Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

У листопаді 2023 року за допомогою системи «Електронний суд» Приватна фірма «А-ТЕТ» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в обґрунтування якого зазначило, що надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в даному будинку та споживає зазначені послуги. Відповідач свій обов`язок з утримання майна виконує неналежним чином, вартість поставлених послуг сплачує не у повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 8267,77 грн, з яких за послуги з централізованого опалення за період з листопада 2023 року і дотепер в сумі 2606,32 грн (дві тисячі шістсот шість гривень 32 коп.); - за послуги з постачання гарячої води за період з листопада 2020 року і дотепер в сумі 5661,45 грн (п`ять тисяч шістсот шістдесят одна гривня 45 коп). Позивач просив суд стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Приватної фірми «А-ТЕТ» (IBAN [NUMBER] , Банк АТ «Райффайзен Банк Аваль», м. Київ, МФО 380805) заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 8267,77 грн (вісім тисяч двісті шістдесят сім гривень 77 коп.), з яких: - за послуги з централізованого опалення за період з листопада 2023 року і дотепер в сумі 2606,32 грн (дві тисячі шістсот шість гривень 32 коп.); - за послуги з постачання гарячої води за період з листопада 2020 року і дотепер в сумі 5661,45 грн (п`ять тисяч шістсот шістдесят одна гривня 45 коп). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2024 року у справі № 638/18405/23 у задоволенні позовних вимог Приватної фірми «А-ТЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмолено за необґрунтованістю. Під час\~підготовки справи\~до виконання\~встановлено,\~що під\~час ухвалення\~даного рішення\~судом не\~вирішені позовні\~вимоги про\~стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води в сумі 5661,45 грн, які були заявлені позивачем та з приводу яких подавалися докази. Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року призначити до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду питання про ухвалення додаткового рішення у справі. 12 лютого 2024 року відповідач [PERSON] долучила до матеріалів справи квитанцію про сплату заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 4607,60 грн, у зв`язку з чим просила провадження у справі у цій частині позовних вимог закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Позивач проти закриття провадження заперечував, оскільки грошові кошти у розмірі 4607,60 грн відповідач сплатила не на рахунок позивача, а на рахунок ТОВ «ПЕОЖБ «ПРЕСТИЖ 1». Таким чином, відсутні докази сплати заборгованості у даній справі. 28 березня 2024 року відповідач [PERSON] долучила до матеріалів справи квитанцію № 50 від 26 березня 2024 року про сплату на рахунок ПФ «А-ТЕТ» заборгованості у розмірі 4607,60 грн за послуги з постачання гарячої води. В судове засідання сторони не з`явилися. В матеріалах справи є заяви позивача та відповідача про розгляд справи за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно (Інформаційна довідка № 337755710 від 03 липня 2023 року). Відповідно до Договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01 лютого 2017 року, опублікованого в Харківській міській газеті «Харьковские Известия» від 02 лютого 2017 року на сторінці 10, будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , віднесено до переліку будинків, яким приватна фірма «А-ТЕТ», надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Позивач надає відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до ч. 4 ст. 319 та ст. 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями. Приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.03.2019 року №180 про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з центрального опалення і постачання гарячої води, які надаються приватною фірмою «А-ТЕТ» ці тарифи змінено і встановлено нові: тариф на послугу з центрального опалення в розмірі 1515,17 гривень за 1 Гкал (з ПДВ), тариф на послугу з централізованого постачання гарячої води в розмірі 126,20 гривень за 1 куб. метр (з ПДВ). Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, [PERSON] як власник і споживач житлово-комунальних послуг зобов`язана сплачувати надавачу послуг, у даному випадку ПФ «А-ТЕТ» вартість фактично спожитих житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позовній заяві заявлено позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальних послуг з централізованого опалення за листопад 2023 року у розмірі 2606,32 грн та постачання гарячої води за період з листопада 2020 року і дотепер у сумі 5661,45 грн, а всього заборгованість у розмірі 8267,77 грн. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог Приватної фірми «А-ТЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а саме за послуги з централізованого опалення за листопад 2023 року у розмірі 2606,32 грн, - відмолено за необґрунтованістю. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води за період з листопада 2020 року і дотепер у сумі 5661,45 грн судом рішення не приймалося. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Вирішуючи питання стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На підтвердження заявленого розміру заборгованості [PERSON] за житлово-комунальні послуг з постачання гарячої води позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості під назвою «Комунальні платежі: залишки й обороти» за період 01.11.2020-20.11.2023, за адресою: [ADDRESS] , а також рахунки за опалення і гарячу воду за вказаний період. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Дослідженням наданих позивачем доказів встановлено, за період з 01 листопада 2020 року до 20 листопада 2023 року відповідачу нараховано до сплати за послуги з послуги з постачання гарячої води 6057,60 грн. За вказаний період відповідачем сплачено ці комунальні послуги частково, а саме у січні 2021 року сплачено 1450,00 грн. Таким чином різниця між нарахуванням і оплатою за послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2020 до 20.11.2023 складає 4607,60 грн. З розрахунку заборгованості позивача вбачається, що здійснюючи розрахунок заборгованості, позивач безпідставно включив до загального розміру заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2020 до 20.11.2023 суму 1053,85 грн. При цьому, будь-яких доказів походження цієї заборгованості, її розміру, доказів надання послуг з постачання гарячої води за період з 01.11.2020 до 20.11.2023 на зазначену суму, позивачем не надано, позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період, відмінний від 01.11.2020 - 20.11.2023, позивачем заявлено не було. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води у сумі 1053,85 грн задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю. Решта позовних вимог, зокрема про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води за період 01.11.2020 до 20.11.2023 у розмірі 4607,60 грн суд вважає обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Водночас, з долученої [PERSON] квитанції № 50 від 26 березня 2024 року вбачається, що відповідач до розгляду справи по суті в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води, в позасудовий спосіб погасила заборгованість, сплативши на особовий рахунок [NUMBER] грошові кошти в сумі 4607,60 грн, із зазначенням призначення платежу: «сплата за гарячу воду за 2023; о/р [NUMBER] ; [ADDRESS] ». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначено, що: «предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. У постанові від 20 вересня 2023 року у справі № 345/5459/21, з огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення». Оскільки на час розгляду справи відсутній предмет спору, то заява відповідача є обґрунтованою, у зв`язку з чим провадження у справі в частині позовних вимог справі про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води за період 01.11.2020 до 20.11.2023 у розмірі 4607,60 грн підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, враховуючи положення ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України, а також відсутність заяви позивача про повернення суми сплаченого судового щодо позовних вимог, провадження за якими закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд на даний час вбачає підстав для розподілу судових витрат.

Outcome: approved