Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

В серпні 2022 року в провадження Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] . За уточненим позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи: Державний реєстратор Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Лесько Олександр Васильович та [PERSON] , позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора, припинити право власності. Згідно автоматизованої системи розподілу судових справ між суддями матеріали позовної заяви були розподіленні до провадження судді Бойка О.М. У серпні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом, а у грудні 2022 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа Банк», треті особи: Державний реєстратор Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Лесько Олександр Васильович та [PERSON] , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності. Позивач зазначає, що 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. В позовних вимогах позивач просить суд: -Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Лозуватської сільської рада Криворізького району, Дніпропетровської області Лесько Олександра Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 серпня 2021 року, індексний номер 59878977, яким зареєстровано право власності за АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЬФА-БАНК» на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, загальною площею 184 кв.м., житловою площею 67,7 кв.м., що находиться за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 243512211224 та припинити право власності АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» на об?єкт нерухомого майна: житловий будинок, загальною площею 184 кв.м., житловою площею 67,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 2435122112214. -Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Лозуватської сільської рада Криворізького району, Дніпропетровської області Лесько Олександра Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 серпня 2021 року, індексний номер 59877679 яким зареєстровано право власності за АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЬФА-БАНК» на об?єкт нерухомого майна: земельну ділянку, загальною площею 0,0950 га., кадастровий номер 1221411000-02-032-0027, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 2435068912214 та припинити право власності АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» на об?єкт нерухомого майна: земельну ділянку, загальною площею 0,0950 га., кадастровий номер 1221411000-02-032-0027, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2435068912214. Обґрунтовує свої вимоги тим, що між [PERSON] та юридичною особою - Акціонерний комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК 14 грудня 2006 року укладено іпотечний договір №1075, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чаладзе Г.О., на виконання якого, позивач передав в іпотеку: належний йому житловий будинок, загальна площа 184 кв.м., житлова площа 67,7 кв.м., який знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0950 га, кадастровий номер 1221411000-02-032-0027, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в якості забезпечення зобов?язання за Договором кредиту №1763 від 14 грудня 2006 року та Договором кредиту №1764 від 14 грудня 2006 року укладеного між відповідачем та [PERSON] (третя особа). В подальшому внаслідок реорганізації АТ «Укрсоцбанк», шляхом приєднання, АТ «Альфа - банк» став його правонаступником. Предмет договору іпотеки належав Іпотекодавцю, на підставі наступних документів: договору купівлі - продажу житлового будинку від 17 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чаладзе Г.О., зареєстрованого в реєстрі за №2077. Земельна ділянка належала відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 17 жовтня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чаладзе Г.О., зареєстрованого в реєстрі за №2079. Позивач зазначає, що він випадково дізнався про здійснення державним реєстратором Лозуватської сільської рада Криворізького району, Дніпропетровської області Лесько Олександром Васильовичем реєстрації права власності на вищезазначений будинок та земельну ділянку за АТ «Альфа - Банк». Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна №317018013 від 07 грудня 2022 року та №317019510 від 07 грудня 2022 року вбачається, що власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] є відповідач АТ «Альфа-банк». Підставою внесення запису про реєстрацію вищезазначеного будинку, є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 серпня 2021 року державного реєстратора Лозуватської сільської рада Криворізького району, Дніпропетровської області Лесько Олександра Васильовича, індексний номер 59878977 та 59877679 де підставою виникнення права власності зазначено Дублікат іпотечного договору №1075, серія та номер: 606, виданий 22 липня 2020 року, видавник приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Челадзе Г.О., право власності зареєстровано 11 серпня 2021 року. Позивач вважає, що рішення державного реєстратора вчинено з порушенням законодавства, а саме ЗУ «Про іпотеку», зазначаючи, що право власності було зареєстровано на підстави норми, яка не існувала на момент виникнення договірних відносин між сторонами, а згідно норм чинних на момент укладення договірних відносин між сторонами слід було укласти окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Також, позивач зазначає, що він не отримував вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, а також той факт, що іпотеко держатель здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки за відсутності оцінки предмета іпотеки. Враховуючи вищевказані обставини, позивач звертається до суду із відповідною позовною заявою. Відповідач надав до суду пояснення про правове обґрунтування щодо відмови у задоволенні позовних вимог, в яких позовні вимоги не визнає, а тому просить суд відмовити в їх задоволенні. Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що нормами ЗУ «Про іпотеку» визначено, що правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідач вказує, що необхідність окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не є обов`язковим у відповідності до чинних норм ЗУ «Про іпотеку» та іпотечним договором було передбачено відповідне звернення права власності на предмет іпотеки. Також, відповідач, посилаючись на докази поштових відправлень про відправку кореспонденції, зазначає, що належним чином повідомляв позивача про наявність порушень та направляв на його адреси, зокрема, [ADDRESS] та [ADDRESS] вимоги про усунення порушення. Незважаючи на відправку кореспонденції вона поверталась із позначкою «за закінченням строку зберігання». Відповідач посилається на те, що Положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України і забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя відповідного застереження в іпотечному договорі. У відповіді на пояснення про правове обґрунтування щодо відмови у задоволенні позовних вимог надане відповідачем та, яке фактично можливо вважати відзивом на позову заяву, позивач не погоджується із позицією банку та вважає, що позиція банку не відповідає чинному законодавству України саме на момент укладення договору іпотеки та виникнення правовідносин між сторонами. Щодо підтвердження наявності належного повідомлення боржника про наявність порушень та направлення на його адреси, зокрема, [ADDRESS] та [ADDRESS] вимоги про усунення порушення позивач зазначає наступне. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 зазначає, що державна реєстрація права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки подаються, зокрема, підтвердження саме отримання боржником поштового відправлення. Поштові відправлення були направленні не боржнику [PERSON] , а лише іпотекодавцю [PERSON] . Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року було витребувано у Державного реєстратора Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Лесько О.В. належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи, на підставах яких, державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію індексний номер 59878977, яким зареєстроване право власності за Акціонерним Товариством «Альфа-Банк» на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, загальною площею 184 кв.м., житловою площею 67,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24351221124. Ухвалою суду від 27 квітня 2023 року було повторно витребувано у Державного реєстратора Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Лесько О.В. належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи, на підставах яких, державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію індексний номер 59878977, яким зареєстроване право власності за Акціонерним Товариством «Альфа-Банк» на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, загальною площею 184 кв.м., житловою площею 67,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24351221124. Ухвалою суду від 26 вересня 2023 витребувано з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради копії документів реєстраційної справи в паперовій або в електронній формі: № 2435122112214, а саме: документи на підставі яких був вчинений запис № 43524319, дата державної реєстрації 11 серпня 2021 року Державним реєстратором Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Лесько Олександра Васильовича яким зареєстровано право власності за АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЬФА-БАНК» на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, загальною площею 184 кв.м., житловою площею 67,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2435122112214, індексний номер 59878977; № 2435068912214, а саме: документи на підставі яких був вчинений запис № 43523143, дата державної реєстрації 11 серпня 2021 року Державним реєстратором Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Лесько Олександра Васильовича яким зареєстровано право власності за АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЬФА-БАНК» на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку, загальною площею 0,0950 га., кадастровий номер 1221411000-02-032-0027, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2435068912214, індексний номер 59877679. Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року було витребувано з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради копії документів реєстраційної справи в паперовій або в електронній формі: № 2435122112214, а саме: документи на підставі яких був вчинений запис № 43524319, дата державної реєстрації 11 серпня 2021 року Державним реєстратором Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Лесько Олександра Васильовича яким зареєстровано право власності за АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЬФА-БАНК» на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, загальною площею 184 кв.м., житловою площею 67,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2435122112214, індексний номер 59878977; № 2435068912214,\~а саме:\~документи на\~підставі яких\~був вчинений\~запис №\~43523143,\~дата державної\~реєстрації 11\~серпня 2021\~року Державним\~реєстратором Лозуватської\~сільської ради\~Криворізького району\~Дніпропетровської області Лесько Олександра Васильовича яким зареєстровано право власності за АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЬФА-БАНК» на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку, загальною площею 0,0950 га., кадастровий номер 1221411000-02-032-0027, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2435068912214, індексний номер 59877679. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Трофімова О.А. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні не з`явився. Про час та місце був належним чином повідомлений. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 Закону №\~898-IV,\~зараз і надалі у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Частиною п`ятою статті 3 Закону\~№\~898-IV\~передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії договору іпотеки. Суб`єктами іпотечних правовідносин Закон\~№\~898-IV\~визначає іпотекодавця та іпотекодержателя. Частиною першою статті 7 Закону\~№\~898-IV\~передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У\~разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя Між [PERSON] та юридичною особою - Акціонерний комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК 14 грудня 2006 року укладено іпотечний договір №1075, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чаладзе Г.О., на виконання якого, позивач передав в іпотеку: належний йому житловий будинок, загальна площа 184 кв.м., житлова площа 67,7 кв.м., який знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0950 га, кадастровий номер 1221411000-02-032-0027, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в якості забезпечення зобов?язання за Договором кредиту №1763 від 14 грудня 2006 року та Договором кредиту №1764 від 14 грудня 2006 року укладеного між відповідачем та [PERSON] (третя особа). В подальшому внаслідок реорганізації АТ «Укрсоцбанк», шляхом приєднання, АТ «Альфа - банк» став його правонаступником. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Предмет договору іпотеки належав Іпотекодавцю, на підставі наступних документів: договору купівлі - продажу житлового будинку від 17 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чаладзе Г.О., зареєстрованого в реєстрі за №2077. Земельна ділянка належала відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 17 жовтня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чаладзе Г.О., зареєстрованого в реєстрі за №2079. Державним реєстратором Лозуватської сільської рада Криворізького району, Дніпропетровської області Лесько Олександром Васильовичем була здійснена реєстрація права власності на вищезазначений будинок та земельну ділянку за АТ «Альфа - Банк». Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна №317018013 від 07 грудня 2022 року та №317019510 від 07 грудня 2022 року вбачається, що власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] є відповідач АТ «Альфа-банк». Підставою внесення запису про реєстрацію вищезазначеного будинку, є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 серпня 2021 року державного реєстратора Лозуватської сільської рада Криворізького району, Дніпропетровської області Лесько Олександра Васильовича, індексний номер 59878977 та 59877679 де підставою виникнення права власності зазначено Дублікат іпотечного договору №1075, серія та номер: 606, виданий 22 липня 2020 року, видавник приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Челадзе Г.О., право власності зареєстровано 11 серпня 2021 року. Рішення державного реєстратора вчинено з порушенням законодавства, а саме ЗУ «Про іпотеку», а саме право власності було зареєстровано на підстави норми, яка не існувала на момент виникнення договірних відносин між сторонами (станом на 2006 рік), а згідно норм чинних на момент укладення реєстраційних дій. Окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя між сторонами не було укладено. Крім того, доказів того, що позивач отримував вимоги про усунення порушень основного зобов`язання від іпотекодержателя суду не надано. Також не надано суду і інформації про оцінку предмету іпотеки станом на момент звернення стягнення. Відповідач позовні вимоги не визнає та обґрунтовує свою позицію тим, що нормами ЗУ «Про іпотеку», а саме статтею 37 зазначено, що правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Позивач належним чином зазначає, що Іпотечний договір №1075 був укладений 14 грудня 2006 року, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає ЗУ «Про іпотеку» в редакції від 12 травня 2006 року. Частина 1 статті 37 ЗУ «Про іпотеку» у редакції закону від 12 травня 2006 року мала наступну редакцію: «… Іпотекодержатель може\~задовольнити забезпечену\~іпотекою вимогу\~шляхом набуття\~права власності\~на предмет\~іпотеки.\~Договір про\~задоволення вимог\~іпотекодержателя,\~який передбачає\~передачу іпотекодержателю\~права власності\~на предмет\~іпотеки в\~рахунок виконання\~ основного\~зобов`язання,\~є правовою\~підставою для\~реєстрації права\~власності іпотекодержателя\~на нерухоме\~майно,\~що є\~предметом іпотеки. …». Як вбачається з іпотечного договору №1075 від 14 грудня 2006 року, в пункті 4.6. визначено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: «… 3.4.0. на підставі рішення суду або; 3.4.0. на підставі виконавчого напису нотаріусу або; 3.4.0. шляхом передачі Іпотекодержателю права власності права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечення іпотекою зобов`язань в порядку встановленому статтею 37 ЗУ «про іпотеку» або; 3.4.0. шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку» або; 3.4.0. шляхом організації Іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». …». Тобто, враховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений Законом України «Про іпотеку», ненадання такого договору державному реєстратору та залишення ним без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов?язує можливість переходу права власності, дії державного реєстратора, щодо реєстрації за АТ «Альфа - Банк» права власності на будинок та земельну ділянку, здійсненні з порушенням вимог законодавства, якими повинні регулюватись спірні правовідносини. Суд зауважує, що чинна на момент укладення Іпотечного договору редакція статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачала необхідність укладання окремого договору з цього приводу, чого зроблено не було. Відповідні зміни до статті 37 Закону України «Про іпотеку», якими передбачалася можливість реєстрації права власності за іпотекодержателем на підставі самого іпотечного застереження, внесені 25 грудня 2008 року, а отже, не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами у грудні 2006 року. Таким чином, позивач не узгоджував з іпотекодержателем умови щодо автоматичного звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором - нотаріусом, таку згоду позивач не надав, а іпотечним договором надав лише згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який повинен бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.» Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №127/8068/16-ц зазначив: «Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння». Тобто ця умова не є беззаперечною, а залежить від ряду умов, зокрема, наявність підстав, дотримання законодавства, умов договору та процедури. Ідентична правова позиція викладена у постанові від 25 листопада 2020 року у справі №359/6391/17. Слід звернути увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 12 грудня 2018 року по справі №199/1276/17, в якій зазначено: «… При цьому згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов?язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Сторони договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя, що випливає з пунктів 4.2.1 та 4.5 договору іпотеки. Разом із тим, відповідно до пункту 4.2.1 звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання можливе у порядку, встановленому статтею 37 Закону. Суд апеляційної інстанції встановив, що під час відчуження спірної квартири договору про її добровільну передачу у власність ТОВ «Вектор плюс» укладено не було, а [PERSON] як іпотекодавець не надавала своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю. За таких обставин, ураховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору нотаріусу та залишення нею без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса щодо реєстрації за ТОВ «ФК «Вектор плюс» права власності на спірну квартиру, власником якої залишалась позивачка, не можна вважати законними. …». Зазначена позиція Великої Палати Верховного Суду застосовується неодноразово у судовій практиці у подібних правовідносинах, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі №303/4230/18: «…У касаційній скарзі банк посилається на те, що сторони досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя, а\~статтею 37 Закону України «Про іпотеку» не виключалася можливість позасудового задоволення вимог іпотекодержателя на підставі відповідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що і було зроблено банком.\~Крім того, вказує на наявність у матеріалах справи доказів направлення позивачу повідомлення про усунення порушень умов кредитного договору. Слід зазначити, що\~чинна на момент укладення іпотечного договору редакція статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачала необхідність укладення окремого договору з цього приводу, чого зроблено не було. Відповідні зміни до статті 37 Закону України «Про іпотеку», якими передбачалася можливість реєстрації права власності за іпотекодержателем на підставі самого іпотечного застереження, внесені 25 грудня 2008 року, а отже, не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами. Доводи банку щодо помилковості висновку суду про відсутність доказів направлення та отримання боржником письмової вимоги були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції та апеляційний суд установив, що такі докази містяться у матеріалах справи, однак зробив висновок про те, що відсутність окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову, а зазначене не призвело до неправильного вирішення справи. …». Тому підсумовуючи вищенаведене, судом встановлено та належними чином, відповідно до практики Верховного Суду, що, оскільки правовідносини між сторонами виникли до зміни норми ч.1 ст.37 ЗУ «Про іпотеку», а тому відповідачем було неправомірно здійснено стягнення на предмет іпотеки. Цим можливо також обґрунтувати відхилення стверджень відповідача, що необхідність окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не є обов`язковим у відповідності до чинних норм ЗУ «Про іпотеку» та іпотечним договором було передбачено відповідне звернення права власності на предмет іпотеки. Щодо стверджень про належне повідомлення боржника, посилаючись на докази поштових відправлень про відправку кореспонденції, що належним чином повідомляв позивача про наявність порушень та направляв на його адреси, зокрема, [ADDRESS] та [ADDRESS] вимоги про усунення порушення. Незважаючи на відправку кореспонденції вона поверталась із позначкою «за закінченням строку зберігання» суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов?язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов?язань, вимога про виконання порушеного зобов?язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п. 6.1 Іпотечного Договору, всі повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку якщо здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур?єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін, Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв?язку одержувача. Відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 pоку №1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, обов?язковою умовою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа - Банк» є надсилання та отримання боржником [PERSON] та іпотекодавцем [PERSON] Вимоги про усунення порушень. Постанова Верховного суду від 25 листопада 2020 року у справі №359/6391/17 також було зазначено: «… Крім того, суди не звернули увагу, що ПАТ «КБ «Центр» не виконав обов`язку подання державному реєстратору належним чином оформленого доказу отримання\~іпотекодавцем вимоги банку про усунення порушень виконання основного зобов`язання та спливу 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем зазначеної вимоги банку. Установлений судами факт отримання іпотекодавцем або його довіреною особою вимоги банку, грунтується лише на припущення того, що особа отримала рекомендований лист банку, як дружина іпотекодавця. …». Тобто, поштові відправлення були направленні не боржнику [PERSON] , а лише іпотекодавцю [PERSON] . Щодо стверджень відповідача в яких він посилається на те, що Положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України і забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя відповідного застереження в іпотечному договорі та посилання на постанову Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі №464/8589/15-ц, слід зазначити наступне. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі №201/6233/17-ц є посилання на визначену постанову. «… Верховний Суд врахував, що у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц (провадження № 61-10874сво18), викладено правовий висновок про те, що положення\~Закону України\~від 03\~червня 2014\~року №1304-VII\~«Про мораторій\~на стягнення\~майна громадян\~України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку\~статті 38 Закону України «Про іпотеку»\~на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі). Разом з тим за змістом\~статей 403 ЦПК України, статей\~13,\~36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», можна зробити висновок, що законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу\~\~над висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду. Таким чином, у такому випадку підлягає застосуванню не висновок, що міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 464/8589/15-ц, а висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 802/1340/18-а. …». Тобто, з урахуванням цього, суду слід враховувати рішення суду, яке прийняте Великою Палатою Верховного Суду щодо подібних спірних правовідносин, а тому посилання сторони відповідача на зазначену постанову не може бути прийнята судом, при ухваленні рішення по цій справі. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача Отже з урахуванням висновку суду про задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Отже, на підставі вищезазначеного, та

Outcome: approved