Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

22.12.2023 представник позивача, адвокат Павленко Сергій Валерійович, звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 19.01.2024, обґрунтовуючи тим, що 23.02.2021 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-300875, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати у власність позичальника грошові кошти у розмірі 192557,94 грн. до 20.02.2027, на поточні потреби позичальника та на погашення кредитної заборгованості, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язався використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35% річних. Також, 22.02.2021 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано анкету-заяву №CL-300875 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] . Судова практика дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала у шлюбі - солідарним відповідачем іншого подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки (правова позиція Верховним судом у справі №205/5882/18 від 07.10.2020). Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Тому, у даному спорі солідарним відповідачем залучено іншого з подружжя: дружину [PERSON] - [PERSON] . Банк свої зобов`язання за договором виконав повністю, а позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 01.12.2023 утворилася заборгованість по кредитному договору №CL-300875 від 23.02.2021 у розмірі 248956,14 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 175354,11 грн, заборгованості за відсотками 73602,03 грн.. У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони відповідача, 01.11.2023 та 08.11.2023 представник АТ «Кредобанк» направив досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, але на сьогодні жодної відповіді на погашення заборгованості з боку позичальника не здійснювалося. Тому, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» суму заборгованості за Кредитним договором №CL-300875 від 23.02.2021 станом на 01.12.2023 у розмірі 248956,14 грн, а також стягнути солідарно з відповідачів суму сплаченого судового збору в розмірі 3734,34 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 24895,61 грн.. 23.01.2024 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача, Акціонерного товариства «Кредобанк», адвокат Павленко Сергій Валерійович, у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 15.02.2024 та 21.03.2024 подав до суду клопотання, про розгляд справи за відсутності представника банку, позовні вимоги позивач підтримує, позов просить задовольнити у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 25.03.2024 подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги заявлені до нього визнає у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подала. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.\~ 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 29.11.2018 Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» змінило своє найменування на Акціонерне товариство «Кредобанк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Кредобанк», що підтверджується статутом та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 53-58). Встановлено, що 23.02.2021 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було підписано анкету-заяву №CL-300875 (а.с. 37-41), відповідно до якої відповідач виявив бажання отримати кредит в розмірі 300000,00 грн, зі строком кредитування 60 місяців, з процентною ставкою - 35 % річних. Також, 23.02.2021 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 35-36). 23.02.2021 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-300875 (а.с. 31-34), відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти (надалі - кредит) на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі. Відповідно до п. 2.1-2.4 Кредитного договору Банк видає позичальнику кредит у розмірі 192557,94 грн. на 60 місяців терміном до 20лютого 2026 року на поточні потреби в розмірі 40642,03 грн. на поточний рахунок позичальника та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ «ОТП Банк» по кредитному договору від 12.06.2020 в сумі 6747,00 грн, перед АТ «Альфа-Банк» по кредитному договору від 28.02.2020 в сумі 38391,54,00 грн, перед ПАТ «Альфа-Банк» по кредитному договору від 30.09.2020 в сумі 46027,37 грн. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35% річних. Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим Договором та додатками до нього. Відповідно до п. 6.9. Кредитного договору банк у праві вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Відповідно до п. 6.10. Кредитного договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання тато повідомлення. Якщо Позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку. Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору за виконання зобов`язань за Кредитним договором Позичальник несе повну відповідальність перед Банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, встановлено, що вказаний кредитний договір №CL-300875 від 23.02.2021, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 23.02.2021між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами, що визнається відповідачем [PERSON] .. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що АТ «Кредобанк» на виконання вимог п.2.4 Кредитного договору надав [PERSON] кредит у встановленому договором розмірі, а саме на його поточні потреби в розмірі 40642,03 грн. на поточний рахунок позичальника та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ «ОТП Банк» по кредитному договору від 12.06.2020 в сумі 6747,00 грн., перед АТ «Альфа-Банк» по кредитному договору від 28.02.2020 в сумі 38391,54,00 грн., перед ПАТ «Альфа-Банк» по кредитному договору від 30.09.2020 в сумі 46027,37 грн, що підтверджується копіями меморіальних ордерів №9616573, №9616592, №9616604, №9616581 від 23.2.2021 (а.с. 9, 10, 11, 12). З наданого позивачем розрахунку (а.с. 7-8), вбачається, що заборгованість відповідача - [PERSON] ,Ю за кредитним договором №CL-300875 від 23.02.2021, станом на 01.12.2023 становить 248956,14 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 175354,11 грн, заборгованості за відсотками 73602,03 грн. 01.11.2023, у зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони відповідача, представник АТ «Кредобанк» направив досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості з [PERSON] на його адресу проживання: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 42-46), однак, жодної дії щодо погашення заборгованості відповідачем здійснено не було. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, відповідач - [PERSON] з умовами договору був ознайомлений, підписав анкету-заяву, підписав паспорт споживчого кредиту, підписав безпосередньо кредитний договір №CL-300875 від 23.02.2021 і отримав кредит у розмірі 192557,94 грн, що також підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 23.0.2021 по 01.12.2023 (а.с. 13-30), однак умови договору порушив, що не заперечується відповідачем. Таким\~ чином, суд вважає, що згідно ст. 611 ЦК України, підлягають до задоволення вимоги позивача, про стягнення заборгованості за кредитними договором, з [PERSON] , оскільки останнім були порушені умови зобов`язання, обумовлені договором. Разом з тим, вимога щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором №CL-300875 від 23.02.2021 з відповідача [PERSON] , не підлягає до задоволення, враховуючи наступне. Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] та його дружини [PERSON] , зазначає, що позичальник\~ перебуває у зареєстрованому шлюбі та факт таких шлюбних відносин підтверджується інформацією наданою в анкеті-заяві від 23.02.2021 самими позивачем, тому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Позивач зазначає про можливість залучення до даного спору солідарного відповідача іншого з подружжя дружину [PERSON] [PERSON] . Так, належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20. Однак, з кредитного договору №CL-300875 від 23.02.2021 вбачається, що він не укладений в інтересах сім`ї, а кредитні кошти отримані позичальником на його поточні потреби в розмірі 40642,03 грн. на поточний рахунок позичальника та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ «ОТП Банк» по кредитному договору від 12.06.2020 в сумі 6747,00 грн., перед АТ «Альфа-Банк» по кредитному договору від 28.02.2020 в сумі 38391,54,00 грн., перед ПАТ «Альфа-Банк» по кредитному договору від 30.09.2020 в сумі 46027,37 грн, у договорі зазначено, що кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі. Інших належних, допустимих та достатніх доказів у підтвердження вказаних вимог не надано, а тому, суд вважає, що позиція позивача про відповідальність [PERSON] , як солідарного боржника, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № CL-300875 від 23.02.2021 у розмірі 248956,14 грн, а в задоволенні вимог заявлених до [PERSON] -відмовити. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц). На підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу представник позивача АТ «Кредобанк», адвокат Павленко С.В., надав до суду копію витягу з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 (а.с. 59-60), згідно якого розмір витрат адвоката становить 24895,61 грн (витрати пов`язані з аналізом справи, побудови стратегії, написання позовної заяви\~ та супровід в судових засіданнях, які визначені на рівні 10% від ціни позову (ціна позову 248956,14 грн)). Згідно із ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України,\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, позивач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 24895,61 грн, але враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково щодо одного відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] визнав\~ позовні вимоги заявлені до нього до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу\~ в розмірі 12447,80 грн. Також, згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 3734,34 грн (а.с. 6), тому, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково щодо одного відповідача, який визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 933,59 грн. та стягнення з [PERSON] на користь позивача судового збору в розмірі 933,59 грн, а решта витрат не підлягають відшкодуванню, в порядку ч.1, п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial