Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] в якому просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері. Заявлені вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка проживала у [ADDRESS] . Вона та сестра [PERSON] являються спадкоємцями першої черги. Батько [PERSON] помер задовго до смерті матері [INFO] . Спадщину після смерті матері вчасно не прийняла, оскільки була введена в оману сестрою, яка запевняла її, що мати заповіла своє майно їй. Однак згодом довідалась, що заповіту немає, тому вирішила звернутись до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав. В серпні 2023 року звернулась до приватного нотаріуса Білусяк Л.В., яка листом від 21 серпня 2023 року роз`яснила їй, що вона пропустила строк для прийняття спадщини і рекомендувала звернутись до суду з приводу визначення додаткового строку для подання спадщини. Просила позов задовольнити та встановити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері. 26 лютого 2024 року відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому заявлений позов не визнала та заперечила проти його задоволення. Вказала, що постійно проживала із матір`ю, а після її смерті вступила у фактичне володіння спадковим майном, тобто вона прийняла спадщину відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час смерті матері. Сестра [PERSON] з матір`ю не проживала, у встановлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини не подала. ЦК Української РСР 1963 року право суду на визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини не передбачалося. Статтею 550 даного кодексу передбачалося право продовження строку на прийняття спадщини, однак такі спори вирішувалися не окремо, а разом з визнанням права на спадщину. Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року втратив чинність з 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Також відповідачка зазначила, що на даний час звернулася до нотаріуса з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, яку прийняла фактично. В судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Урсаленко О.М., вимоги позову підтримали з викладених підстав та просили задовольнити, встановивши позивачці додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні вказали на безпідставність заявленого позову та просили відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. В ході судового розгляду встановлено, що [INFO] в с.Гута Богородчанського району Івано-Франківської області померла [PERSON] , [INFO] , про що складений актовий запис №2 від 10 лютого 1996 року виконкомом Гутянської сільської ради. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] являються рідними доньками покійної і є спадкоємцями першої черги за законом. Позивачка [PERSON] з грудня 1991 року по даний час зареєстрована та постійно проживала у селищі Завалля Гайворонського району Кіровогорадської області. В серпні 2023 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Білусяк Л.В. з приводу оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] і листом від 21 серпня 2023 року була поінформована про те, що пропустила строк для прийняття спадщини за законом. Одночасно їй було роз`яснено право на звернення до суду з приводу визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 12 січня 2024 року заява [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини зареєстрована Богородчанським районним судом Івано-Франківської області. Даючи оцінку обставинам справи суд виходить з наступного. Частина перша статті 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом?якшують або скасовують відповідальність особи. Частинами першою, третьою статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР, який діяв на момент смерті [PERSON] визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною першою ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Суд установив, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] , тобто задовго до введення в дію ЦК України 2004 року. Відповідачка [PERSON] , у заяві до нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Острогляд Я.В., яка подана 14 лютого 2024 року, заявила, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] фактом вступу в управління та володіння спадковим майном. Виходячи з наведеного, до цих правовідносин не можуть бути застосовані норми статей 1261, 1268 ЦК України 2004 року, оскільки підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР 1963 року. Цивільним кодексом 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, відтак підстав для задоволення позову немає. Крім того, суд зазначає, що позивачкою при зверненні до суду не наведено аргументів, які би свідчили про те, що причини пропуску строку на прийняття спадщини є поважними, були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення таких дій. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed