розуміла,\~підписуючи кредитний\~договір №5495584884\~від 20\~серпня 2021\~року,\~оскільки такі\~до позовної\~заяви не\~додані,\~а також\~те,\~що вказані\~документи на\~момент отримання\~відповідачем кредитних\~коштів взагалі\~містили умови,\~зокрема й\~щодо сплати\~процентів за користування\~кредитними коштами,\~їх розміру\~і порядку\~нарахування.\~Також не\~надано належних\~доказів,\~які б\~підтверджували конкретні\~узгоджені із\~відповідачем умови\~фінансових послуг,\~враховуючи відсутність\~у кредитному\~договорі №5495584884\~від 20\~серпня 2021\~року домовленості\~сторін про\~сплату відсотків\~за користування\~кредитними коштами,\~щомісячних платежів.\~Умови отримання\~фінансових кредитів\~ТОВ «ФК\~«ЦФР» з\~огляду на\~їх мінливий\~характер,\~не можна\~вважати складовою\~кредитного договору,\~якщо ці\~умови прямо\~не передбачені\~в підписаному\~позичальником кредитному\~договорі.\~Позивачем у\~даній справі\~не доведено\~належними й\~допустимими доказами\~отримання відповідачкою\~позики за\~кредитним договором\~№5495584884\~від 20\~серпня 2021\~року,\~як і\~отримання відповідачкою\~кредитних коштів.\~Розрахунок заборгованості за\~кредитним договором\~№5495584884\~від 20\~серпня 2021\~року здійснений\~новим кредитором АТ «Таскомбанк»,\~не відповідає\~вимогам первинного документу, встановленим ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості, не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру. Крім того, наданий розрахунок суми заборгованості, не містить формування заборгованості та її складові у заявленому розмірі. Крім того, коли позивачем 24 жовтня 2022 року було направлено Відповідачці повідомлення вимогу від 21 жовтня 2022 за №18403/70.2.2 про дострокове стягнення кредитної заборгованості, було змінено строк дії та умови кредитного договору, а тому у позивача відсутні підстави для нарахування передбачених договором відсотків за користування кредитом поза межами строку дії кредитного договору та інших санкцій, оскільки їх нарахування законом не передбачено. Поклавши в основу позовної заяви розрахунок заборгованості, позивач не перевірив у повному обсязі їх правильності, зокрема, щодо періоду обрахування за який здійснюється таке нарахування, що суттєво впливає на обсяг і розмір зобов`язань відповідача (контррозрахунок заборгованості згідно кредитного договору №5495584884 від 20 серпня 2021 року. Вирішуючи питання щодо поновлення строку на подачу відзиву, суд враховує наявність об`єктивних причин вказаних відповідачкою, які унеможливили завчасну подачу відзиву та слугують причиною для поновлення пропущеного строку, відтак судом поновлено строк на подачу відзиву, а його зміст суд враховує при розгляді даної справи. До початку розгляду справи від представника відповідача надійшла заява, у якій просить розглянути справу без її та відповідачки участі, а у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ "Таскомбанк" був укладений договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 (а. с. 13-16), згідно п. 2.1 якого первісний кредитор - (ТОВ «ФК «ЦФР») передав (відступив) новому кредитору (АТ "Таскомбанк") свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а. с. 13 зв.). 20 серпня 2021 року [PERSON] було підписано заяву-анкету на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с.6) та того ж дня нею було підписано кредитний договір № 5495584884 (а.с.5). Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору кредит надається позичальнику на наступних умовах: тип кредиту - кредит; сума кредиту 115280,00 грн.; строк, на який надається кредит 36 місяців. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору, позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 5584884, який є невід`ємною частиною цього Договору. Пунктом 3.1. Кредитного договору, передбачено, що всі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 16 червня 2021 року, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua з якими Позичальник ознайомився до укладення цього Договору та до яких Позичальник приєднується, підписавши цей Договір. Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору, цей Договір, паспорт кредиту № 5584884 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», редакція від 16 червня 2021 року, складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5584884, який також підписаний відповідачкою, основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника: сума кредиту 115280,00 грн.; строк, на який надається кредит - 36 місяців; щомісячні проценти 2,19 % від суми кредиту; річні проценти загальні 11,99 % від суми боргу за договором. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом трьох банківських днів від дня укладення договору (а.с.5). У позовній заяві, представник позивача вказує, що кредитні кошти відповідачкою було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі. 20 серпня 2021 року [PERSON] письмово повідомлена про те, що права вимоги за вищевказаним кредитним договором, що був укладений між нею та ТОВ «ФК «ЦФР», на підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року буде відступлено АТ "Таскомбанк" (а.с. 21). На підтвердження передачі прав вимоги за вищевказаним кредитним договором позивачем додано Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк», відповідно до п.2.1. якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) АТ «Таскомбанк» свої права вимоги до позичальників, а АТ «Таскомбанк» набуває права вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує АТ "Таскомбанк" за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.13-16). Пунктом 2.2. Договору передбачено, що сторони погодили, що ТОВ «ФК «ЦФР» має право щоденно передавати (відступати) АТ «Таскомбанк» свої права вимоги до Позичальників, а АТ «Таскомбанк» зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог (зразок якого наведено у додатку 1 до цього Договору) із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимоги є невід`ємною частиною цього Договору. Передача кредитних справ та іншої документації за кредитом регламентується окремим Договором зберігання, що укладається між сторонами. Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступається згідно реєстру прав вимоги, вказують у кожному окремому Реєстрі до цього Договору. Реєстр прав вимог складається Сторонами в паперовому та електронному вигляді (у форматі .xls). Пунктом 3.4. Договору передбачено, що право вимоги\~переходить до\~нового кредитора\~з моменту\~підписання сторонами\~відповідного реєстру\~прав вимог\~та зарахування\~коштів у\~розмірі ціни\~договору на\~рахунок первісного\~кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам, а також по відношенню до поручителів стосовно їх зобов`язань за договорами забезпечення. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до п.4.2. Договору, новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору, що вказана у відповідному реєстрі прав та вимог шляхом перерахування первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору на рахунок первісного кредитора, що вказаний в п.11 цього Договору в день отримання підписаних зі сторони первісного кредитора Реєстрів прав вимог в паперовому вигляді. Оплата вважається здійснена в момент зарахування на рахунок первісного кредитора, вказаного в п. 11 цього Договору, грошових коштів в сумі, що вказана у відповідному Реєстрі прав вимог (п.4.3. Договору про відступлення права вимоги). Згідно із витягом з Реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 26 серпня 2021 року ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) АТ «Таскомбанк» свої права вимоги до Позичальників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №5495584884 від 20 серпня 2021 року (а.с.20). Відповідно до розрахунку заборгованості по вищевказаному кредитному договору станом на 21 листопада 2022 року, заборгованість відповідачки за кредитним договором №5495584884 від 20 серпня 2021 року, станом на 21 листопада 2022 року становить 141726,26 грн., з яких 104341,18 грн. заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена); 10557,47 грн. - заборгованість по щомісячним відсотках (в т. ч. прострочених); 26827,91 грн. - заборгованість по щомісячним процентах (в т. ч. прострочених). Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині ч. 1 ст. 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно ч.1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18. Згідно з ч.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Відповідно до ст.519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Тому, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 ). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Таким чином, на переконання суду, відступлення права вимоги, може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/33403/17 від 22 квітня 2021 року. Враховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання, а тому відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Отже, оскільки кредитний договір №5495584884 від 20 серпня 2021 року, станом на момент укладення 07 жовтня 2016 року Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 не був укладений, суд приходить до висновку, що відступлення (продаж) неіснуючих станом на 07 жовтня 2016 року прав вимоги та майнових прав ТОВ «ФК «ЦФР» за кредитним договором від №5495584884 від 20 серпня 2021 року на користь АТ «Таскомбанк» суперечить ст. 514 ЦПК України, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Підставою для звернення до суду з урахуванням положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) особи, тоді як відсутність обставин на підтвердження наявності порушення такого права, за захистом якого звернувся позивач, є підставою для відмови у задоволенні позову. Варто зауважити, що у відповідності до ч. 3 ст. 12 та ч. 1, ч. 5 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, з урахуванням ст. ст. 76 - 80 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази. Позивачем не повідомлено суду про неможливість подання будь-яких доказів або наявність складнощів в поданні таких доказів. Відповідач вважає, що позивач, скориставшись своїми процесуальними правами, надав суду усі наявні докази по даній справі на підтвердження своїх вимог. Зважаючи на зазначене вище, суд приходить до висновку, що АТ «Таскомбанк» не надав належних і достовірних доказів свого правонаступництва, як нового кредитора по кредитному договору №5495584884 від 20 серпня 2021 року, тим самим, не набув прав вимоги, як кредитора по відношенню до відповідачки [PERSON] по стягненню заборгованості за кредитним договором №5495584884 від 20 серпня 2021 року, що є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1, ч.2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «ЦФР»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються фінансовою установою, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим фінансова установа має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг фінансової установи) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст.1046 ЦК України). Не можна розцінювати, як погодження умов кредитного договору інформацію, зазначену в Паспорті кредиту, з огляду на наступне. До укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі) з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України "Про споживче кредитування", у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування"). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). З огляду на ці норми закону, паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими фінансова установа зобов`язана його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцеві третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування"). Тлумачення вказаних норм свідчить, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Отже, паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частини кредитного договору. До вищевказаного висновку, викладеного у постанові від 23 травня 2022 року, прийшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі N 393/126/20 (провадження N 61-14545сво20), відступивши при цьому від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії судців Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі N 284/157/20-ц (провадження N 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі N 313/346/20 (провадження N 61- 14573св20) та у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі N 467/555/19 (провадження N 61-17707св19). Крім того, зі змісту розділу 8 Паспорта кредиту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведення кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Згідно п. 3.1. кредитного договору №5495584884 від 20 серпня 2021 року вбачається, що відповідач ознайомився з Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 16 червня 2021 року, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua. Однак, матеріали справи не містять Умов, з якими відповідач ознайомився, погодився з ними і розумів, підписуючи кредитний договір №5495584884 від 20 серпня 2021 року, оскільки такі до позовної заяви не додані, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, їх розміру і порядку нарахування. Таким чином, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», що розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua, неодноразово змінювалися самою фінансовою установою. Позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували конкретні узгоджені із відповідачем умови фінансових послуг, враховуючи відсутність у кредитному договорі №5495584884 від 20 серпня 2021 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, щомісячних платежів. При цьому, у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вищевказане узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17-ц. Частинами 1, ч.3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредиту, просив стягнути заборгованість за основною сумою боргу (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), відсотками та щомісячними платежами. Водночас, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідачки звертає суду увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачкою грошових коштів. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. За умовами п. 1.4 кредитного договору №5495584884 від 20 серпня 2021 року, кредитодавець мав виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту: 40180,00 грн. - переказ до запитання на користь [PERSON] ; 13770,00 грн.- переказ грошових коштів на погашення заборгованості по кредитному договору №Z75.22378.007437395 від 15 січня 2021 року за рахунок кредитних коштів, згідно кредитного договору №5495584884 від 20 серпня 2021 року та заяви клієнта [PERSON] без ПДВ; 42050,00 грн. - переказ грошових коштів на погашення заборгованості по кредитному договору №Е07.22378.007437717 від 15 січня 2021 року за рахунок кредитних коштів, згідно кредитного договору №5495584884 від 20 серпня 2021 року та заяви клієнта [PERSON] без ПДВ; 600,00 грн. - страховий платіж від 21 серпня 2021 року; 17280,00 грн. - оплата страхового платежу за договором страхування №5495584884-С від 20 серпня 2021 року; 400,00 грн. - оплата за пакет послуги "Охоронець Кредит-Маркет24" за рахунок кредиту [NUMBER] від 20 серпня 2021 року, в т. числі ПДВ 66,67; 800,00 грн. - оплата страхового платежу за договором страхування №5495584884-ЛО від 20 серпня 2021 року; 200,00 грн. - оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA» SU5495584884 від 20 серпня 2021 року (а.с.5). У відповідності до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За умовами договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, ТОВ «ФК «ЦФР» (Первісний кредитор) зобов`язався передати АТ «Таскомбанк» (Новий кредитор) документацію, яка є у нього у наявності та засвідчує права, що передаються. Визначення терміну "Документація" наведено в п.1.3 договору. Так, у розумінні даного пункту Договору, документацією є розрахунок заборгованості на дату відступлення прав вимоги, довідка про рух коштів по рахунках, платіжні документи, що підтверджують перерахування тощо. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, на позивача при зверненні до суду із позовом про стягнення грошових коштів покладено обов`язок, навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України). Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Проте, позивачем не надано доказів того, що на момент переходу до нього прав за кредитним договором №5495584884 від 20 серпня 2021 року на підставі договору відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, у первісного кредитора - ТОВ «ФК «ЦФР», а потім і у нового кредитора - AT «Таскомбанк» існувало право вимоги до відповідачки, саме в тому обсязі та на умовах, зазначених у реєстрі заборгованостей боржників, в тому числі щодо суми позики і процентів. В даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав зазначений вище розрахунок заборгованості (а.с.22). Так,\~Верховний Суд\~у складі\~колегії суддів\~Третьої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~у Постанові\~від 25\~травня 2021\~року у\~справі N\~554/4300/16-ц\~дійшов висновку,\~що "належними\~доказами,\~які підтверджують\~наявність заборгованості\~за укладеним\~кредитним договором\~та її\~розмір є\~первинні документи,\~оформлені відповідно\~до статті\~9\~Закону України\~"Про\~бухгалтерський облік\~та фінансову\~звітність". Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі." Аналогічна правова позиція стосовно первинних документів застосована і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року по справі N 161/16891/15-ц та в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2018 року у справі N 364/737/17. Отже, позиція Верховного Суду щодо необхідності доведення перерахування коштів та розміру заборгованості виключно первинними документами. Аналогічних висновків дійшов й Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 29.01.2020 року у справі N 755/18920/18. Слід зазначити, що розрахунок заборгованості за кредитним договором №5495584884 від 20 серпня 2021 року, який здійснений первісним кредитором, позивачем суду не надано, а наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредитному договору №5495584884 від 20 серпня 2021 року, лише констатує суму заборгованості, визначену первісним кредиторам. Таким чином, вказаний розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин та наявності заборгованості, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки не є первинним документом, а отже не є безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами, на що вказує ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості, не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру. Даний розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідачки, що визначення суми кредиту в договорі не свідчить про отримання позики, а також що позивачем у даній справі не доведено належними й допустимими доказами отримання відповідачкою кредиту за кредитним договором №5495584884 від 20 серпня 2021 року. Крім того, як вбачається із поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №5495584884 від 20 серпня 2021 року, позивач здійснював нарахування відсотків та суми щомісячних процентів, хоча такі нарахування умовами даного кредитного договору не передбачені. Також позивачем здійснювалося нарахування комісії, при тому, що у п.7 паспорта кредиту передбачалося нарахування "неустойки, штрафу та пені". Разом із тим, слід врахувати, що правова природа неустойки, пені і комісії є різною. Хоча, ні нарахування комісій, ні неустойок, та пені за користування кредитом умовами кредитного договору N 5495584884 від 20 серпня 2021 року не передбачено. За таких обставин, позивачем не доведено існування заборгованості з боку відповідачки, оскільки, як зазначено вище у матеріалах справи відсутні належні докази відступлення первісним кредитором TOB "'ФK "ЦФР" такої заборгованості новому кредитору АТ «Таскомбанк», а тому відповідно розмір заборгованості, який був переданий ТОВ "ФК "ЦФР до Позивача також не доведений. Крім того, матеріали справи встановлено, що 21 жовтня 2022 року АТ "Таскомбанк" на адресу відповідачки направив повідомлення-вимогу від 21 жовтня 2022 року за №18403/70.2.2, в якому банк вимагав достроково повністю повернути кредит, який станом на 20 жовтня 2022 року становив: 75466,02 грн. - основний борг; 33,91 грн. - строкова заборгованість за відсотками; 28875,16 грн.- прострочений борг; 9421,15 грн.- прострочена заборгованість за процентами; 24303,27 грн. - прострочена комісія; 918,05 грн. - строкова комісія. Також зазначено, що повернення кредиту та сплата нарахованих процентів, а також штрафних санкцій (пеня, штраф) повинні бути здійснені позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком повідомлення позичальнику (а.с.75). Виходячи з наведеного, направивши 21 жовтня 2022 року повідомлення-вимогу про дострокове стягнення кредитної заборгованості, позивач змінив строк дії та умови кредитного договору №5495584884 від 20 серпня 2021 року, який припинився 21 жовтня 2022 року, а тому право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами, після закінчення вказаного строку припинилось, а відтак у позивача були відсутні підстави для нарахування відсотків за користування кредитом поза межами строку дії кредитного договору та інших санкцій, оскільки їх нарахування законом не передбачено. Однак, як свідчать матеріали справи АТ "Таскомбанк", продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом за період з 24 жовтня 2022 року по 21 листопада 2022 року за відсотковою ставкою: 11,99 % річних та 2,19% щомісячних відсотків. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-249цс 15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості: по відсотках, нарахованих після 24 жовтня 2022 року у розмірі 1213,86 грн. та по щомісячних процентах, нарахованих після 24 жовтня 2022 року у розмірі 2280,46 грн., то такі вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Отже, поклавши в основу позовної заяви розрахунок заборгованості, позивач не перевірив у повному обсязі їх правильності, зокрема, щодо періоду за який здійснюється таке нарахування, що суттєво впливає на обсяг і розмір зобов`язань відповідача. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та ініних обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Дослідивши письмові докази та оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідності захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідачки на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості за кредитним договором №5495584884 від 20 серпня 2021 року в сумі 141726,56 грн., оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed