Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

05.12.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Короткий виклад доводів позивача, заперечень відповідача Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка є власницею 1/4 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.07.2006. Іншими співвласниками квартири є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У даній квартирі зареєстрована, проте не проживає відповідачка - [PERSON] , [INFO] , яка ні родичем, ні близькою людиною позивачці не являється. У 2015 році син позивачки - [PERSON] одружився на [PERSON] , [PERSON] та зареєстрував її та її дитину від першого шлюбу - [PERSON] за вказаною адресою. Однак, відповідачка з її матір`ю жодного дня не проживали в квартирі. У 2018 році шлюб між сином та [PERSON] розірваний. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 16.05.2019 року [PERSON] була визнана такою, що втратила право користування квартирою. Реєстрація відповідачки не дозволяє позивачці скористатися в повній мірі соціальними гарантіями ( субсидією), а також така реєстрація призводить до понесення додаткових витратна оплату комунальних послуг, позбавляє можливості вільно, на власний розсуд, в повному обсязі здійснювати законне право власності на нерухоме майно. Відзив на позовну заяву не надходив. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 13.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. До участі в справі залучено в якості третіх осіб без самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Для надання висновку щодо розв`язання спору до участі в справі залучено орган опіки та піклування - виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області. Ухвалою від 01.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідачка про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, шляхом направлення повістки за адресою зареєстрованого місця проживання та публікацію оголошення про виклик законного представника неповнолітньої відповідачки на вебпорталі судової влади України. Протокольною ухвалою від 27.03.2024 суд постановив про заочний розгляд справи. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 липня 2006 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с.8,9). Згідно із витягом № 4553 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] із 25.02.2015, а також: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 13). Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16.05.2019 у справі 3 274/2605/18 [PERSON] суд визнав такою, що втратила паво на користування квартирою [ADDRESS] (а.с. 14, 15). Відповідно до довідки МК ВЖРЕП № 7 від 31.10.2023 № 443 та акта МК ВЖРЕП № 7 від 31.10.2023 у квартирі [ADDRESS] зареєстрована, проте не проживає із 25.02.2015 року [PERSON] , [INFO] (а.с. 11, 12). На звернення до відділу із питань реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради із заявою про зняття [PERSON] із реєстрації за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] отримала відмову (а.с. 10). Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Бердичівської міської ради надав суду висновок про доцільність визнання [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] . У висновку вказано, що [PERSON] не є членом сім`ї власника квартири та її матір визнано такою, що втратила право на користування житлом (а.с. 46-47). Свіди [PERSON] та [PERSON] , сусіди позивачки, кожна суду пояснила, що у квартирі позивачки [ADDRESS] ні дитина [PERSON] , ні її мати, яка була дружиною сина позивачки, ніколи не проживали. Норми права застосовані судом Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з частиною першоїю статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За положеннями ст. 29 ЦК України місцем проживання місцем проживання фізичної особи, яка досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Після досягнення 14 років дитина самостійно визначає своє місце проживання. Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Висновки суду Наявними у справі доказами доведено, що ні дитина [PERSON] , ні її мати - [PERSON] не є членами сім`ї співвласників спірної квартири та вони не проживали у спірному житлі, а лише мали зареєстроване місце проживання. Крім того, ще у 2019 році суд визнав матір відповідачки такою, що втратила право на користування спірною квартирою. Суд вважає, що визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] не порушить прав дитини, оскільки закон визначає, що місцем проживання дітей, які досягли 10 річного віку є місце проживання їх батьків, або одного із них. Крім того [PERSON] із 06.11.2023 вправі самостійно визначати своє місце проживання, оскільки досягла віку 14 років. Тому, суд погоджується із висновком орану опіки та піклування про доцільність визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила користування спірним житлом та з метою захисту прав позивачки, задовольняє позовні вимоги. Розподіл судових витрат Оскільки позивачка просить не компенсувати їй понесені судові витрати, відсутні підстави для вирішення цього питання судом.

Outcome: approved