Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

До Придніпровського районного суду м. Черкаси звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. У позові зазначає, що 04.08.1983 року сторони уклали шлюб, про що було видано свідоцтво про укладання шлюбу, актовий запис 1659. Під час шлюбу на їх сім`ю у складі [PERSON] чоловік, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, відповідно до ордеру від 04.05.1988 року, була виділена двохкімнатна кооперативна квартира [ADDRESS] . За період перебування у шлюбі були внесені пайові внески\~за рахунок спільних коштів подружжя. В 2008 році право власності на квартиру оформлене на [PERSON] . Позивач вважає дану квартиру спільним майном подружжя, а тому просить суд визнати за нею право власності на частку спірної квартири. Згідно звіту про оцінку майна\~ вартість спірної квартири становить 538480 грн. Просить визнати квартиру\~ [ADDRESS] спільною сумісною власністю\~подружжя [PERSON] та [PERSON] , в порядку поділу майна, що\~ є спільною власністю визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на частину квартири [ADDRESS] , в порядку поділу майна, що\~ є спільною власністю визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на частину квартири [ADDRESS] , стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи у сумі 1000\~ грн. та судовий збір у сумі 5384, 81 грн. Ухвалою суду від 16.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження Представник позивача адвокат Нестерко І.О. позовну заву підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Повідомив, що відповідач вважає, що квартира є його власністю, тому позивач вимушена була звернутись до суду. Відповідач у судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча\~ повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Правом на подання відзиву не скористався. Суд ухвалив про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] до [PERSON] 04.08.1983 року уклали шлюб, про що було видано свідоцтво про укладання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис 1659. Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 26.04.1988 № 53, списку на заселення громадян членів МЖСК -105 по [ADDRESS] квартирний житловий будинок та відповідно до довідки від 18.02.2008 № 264 [PERSON] є членом ЖБК № 105, [ADDRESS] , створення якого затверджено рішенням міськвиконкому № 566 від 26.09.1986 року. Пайовий внесок сплачений. У вказаному списку на заселення зазначаються [PERSON] чоловік, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. Так, відповідно до ордеру від 04.05.1988 року була виділена двохкімнатна кооперативна квартира [ADDRESS] [PERSON] та сім`ї у складі трьох осіб зокрема [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. Згідно наданої Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.08.2023 право власності на спірну квартиру оформлене на [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 02.09.2008. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Водночас Конституція України\~передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Оскільки спірна квартира придбана до 2004 року, тобто до набрання чинності\~СК України, то при вирішенні справи застосовуванню підлягає положення\~КпШС України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Отже, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) член житлового, житлово-будiвельного, дачного, гаражного чи iншого кооперативу або товариства, який повнiстю внiс свiй пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, iншу будiвлю або примiщення, наданi йому в користування, набуває права власностi на це майно. На підставі\~ст.19-1 Закону України від 10 липня 2003 року № 1087-IV "Про кооперацію"\~член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Згідно ч.2\~ст.384 ЦК України\~член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він її не викупив. Частиною третьою статті 384 ЦК України\~передбачено, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. При цьому, враховуючи положення Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу затвердженого постановою Ради\~Міністрів УРСР\~від 30.04.1985\~року №186 з наступними змінами, щодо обов`язку члена кооперативу внести пайовий внесок, повне внесення пайового внеску членом житлово-будівельного (житлового) кооперативу слід кваліфікувати як викуп квартири, що породжує відповідне право власності. Відповідно до роз`яснень, які були надані Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1997 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися\~ст.146 ЖК України, ст.15 Закону "Про власність", п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім`ю (статті\~22,\~24,\~28,\~29 КпШС України, враховуючи таке: - пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. При цьому суд повинен враховувати суму боргу, яку один з подружжя зобов`язаний повернути кредитору; - внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном. Якщо паєнагромадження згодом збільшилися за рахунок коштів, одержаних одним з подружжя у дар або в порядку спадкування чи за рахунок дошлюбного майна, то ці кошти також є особистою власністю того з подружжя, який їх одержав. При поділі квартири на цю суму може бути збільшена його частка в паєнагромадженні; - до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. Відповідно до\~статті 22 КпШС України\~майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Вищевказане положення закону кореспондується зі\~статтею 60 СК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми\~статті 22 КпШС України\~та\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач з відзивом на позовну заяву до суду не звернувся, посилання позивача у позовній заяві ним не спростовувались, доказів того, що квартира придбана у період шлюбу за власні кошти відповідача суду не надано. З цих підстав, суд вважає правильним\~визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] до [PERSON] на квартиру [ADDRESS] і провести її поділ, визнавши за кожним із подружжя право власності на її частину. У відповідності до положень\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору та суму витрат за проведення експертизи.

Outcome: approved