Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод та встановлення порядку користування житловим приміщенням посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 27.11.2023 року, позивач є співвласником 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,3 кв. м. Відповідно до технічного паспорта, складеного станом на грудень 2012 року, спірна квартира складається з двох житлових кімнат площею 27,0 кв. м, з яких: кімната (на плані квартири позначена за № 6) площею 10,2 кв. м, кімната (на плані квартири позначена за № 7) площею 16,8 кв.м з виходом на лоджію - 2,3 кв.м., а також коридору (на плані квартири позначений за № 1) площею 5,7 кв. м, ванної кімнати (на плані квартири позначена за № 4) площею 2,2 кв.м., вбиральні (на плані квартири позначена за № 3) площею 1,1 кв.м., кладової (на плані квартири позначена за № 2) площею 1,1 кв.м, кухні (на плані квартири позначена за № 5) площею 5,9 кв.м. Позивач зазначає, що між сторонами виникли непорозуміння щодо порядку користування квартирою. Позивачем запропоновано відповідачці виділити йому в користування житлову кімнату (№ 6) площею 10,2 кв.м. та кладову (№ 2) площею 1,1 кв.м ., а відповідачці у користування житлову кімнату (№ 7) площею 16,8 кв.м. з виходом на лоджію площею 2,3 кв.м., залишивши в загальному користуванні кухню (№ 5) площею 5,9 кв.м., ванну кімнату ( № 4) площею 2,2 кв.м., вбиральню (№ 3) площею 1,1 кв.м, коридор (№ 1) площею 5,7 кв.м., але відповідачка перешкоджає позивачу у можливості доступу до квартири. При цьому частина житлової площі, яку позивач просить суд виділити йому у користування є меншою від тієї, на яку він має право. Відповідачка не дає позивачу можливість користуватися вищевказаною квартирою, унаслідок чого він фактично позбавлений можливості володіти та користуватися належною йому часткою у спільному майні. Крім того, Відповідачка не дає можливості зробити дублікат ключів від вхідної двері до квартири, що унеможливлює доступ позивача до спірної квартири. Неврегульованість у питаннях розпорядження та користування квартирою, відмова відповідачки в доступі позивача до спірної квартири, створює перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08.01.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , між її співвласниками, зокрема виділити у користування [PERSON] окрему житлову кімнату площею 10,2 кв. м; кладову площею 1,1 кв.м, виділити у користування [PERSON] окрему житлову кімнату площею 16,8 кв. м з лоджією, що примикає до цієї кімнати. Усі підсобні приміщення: кухню, коридор, ванну, вбиральню залишити у спільному користуванні. Зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у проживанні та користуванні виділеною кімнатою, кладовою та місцями загального користування, у тому числі шляхом надання йому примірника ключів від вхідних дверей квартири. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечує та пояснила, що дійсно вона є співвласницею спірної квартири. В грудні 2023 року до квартири приходив чоловік, який назвався новим співвласником, якого вона не впустила до помешкання. Заперечує щодо встановлення порядку користування спірною квартирою. Також зазначила, що попередня співвласниця квартири, в квартирі ніколи не проживала, ключів від квартири не мала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу частини квартири, що посвідчений 27.11.20223 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Сліпченко Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1856. Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно іншим співвласником частини квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За положеннями частини першої статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18) зроблено висновок, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Верховний Суд виходить з того, що встановлюючи порядок користування квартирою у запропонований позивачем спосіб, суди попередніх інстанцій врахували баланс інтересів співвласників спірної квартири та осіб, які мають право користування квартирою та дійшли до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Іншого варіанту користування спірною квартирою, який би відповідав часткам співвласників у праві власності, відповідач не запропонував, наполягаючи на неможливості встановлення порядку користування житлом без порушення прав когось із мешканців квартири. Відповідно до статті 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. У цій справі спір стосується не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному співвласнику по 13,65 кв. м житлової площі на одну особу, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2022 року справі №182/3348/19(провадження №61-1084св21). Судом встановлено, що спірна квартира загальною площею 45,2 кв.м. складається, з я: кімната площею 10,2 кв. м, кімната площею 16,8 кв.м , лоджія, площею 2,3 кв.м., коридор площею 5,7 кв. м, ванної кімнати, площею 2,2 кв.м., вбиральні, площею 1,1 кв.м., кладової, площею 1,1 кв.м, кухні, площею 5,9 кв.м. Зважаючи на те, що спірна квартира складається з двох окремих ізольований кімнат, приймаючи до уваги частки сторін у праві власності, ту обставину, що виділити ізольоване жиле приміщення таким чином, щоб штучно не погіршити житлових умов позивача та відповідача можливо, суд вбачає за можливе визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: - виділити в користування [PERSON] , житлову кімнату площею 10,2 кв.м.; - виділити в користування [PERSON] , житлову кімнату площею 16,8 кв.м.; - у спільному користуванні сторін залишити: лоджію, площею 2,3 кв.м., коридор площею 5,7 кв. м, ванної кімнати, площею 2,2 кв.м., вбиральні, площею 1,1 кв.м., кладової, площею 1,1 кв.м, кухні, площею 5,9 кв.м. З огляду на викладене вище, суд вважає, що вказаний вище порядок користування спірною квартирою є таким, що не погіршує житлові умови сторін. Що стосується вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у проживання та користуванні квартирою та зобов`язання надати примірник ключів від квартири. Згідно зі статтею 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Дії власника майна не повинні суперечити закону і порушувати прав інших осіб та інтереси суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що попередній власник частини квартири [PERSON] в спірній квартирі ніколи не проживала, ключів від квартири не мала, а тому і не мала можливості передати позивачеві ключі від спірної квартири. Даний факт визнає відповідач в судовому засіданні. Також відповідач визнає той факт, що вона не впустила позивача до спільної квартири і на даний час також заперечує проти вселення його в квартиру. Всі ці обставини дають підстави вважати, що відповідач чинить перешкоди позивачеві у користуванні та проживанні З урахуванням вищевикладеного, оскільки судом встановлено факт відсутності у позивача ключів від квартири, яка належить йому на праві власності та на даний час фактично обмежений у можливості вільно користуватися, розпоряджатися та володіти ним, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог у зв`язку з чим позов в частині зобов`язання підлягає задоволенню. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод та встановлення порядку користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1717,76 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved