Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

В січні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського\~ міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до\~ [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, посилаючись на наступні обставини. 31.07.2004 року [PERSON] (надалі-Позивач) та [PERSON] (надалі-Відповідач) зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, запис №666. Від спільного життя мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2013 року у справі №357/7422/13-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2013 року у справі №357/7737/13-ц (з урахуванням ухвали від 07.11.2013 року про виправлення описки), стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця з врахуванням індексації, починаючи з 30.05.2013 р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до виконавчого листа від 25.11.2013 року, Білоцерківським відділом державної виконавчої служби було відкрите виконавче провадження №41148372. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2019 року у справі №357/3645/19, змінено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання дитини за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 12.07.2013 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до повноліття дитини. Відповідно до виконавчого листа від 23.07.2019 року, Білоцерківським відділом державної виконавчої служби було відкрите виконавче провадження. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по АСВП №41148372 про стягнення аліментів з [PERSON] від 04.08.2023 року №41148372, складеного державним виконавцем Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) Бітюковою Мариною, заборгованість по сплаті аліментів за період з 11.12.2013 року по 22.07.2019 року складає 34177,32 грн. Відповідно до довідки-розрахунку від 13.07.2023 року №61083, складеної головним державним виконавцем Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) Іщенко Людмилою, загальна заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] за період з 23.07.2019 року по 01.07.2023 року(дата досягнення дитиною повноліття) складає 92570,28 грн. Відповідач ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, відмовився виконувати рішення судів та протягом десяти років лише декілька разів сплачував аліменти на утримання дитини, що підтверджується розрахунками державних виконавців заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] . Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Таким чином, формула розрахунку пені за прострочення сплати аліментів наступна: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За вказаною формулою, позивачем зроблений розрахунок пені за прострочення сплати аліментів [PERSON] за період з 01.01.2014 року по 30.06.2023 року згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2013 року у справі №357/7737/13-ц (за період призначення аліментів у твердій грошовій сумі), яка складає 808250,00 грн. Також, позивачем був зроблений розрахунок пені за прострочення сплати аліментів [PERSON] за період з 01.07.2019 року по 30.06.2023 року згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2019 року у справі №357/3645/19 (за період призначення аліментів у 1/4 частині з усіх видів заробітку), який складає 696722,60 грн. Проте, враховуючи обмеження розміру пені 100% заборгованості, встановлені ч. 1 ст.196 Сімейного кодексу України, Позивачем заявляються позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у 100% розмірі заборгованості за вказані періоди. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину, а стягнення пені за прострочення сплати аліментів спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини. Оскільки правовідносини щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у виді пені врегульовані ст.196 Сімейного кодексу України, на яку не поширюються обмеження щодо строку позовної давності, визначені в ст. 20 Сімейного кодексу України, пеню за прострочення сплати аліментів слід нараховувати за весь період заборгованості. Заборгованість та прострочення по сплаті аліментів виникли з вини відповідача, оскільки він є здоровою та працездатною людиною, працює без оформлення трудових відносин, отримує регулярний значний дохід, який повністю витрачає на свої потреби. Відповідач був обізнаний про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів, але нехтував своїми обов`язками та ухилявся від їх виконання. Тому, просила суд стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2014 по 30.06.2023 року згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2013 року у справі № 357/7737/13-ц у розмірі 34 177,32 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2019 по 30.06.2023 року згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2019 року у справі №357/3645/19 у розмірі 92570,28 грн. ( а. с. 1-4 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від\~ 12.01.2024 року (а.с. 29) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали\~\~ передані для розгляду, які були отримані останнім 15.01.2024 року. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 16 січня 2024 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання\~ відповідача\~ (а.с. 33). На адресу суду надійшла відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача, зареєстрована канцелярією суду 16 лютого 2024 року за вх. № 9131 (а.с. 34) та передана головуючому судді 19.02.2024 року. Згідно отриманої інформації, [PERSON] , [INFO] з 27.03.1996 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати\~ у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.\~\~ Ухвалою судді від 20 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін на 20 березня 2024 року (а.с. 35-36). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 15.03.2024 року за вх. № 14007 та вх. № 14146 отримано ідентичні клопотання, в яких [PERSON] просила розгляд справи, призначений н 20.03.2024 року здійснювати за відсутності позивача на підставі наявних у суду матеріалів. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи ( а. с. 38, 39-40 ). Відповідач [PERSON] \~ в судове засідання не з`явився, про день, час та\~ місце\~ розгляду\~\~ справи\~\~ повідомлявся\~\~ шляхом\~ направлення судовихдокументів на\~ адресу\~ місця\~ реєстрації, зазначеної\~ у\~\~ відповіді\~ відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області та згідно поштового рекомендованого повідомлення про вручення, останній отримав особисто 12.03.2024 року кореспонденцію з суду ( в тому числі судову повістку ). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В свою чергу, позивач скористувалася вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного\~ цивільного суду при розгляді\~ справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного\~ повідомлення сторони про час і місце\~ розгляду\~ справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника\~ сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні\~ норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки\~ щодо\~ застосування\~ відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач\~ [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і\~ представник\~ позивача не заперечував проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд\~ вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. 20 березня2024 року судом було ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача\~ [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, підлягають\~ задоволенню, з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні\~ встановлено, що 31.07.2004 року позивач [PERSON] \~ та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 666 ( а. с. 7 ). Так, від спільного життя у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] , про що\~ свідчить свідоцтво про народження, видане 09.08.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області серії [NUMBER] , актовий запис № 912 ( а. с. 8 ). Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2013 року у справі № 357/7422/13-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано ( а. с. 9-10 0. Вказане судове рішення набрало законної сили 30.07.2013 року. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2013 року у справі № 357/7737/13-ц (з урахуванням ухвали від 07.11.2013 року про виправлення описки), стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця з врахуванням індексації, починаючи з 30.05.2013 р. і до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 11, 12 ). Вищевказані судові рішення набрали законної сили 23.07.2013 року та 24.11.2013 року відповідно. Встановлено, що відповідно до виконавчого листа від 25.11.2013 року ( а. с. 13 ), Білоцерківським відділом державної виконавчої служби було відкрите виконавче провадження № 41148372. На виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2019 року у справі № 357/3645/19, видано виконавчий лист від 23.07.2019 року, яким змінено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання дитини за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 12.07.2013 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до повноліття дитини ( а. с. 14 ). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч. 4 ст. 82 ЦПК України ). Встановлено, що відповідно до виконавчого листа від 23.07.2019 року, Білоцерківським відділом державної виконавчої служби було відкрите виконавче провадження. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по АСВП №41148372 про стягнення аліментів з [PERSON] від 04.08.2023 року № 41148372, складеного державним виконавцем Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Бітюковою Мариною, заборгованість по сплаті аліментів за період з 11.12.2013 року по 22.07.2019 року складає 34 177,32 грн. ( а. с. 15-19 ). Відповідно до довідки-розрахунку від 13.07.2023 року № 61083, складеної головним державним виконавцем Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Іщенко Людмилою, загальна заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] за період з 23.07.2019 року по 01.07.2023 року (дата досягнення дитиною повноліття) складає 92 570,28 грн. ( а. с. 20-22 ). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошувала на тому, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, має заборгованість, а тому повинен сплати пеню за несвоєчасну сплату аліментів на її користь. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. \~ Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.\~\~\~\~\~\~\~ Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Згідно ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Так, розраховуючи розмір пені згідно з положеннями ст. 196 СК України, суд виходить з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, а пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів\~ прострочення\~ обчислюється\~ виходячи з того місяця, в якому\~\~ аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць\~ рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла\~ заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених\~ платежів (за кожен\~ місяць). Аналогічна правова позиція\~ викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа №6-94цс15) та від 16 березня 2016 року (справа №6-300цс16). Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В іншихвипадкахстягується неустойка за весь час простроченнясплатиаліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку, неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові витрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня і нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Саме така правова позиція\~ висловлена в постановах Верховного Суду України\~ від 11 вересня 2013 року в справі № 6-81цс13, від\~ 01 жовтня 2014 року № 6-149цс14, від\~\~ 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення\~ заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати\~\~ аліменти за рішенням суду або за домовленістю\~ між батьками, одержувач аліментів\~ має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених\~ аліментів за кожен день прострочення\~ від дня прострочення сплати\~ аліментів до дня їх повного\~ погашення\~ або до дня ухвалення судом рішення про стягнення\~ пені, але не більше 100 відсотків\~ заборгованості. В\~ статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування\~\~ пені, навпаки, в ній\~ зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її\~ сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже\~ загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 нарахована сума аліментів за перший місяць (сума аліментів, які не були\~ сплачені); Q1 кількістьднівпростроченнясплатисумиаліментів, починаючи з першого дня першогомісяця, наступного за місяцем, у якомумали бути сплачені, але не сплачувалисяаліменти, до дня їхфактичноївиплати; A2 нарахована сума аліментів за другиймісяць (сума аліментів, які не булисплачені); Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий\~ місяць, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної\~\~ виплати; An нарахована сума аліментів за останній\~ місяць перед подачею позову; Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося\~ стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинен виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо\~ від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її\~\~ загальну суму. Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної\~ дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку\~ дитини. Батьки або\~ інші особи, які виховують\~ дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових\~ можливостей умов життя, необхідних для розвитку\~ дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону\~ дитинства", кожна\~ дитина\~ має право на рівень\~ життя, достатній для її\~ фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального\~\~ розвитку. Законом України «Про внесення змін до деяких\~ законодавчих актів України щодо посилення\~ захисту права дитини на належне\~ утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення\~\~ аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року, що набрав чинності 08.07.2017 року, було внесені зміни до ст. 196 Сімейного кодексу України саме з метою удосконалення механізму відповідальності за несплату\~ аліментів. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно\~ від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків\~ щодо\~ дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані\~\~ піклуватися про здоров`я\~ дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною\~\~ повної загальної середньої\~ освіти, матеріально утримувати\~\~ дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину\~ визначаються за домовленістю\~ між ними. За домовленістю\~ між батьками дитини той із них, хто проживає окремо\~ від\~ дитини, може\~ брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній\~ формі. За рішенням суду кошти на утримання\~ дитини (аліменти) присуджуються у частці\~ від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників\~ дитини, разом з яким\~ проживає\~ дитина. Частина третя\~ статті 181 СК України\~ визначає, що за рішенням суду кошти на утримання\~ дитини (аліменти) присуджуються у частці\~ від доходу її\~\~ матері, батька і (або) у твердій грошовій\~ сумі. Стягнення\~ аліментів на утримання\~ дитини є одним із\~ способів\~ захисту інтересів\~ дитини, забезпечення\~\~ одержання нею коштів, необхідних для її\~ життєдіяльності. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України\~\~\~ кожна сторона повинна довести обставини, які мають\~ значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ цим Кодексом. Суд звертає увагу, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ст.196 СК України). У п. 22 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СКУ країни відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки правовідносини щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у виді пені врегульовані ст.196 Сімейного кодексу України, на яку не поширюються обмеження щодо строку позовної давності, визначені в ст. 20 Сімейного кодексу України, пеню за прострочення сплати аліментів слід нараховувати за весь період заборгованості. В свою чергу, з боку відповідача не було надано суду доказів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки. Відповідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, звертаючись до суду з вищевказаними вимогами,позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів наїї користь у розмірі 34 177,32 грн., яка виникла за період з 01.01.2014 року по 30.06.2023 року згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2013 у справі №357/7737/13-ц та у розмірі 92 570,28 грн. за період з 01.07.2019 по 30.06.2023 згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2019 у справі №357/3645/19, про що свідчить наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості (а. с. 23-24, 25). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, з наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що за розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 04.08.2023 року, складеного державним виконавцем Бітюковою Мариною, [PERSON] не виконував рішення судувід 12.07.2013 року, яким з останнього стягувалися аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 30.05.2013 р. і до досягнення дитиною повноліття та за період з грудня 2013 року по липень 2019 року має заборгованість в розмірі 34 177,32 грн., при цьому, за вказаний період останнім не було здійснено жодної сплати ( а. с. 15-19 ) та з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 13.07.2023 року, складеного головним державним виконавцем Іщенко Людмилою, [PERSON] не виконував в повному обсязі рішення суду від 21.06.2019 року, яким змінено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання дитини за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 12.07.2013 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до повноліття дитини та за період з липня 2017 року по липень 2023 року має заборгованість в розмірі 92 570,28 грн. ( а. с. 20-22 ), за вказаний період здійснювалися сплати в різних розмірах, але не кожного місяця. Таким чином, з урахуванням даних щодо заборгованості по аліментам, що були надані відділом державної виконавчої служби ( а. с. 15-19, 20-22 ), та враховуючи наведену формулу розрахунку, загальна сума пені за зобов`язаннями відповідача\~ по сплаті\~ коштів на утримання дитини за вказаний вище період, буде становити значно більшу суму, ніж сам борг, оскільки лише за січень 2014 року\~ пеня становить 17 185 грн., починаючи з січня 2014 року по червень 2019 року, неустойка становитиме 808 250 грн. ( не виконання рішення суду від 12.07.2013 року ), а також за період з липня 2019 року по червень 2023 року, неустойка становитиме 696 722,60 грн., тобто, становить значно більшу суму, ніж сам борг, оскільки лише за серпень 2019 року пеня становить 26 769,87 грн. ( не виконання в повному обсязі рішення суду від 21.06.2019 року ). Тобто, очевидним є, що розмір пені, розрахований у відповідності до наведеної формули та прикладу, буде значно більшим, ніж сума самої заборгованості по аліментам за вказаний період. Але, відповідно до\~ ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір пені обмежено 100 % заборгованості, тобто, в даному випадку, не може бути більшим від самої суми боргу. В свою чергу, з боку відповідача не було надано суду свого розрахунку. Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідач не виконував рішення суду, не сплачував аліменти взагалі за рішенням суду від 12.07.2013 року та не в повному обсязі та несвоєчасно за рішенням суду від 21.06.2019 року, яким було змінено розмір аліментів з твердої грошової суми на частку, у зв`язку з чим утворились заборгованості. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача\~ на\~\~ користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в сумі 34 177,32 грн. та 92 570,28 грн. за судовими рішеннями, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 196 СК України. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.». Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. З 1 січня 2023 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» ставки судового збору змінюються. Як визначено у Законі, судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 відсоток ціни позову, але не менше 1073,60 грн. та не більше 13420 грн. Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості,\~ неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно із ч. 6\~ ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір заявлених вимог, що підлягають задоволенню -\~ 126 747,60 грн., а тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача становить 1 267,47 грн. (126 747,60\~ х 1% = 1 267,47 грн.). Отже, з відповідача [PERSON] у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір саме в розмірі 1 267,47 грн. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved