Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

У лютому 2024 року заявник звернувся до суду з вище вказаною заявою а просив встановити факт самостійного виховання та утримання ним його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вказаної заяви посилався на те, що 26.04.2013 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб під час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , проте спільне сімейне життя у них не склалось та на даний час вони проживають окремо та їх шлюбні відносини припинені. Зазначав, що їх спільний син залишився проживати разом з ним, перебуває на його утриманні та він здійснює його самостійне виховання, при цьому для отримання різного роду соціальних гарантій у сфері захисту прав дітей, він потребує юридичного підтвердження факту самостійного виховання та утримання дитини, що зумовило необхідність звернення до суду з даною заявою, оскільки в позасудовому порядку встановити такий факт не представляється можливим. Сторони в судове засідання не з`явились, направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, заявник заявлені вимоги підтримав, а заінтересована особа не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що сторони перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі під час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Наведені обставини підтверджуються копіями відповідних свідоцтв про шлюб та про народження (а/с 4,5). На даний\~ час\~сторони \~проживають окремо,\~а їх\~спільний \~син \~ \~залишився \~ проживати\~ \~ разом з батьком та перебуває на його самостійному утриманні (а/с 14). За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з іншою вимогою, заявленою у цивільному процесі. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, оскільки сторони добровільно визначили місце проживання дитини, при цьому на даний час заявник потребує юридичного закріплення у відповідному рішенні суду факту його самостійного виховання ним доньки. Так, за змістом ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до\~ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно\~ч.2\~ст.315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що син проживає з батьком, який його утримує, виховує, доглядає, піклується про його стан здоров`я і згідно змісту заяви на даний час потребує юридичного визнання факту перебування на його утриманні дитини, а тому, з урахуванням наведених вище обставин, дана заява підлягає задоволенню. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved