Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Державної установи "Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова", згідно з яким просив: зобов`язати відповідача надати письмову відповідь на його заяви від 14.04.2022 року директору Інституту [PERSON] та головному лікарю [PERSON] щодо пропозиції Інституту пройти йому стажування та атестацію за лікарською спеціальністю імунолога та його відповіді на цю пропозицію у заявах від 24.02.2022 року тим самим адресатам. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.02.2022 року позивач звернувся на адресу Директора Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова НАМИ України» [PERSON] із письмовим проханням прийняти його на особистому прийомі, у зв`язку з отриманою ним пропозицією інституту пройти стажування та атестацію за лікарською спеціальністю імунолога. Також, 25.02.2022 року ним було подано дві заяви: на ім`я Директора Державної установи: «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова НАМН України» [PERSON] та на ім`я головного лікаря [PERSON] - через керівника служби безпеки відповідача [PERSON] (так як канцелярія відповідача та пошта не працювали у зв`язку з військовим станом) про те, що він не заперечує пройти стажування та атестацію, але просить уточнити за якою саме лікарською спеціальністю імунолога відповідно Статуту інституту, посадової інструкції та можливості виконувати необхідні наукові дослідження з імунології. Разом з тим, у зв`язку з тим, що позивач не отримав відповіді на подані ним заяви від 25.02.2022 року, 14.04.2022 року ним поштовим відправленням було подано заяви аналогічного змісту ( щодо наданої йому відповідачем пропозиції пройти стажування та атестацію за лікарською спеціальністю імунолога) тим самим адресатам (директору та головному лікарю відповідача) з проханням відповісти мені по суті його заяв. Однак, незважаючи на отримання цих заяв працівником відповідача [PERSON] ще 12.05.2022 року, відповіді на його звернення відповідач не надав. На підставі вищенаведеного, а також посилаючись на вимоги ст.ст. 1, 15, 20 Закону України «Про звернення громадян», позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 01.08.2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 21.10.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 06.12.2022 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.12.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 19.01.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що заяви позивача, отримані 12.05.2022 року підсобним робітником інженерно-господарського підрозділу відповідача [PERSON] , не були зареєстровані у відділі документообігу і на даний час неможливо встановити рух цих заяв, оскільки у зв`язку із дією воєнного стану у травні місяці більшість працівників відділу документообігу перебували у відпустках без збереження заробітної плати. При цьому, зазначив, що порушене позивачем у заявах питання щодо проходження стажування за лікарською спеціальністю імунолога та атестації на визначення знань та практичних навиків з підтвердження звання "лікар-спеціаліст" не вирішено самим позивачем що з 2009 року, незважаючи на неодноразові пропозиції адміністрації Інституту пройти відповідне стажування та атестацію, а також на відсторонення позивача від роботи лікаря-лаборанта з 10.08.2009 року, у зв`язку з ухиленням від проходження стажування. 14.02.2023 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якій він зазначив, що посилання відповідача на військовий стан не є підставою не реагувати на його заяви. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. При цьому, як зазначається в статті 3 Закону, під зверненням громадян слід розуміти викладені в письмовій або в усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. За формою, звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) та письмовим (надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства). Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 14.02.2022 року позивач звернувся з заявами на ім`я Директора Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова НАМН України» [PERSON] та на ім`я головного лікаря [PERSON] про те, що він не заперечує пройти стажування та атестацію, але просить уточнити за якою саме лікарською спеціальністю імунолога відповідно Статуту інституту, посадової інструкції та можливості виконувати необхідні наукові дослідження з імунології. Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій зворотних повідомлень про вручення поштового відправлення та листів АТ "Укрпошта", вказані заяви позивача були отримані уповноваженою особою відповідача за довіреністю Ярошем 12.05.2022 року. Крім того, факт отримання вказаних заяв працівником [PERSON] не заперечувався самим відповідачем. Однак, будь-яких доказів того, що відповідач надав відповіді позивачу на його заяви, матеріали справи не містять. Посилання відповідача на військовий стан та відсутність працівників відділу документообігу, які відповідають за реєстрацію вхідної кореспонденції, суд вважає безпідставними, адже вказані обставини не є підставою для залишення без реагування звернень осіб, поданих у письмовому вигляді. У свою чергу, за змістом ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати заяви громадян, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (ст. 18 ЗУ «Про звернення громадян»). Як передбачено положеннями ч.1 ст.20 вказаного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення,- невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Таким чином, виходячи з вищенаведених положень законодавства, можна дійти висновку, що обов`язок з розгляду звернення виникає після отримання звернення відповідним суб`єктом, якому таке звернення адресовано, а також у строки, чітко передбачені вимогами вищенаведеного Закону. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування свого позову, знайшли своє підтвердження, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved