Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

стислий виклад позицій сторін. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди в сумі по 150000 грн кожному, в зв`язку зі смертю батька [PERSON] який загинув внаслідок наїзду вантажного поїзда на станції « Зборів». Позивачі посилаються на те, що 10.12.2022 о 17:32 год вантажний електропоїзд ВЛ80к411 сполученням «Жмеринка-Львів» у складі 46 вагонів, завантаженістю 4296 тон, під керуванням машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] , рухаючись в напрямку м. Львів на станції «Зборів», що в межах с. Млинівці, Зборівської ТГ, Тернопільського району, Тернопільської області, по вул. Залізнична 1, по колії №1, пікет №7, в ділянці 1383 км., допустив наїзд на [PERSON] [INFO] , жителя с. Млинівці, Зборівської ТГ Тернопільського району Тернопільської області, який сидів на залізничній колії, внаслідок чого [PERSON] загинув на місці ЗТП. Даний факт засвідчено у висновку експерта №608 Тернопільського обласного бюро судово- медичної експертизи: смерть [PERSON] настала внаслідок масивної травми тіло з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів та зазначено, що між спричиненням залізнично-транспортною пригодою тілесних ушкоджень і настанням смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок та висновку експерта № 1453-Е Львівського науково - дослідницького інституту судових експертиз: першою першопричиною, що призвела до наїзду поїзда [NUMBER] на пішохода [PERSON] , [INFO], стало слідування цього поїзда по непарній колії станції м. Зборів. У зв`язку із смертю [PERSON] їм заподіяна моральна шкода, що полягала у передчасній втраті близького родича, члена сім`ї, який був для позивачів улюбленим батьком. Дочки померлого [PERSON] на час смерті батька мали 23 роки, 22 роки та 18 років відповідно. Втрата батька у такому віці дуже вплинула на їх подальше життя. Вони втратили надзвичайно близьку для них людину, оскільки батько міг би їх підтримувати як морально, так і матеріально, бути певною опорою у житті. Позивачі вказують, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. Відновити попередній стан життя їх батька неможливо, як і встановити ціну людського життя. Передчасна смерть батька для них, фактично однієї з найближчих у житті, бо саме батьки є найріднішими і основними у житті кожної людини і це однозначно спричинила втрату надзвичайно важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань для нас. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди позивачі керувалися тим, що право на життя є природним правом, захист якого закріплено як в міжнародних нормативно-правових актах, так і Конституції, яка проголошує життя людини найвищою соціальною цінністю, в зв`язку з чим їм заподіяна моральна шкода яку вони оцінюють в розмірі по 150000 грн кожному. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги позивачів з наступних підстав. Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за № 193/2633 (далі - Правила) визначають вимоги щодо безпеки громадян при користуванні послугами залізничного транспорту, знаходженні на території та об`єктах залізничного транспорту. Так, розділом 2 Правил унормовано правила безпеки для пішоходів. Відповідно - пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати сповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (п.2.3.Правил). Наближаючись до залізничного переїзду, громадяни повинні уважно стежити за світловою і звуковою сигналізацією, а також положенням шлагбаумів. Переходити колії дозволяється тільки при відкритому шлагбаумі. Відповідно до пунктів 2.5., 2.6., 2.10, 2.15., 2.19., 2.20, 3.13 Правил пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше, ніж 400 м; проходити по залізничних мостах і тунелях, не обладнаних спеціальними настилами для проходу пішоходів; класти на рейки залізничної колії будь-які предмети; сидіти на краю посадкової платформи, перону; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння; стрибати з платформи на залізничні колії. Відповідно до п. 1.2. Правил громадяни, які порушують Правила, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. В ході службового комісійного розслідування встановлено: 10.12.2022 приблизно о 17 год 30 хв вантажним електропоїздом [NUMBER] у складі 46 вагонів сполученням Жмеринка-Львів по станції «Зборів» регіональної філії «Львівська залізниця», локомотив ВЛ80к411 під управлінням машиніста депо приписки ТЧ-3 «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] , здійснено наїзд на чоловіка, який сидів на залізничній колії №1 станції. Машиністом було застосовано екстрене гальмування, однак через малу відстань наїзд попередити не вдалося. Згідно з Довідкою про розшифровку швидкостемірної стрічки швидкість локомотива становила 50км/год. Довідкою технічного стану електровоза підтверджується його справність. Потерпілим виявився [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: с. Кабарівці, Тернопільський р-н, Тернопільська обл. Внаслідок транспортної події потерпілий загинув на місці транспортної події. В ході розслідування встановлено, що машиністом електропоїзда [PERSON] для попередження наїзду на людину подавались звукові сигнали та застосовано екстрене гальмування, порушень в управлінні автогальмового обладнання не виявлено, сигнали малої та великої гучності в справному стані. Причиною випадку травмування стало порушення потерпілим п.п.2.3,2.20,3.13. зазначених Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України . Комісія по розслідуванню випадку аварії, допущеної 10.12.2022 о 17 год 30 хв на станції Зборів встановила, що вини працівників залізниці у даному випадку немає. За фактом аварії 10.12.2022 ВП №2( м. Зборів) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування, кримінальне провадження за №12022211070000144 за ознаками злочину передбаченого ч.З ст.276 КК України. В поясненнях машиніст електропоїзда [PERSON] повідомив, що 10.12.2022 приблизно о 17 год.30 хв. під час руху вантажного електропоїзда [NUMBER] по непарній головній колії станції Зборів з кабіни побачив людину на колії. На гучний сигнал людина не реагувала. Застосував екстрене гальмування, однак запобігти наїзду не вдалось. Після зупинки поїзда помічник машиніста вийшов з кабіни та оглянув травмованого, який ознак життя не подавав. Про транспортну подію повідомили чергового по станції Зборів. Під час досудового розслідування також встановлено, що потерпілий під час транспортної події перебував у стані алкогольного сп`яніння, у крові потерпілого виявлено спирт етиловий у кількості 2,53 проміле ( висновок експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичних експертиз №608 при проведенні судово-токсикологічної експертизи крові трупа). Постановою від 29.12.2023 старшого слідчого СВ ВП №2 ( м. Зборів) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області про закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності в діянні кримінального правопорушення, досудове розслідування було завершено. Звертає увагу суду на постанову Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995, із змінами та доповненнями, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», на викладену позицію Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 по аналогічній справі №439/1213/18-ц, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 із змінами внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001, №1 від 27.02.2009. Зазначає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Крім цього просить врахувати, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» є стратегічним підприємством залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій Україні, а відповідні рейси є безкоштовними для людей. Систематично здійснюються ракетні обстріли залізничної інфраструктури та відповідач власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності держави. До повномасштабної військової агресії проти України основним джерелом доходу відповідача було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились. Тобто, відповідач наразі, докладаючи всіх зусиль для збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності. У відповіді на позов позивачі наполягають навідшкодуванні моральної шкоди, заподіяної смертю батька [PERSON] , так яквстановлено досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №120222110700000144 від 10.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України та як відомо Відповідачу першою першопричиною, що призвела до наїзду поїзда [NUMBER] на пішохода [PERSON] стало слідування цього поїзда по непарній колії станції «Зборів». Смерть батька позивачів настала внаслідок масивної травми тіла з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів. В ході досудового розслідування умислу потерпілого на спричинення собі смерті чи факту свідомого допущення її настання не встановлено. За наслідками досудового розслідування, слідчим 29.12.2023 прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а не відсутності події кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст.284 КПК), що свідчить про те, що сама подія мала місце і наявний причинно- наслідковий зв`язок між шкодою та її наслідками. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц), в ід 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21. Отже, АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тому просили задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 01 лютого 2024 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрите загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання 19 лютого 2024 року. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів у справі, учасниками справи не заявлялися. 12 лютого 2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх вимоги задоволити, при неявці відповідача не заперечують щодо постановлення заочного рішення. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 18 березня 2024 року. 14 березня 2024 року позивачами подано відповідь на відзив, в зв`язку з чим для можливості подання заперечень відкладено розгляд справи по суті на 02 квітня 2024 року. Представник відповідача в судовому засіданні обставини викладені в відзиві підтримав, вважає, що жодних доказів, в підтвердження фактів, що стали наслідком тяжких страждань, негативних почуттів та пережитого нервового стресу, позбавлення допомоги та підтримки, як стверджують позивачі у позові, до суду не надано, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, досліджені докази, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] о 17:32 год, вантажний електропоїзд ВЛ80к411 сполученням «Жмеринка-Львів» у складі 46 вагонів, завантаженістю 4296 тон, під керуванням машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] , рухаючись в напрямку м. Львів на станції «Зборів», що в межах с. Млинівці, Зборівської ТГ Тернопільського району Тернопільської області, по вул. Залізнична 1, по колії №1, пікет №7, в ділянці 1383 км., допустив наїзд на [PERSON] [INFO] , жителя с. Млинівці, Зборівської ТГ Тернопільського району Тернопільської області, який сидів на залізничній колії, внаслідок чого [PERSON] загинув на місці ЗТП. Машиніст електровоза Локомотивного Депо «Жмеринка» УЗ [PERSON] пояснив, що рухаючись поїздом ВЛ80к411сполученням «Жмеринка-Львів» у складі 46 вагонів, доїжджаючи до станції м. Зборів 10.12.2022 о 17:32 год він помітив невідомого чоловіка, який сидів між колією та пероном та тримав ноги на колії. Подав звуковий сигнал на що останній не реагував. Після чого здійснив екстрене гальмування доповівши черговому станції ДСП станція м. Зборів, про вище зазначену ситуацію. Помічник машиніста електровоза [PERSON] пояснив, що спільно із машиністом електровоза [PERSON] рухались вантажним поїздом «BJI80K» [NUMBER] сполученням «Жмеринка-Львів» у складі 46 вагонів, доїжджаючи до станції м. Зборів, 10.12.2022 о 17:32 год, на відстані до поїзда приблизно 100м, вони помітили невідомого чоловіка, який сидів між колією та пероном. Подавши звуковий сигнал останній не реагував на нього, і вони здійснили екстрене гальмування, про що доповіли черговому ДСП м. Зборів. Висновком експерта №608 Тернопільського обласного бюро судово- медичної експертизи, встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок масивної травми тіла з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів. Незадовго до смерті [PERSON] вживав алкогольні напої, що підтверджуються результатами судово-токсикологічною експертизою крові трупа, в якій виявлено етиловий спирт в кількості 2,52%о проміле. Згідно висновку експерта № 1450-Е Львівського науково-дослідницького інституту судових експертиз, встановлено що дії пішохода [PERSON] не відповідали вимогам пунктів 2.3, 2.20, 3.13 правил безпеки громадян. Дана невідповідність полягає в тому, що [PERSON] , знаходився в станій алкогольного сп`яніння на об`єкті залізничного транспорту, а саме зійшов з платформи на залізничну колію, де і сидів, а при наближенні поїзда не покинув межі небезпечної зони. Згідно висновку експерта № 1451-Е Львівського науково-дослідницького інституту судових експертиз, гальмівна система поїзда [NUMBER] (електровоз ВЛ80к411) перед настанням залізнично-транспортної пригоди-наїздом на пішохода [PERSON] 10.12.2022 перебувала у технічно справному стані. Окрім відповідно до висновку експерта № 1453-Е Львівського науково- дослідницького інституту судових експертиз, першою першопричиною, що призвела до наїзду поїзда [NUMBER] на пішохода [PERSON] , 10.12.2022, стало слідування цього поїзда по непарній колії станції м. Зборів» Другою першопричиною залізнично-транспортної пригоди, стала невідповідність фактичних дій пішохода [PERSON] вимогам пунктів 2.3, 2.20, 3.13 правил безпеки громадян. Члени локомотивної бригади з технічної точки зору не могли запобігти наїзду поїзда [NUMBER] на [PERSON] . Запобігти даній залізнично- транспортній пригоді міг пішохід [PERSON] , перебуваючи за поза межами габариту рухомого складу при слідуванні поїзда [NUMBER] по непарній колії станції м. Зборів. Дані обставини встановлені постановою слідчого СВВП № 2 (м. Зборів) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 29.12.2023 та якою на підставі ст.110, п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження №12022211070000144 від 10.12.2023 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України (а.с.20-22). Згідно акту службового розслідування аварії, що сталася на станції Зборів о 17.33 год 10.12.2022 року, затвердженого 23 грудня 2022 року начальником ВСП «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» встановлено, що вини працівників регіональної філії «Львівська залізниця» немає. Причиною випадку травмування стало порушення потерпілим п.2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» від 19.02.1998 №54, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 24.03.1998 №193/263. Розшифруванням швидкостемірної стрічки поїзда [NUMBER] локомотив серії ВЛ80к411 зафіксовано, що на 1383 кмпк.4 ст.Зборів застосовано екстрене гальмування на «3» сигнал при Vф=50 км/год, Sф (дійсний шлях потяга при екстреному гальмуванні)= 400 м, Sн (шлях який повинен пройти згідно нормативів)=408м, t зупинки +17 год 32 хв - 20 год 10 хв Позивачі є дітьми загиблого [PERSON] , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.9) та її свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8), згідно якого вона змінила прізвище на [PERSON] ; свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.13) та її свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.12), згідно якого вона змінила прізвище на [PERSON] ; свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.17). Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки відповідача смерті потерпілого [PERSON] . Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.81, ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Крім цього, згідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Також відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995, із змінами та доповненнями, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що суди при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язково повинні з`ясовувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні, тобто обов`язок відшкодовувати моральну шкоду покладається лише на винних осіб. Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наступні обставини: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювана, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювана. Згідно п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Позицію ВерховногоСуду у постанові від 17.06.2020 по аналогічній справі №439/1213/18-ц. У наведенійпостанові Верховним судом зроблено висновок про те, що Верховний Суд не можепогодитися із розміром суми відшкодування позивачем моральної шкоди, виходячи ізнаступного. «Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки,відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідокнепереборної сили або умислу потерпілого». При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебквання у нетверезому стані, нехтуваннями правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Враховуючи наведені обставини та норми права , Верховний суд вважає, що є правові підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди.» Так, щодо обставин заподіяння шкоди, то слід вказати про те, що смерть батька позивачів внаслідок травмування причиною нещасного випадку стало порушення потерпілим п.п.2.3,2.20,3.13 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Комісія по розслідуванню випадку аварії, допущеної 10.12.2022 о 17 год 30 хв на станції Зборів встановила, що вини працівників залізниці у даному випадку немає. Також, слід врахувати і те, що позивачі втратили батька - надзвичайно близьку для них людину, оскільки батько підтримував їх морально, так і матеріально, був певною опорою у житті. Втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. Відновити попередній стан життя їх батька неможливо, як і встановити ціну людського життя. Передчасна смерть батька, близької для них людини, фактично однієї з найближчих у житті, бо саме батьки є найріднішими і основними у житті кожної людини і це однозначно спричинило втрату надзвичайно важливого життєвого зв`язку, який не може бути поновлений та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань для позивачів, а також змушує докладати значних додаткових зусиль для зміни свого життєвого ритму, організації своїх дій. Таким чином враховуючи дані обставини суд вважає, що позивачам смертю їх батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки заподіяна моральна шкода, розмір якої слід визначити, враховуючи винні дії потерпілого, в розмірі 50000 грн кожному позивачу. Крім цього, з 23.05.2020 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України щодо оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб, внесені Законом України від 16.01.2020 р. 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві». Зокрема, зміни були внесені до ст. 164.2.14 Податкового кодексу України щодо оподаткування на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з цим, просив суд при винесенні рішення по даній справі врахувати вищевказані зміни в податкове законодавство та визначити порядок його виконання із врахуванням обов`язку відповідача щодо сплати податків із сум, що стягуються на користь позивачів. Посилання позивачів на позицію, викладену у постанові Верховного суду від 25.07.2018 року у справі №180/683/13-ц не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки у ній, трактується попередня редакція ст. 164.2.14 Податкового кодексу України. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПК України). Так, згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 ПК України. Відповідно до підпункту 14.1.180 п. 14.1 ст.14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філії, відділень, інших відокремлених підрозділів), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV ПК України. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18) від 25 липня 2018 року, яку суд вважає за необхідне застосувати, так як моральну шкоду завдано подією, яка відбулася 24 червня 2015 року. Виходячи з аналізу зазначених правових норм вбачається, що податковий агент сплачує податок на суму відшкодування шкоди за рішенням суду, які спрямовується на відшкодування шкоди, завданої життю та здоров`ю громадянина та які не включається до загального оподатковуваного доходу і не підлягають оподаткуванню. Таким чином суд вважає, що сума моральної шкоди визначена рішенням суду підлягає стягненню в користь позивачів без відрахування податків та загальнообов`язкових зборів.

Outcome: partial