Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

29.09.2023 року [PERSON] через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.11.2022 року в справі № 161/14090/21 її було позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнуто на його утримання аліменти. Вказаний позов був поданий Органом опіки та піклування Луцької міської ради. Одночасно з цим, відповідачем також було подано позовну заяву до її матері [PERSON] про звільнення від обов`язків опікуна малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] , які остання здійснювала через визнання її доньки [PERSON] (сестри позивачки) недієздатною. Даний спір став предметом розгляду цивільної справи № 161/13862/21, а його підстави були абсолютно тотожними підставам, що й у справі № 161/14090/21. Разом з тим, постановою Волинського апеляційного суду від 26.07.2023 року у задоволенні позову Органу опіки та піклування Луцької міської ради до [PERSON] про звільнення від обов`язків опікуна було відмовлено. З огляду на тотожність позовів відповідача та мотиви, з яких йому було відмовлено у задоволенні позову до матері, вважає, що існують усі підстави для поновлення її батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Поряд з цим, на даний час її життєві обставини змінилися у кращу сторону, вона працевлаштувалася у ПрАТ «Теремно Хліб», а також має намір у належний спосіб виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до сина. Враховуючи наведене, просить суд поновити їй батьківські права відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2023 року первісного відповідача Службу у справах дітей Луцької міської ради було замінено на належного - Виконавчий комітет Луцької міської ради. До початку судового засідання позивачка подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача до початку судового засідання також подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі та відмовити у задоволенні позову повністю. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.11.2022 року в справі № 161/14090/21 позивачку [PERSON] було позбавлено батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також вирішено стягувати з неї на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.08.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Вищевказане судове рішення набрало законної сили та є чинним. Даним судовим рішенням встановлено, що позивачка, як мати малолітнього [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не забезпечує необхідного рівня догляду, не піклується про необхідний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріально його не забезпечує, оскільки не працює. Вирішуючи позовні вимоги судом також враховувалося відомості про особу [PERSON] , її ставлення до виховання дитини, матеріальну спроможність утримувати сина, соціальну не адаптованість позивачки та житлово-побутові умови проживання дитини. У своєму позові [PERSON] ставить питання про поновлення батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] посилаючись на ту обставину, що на даний час вона переусвідомила свою негативну поведінку, поліпшила своє соціальне становище та має не аби яке бажання в належний спосіб виконувати свої батьківські обов`язки відносно дитини. Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставин у справі, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006 року). Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Такі обставини потрібно встановлювати через призму якнайкращих інтересів дитини та пріоритету збереження сімейних зав`язків, які можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, зокрема у разі, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною. Разом з тим, в ході розгляду справи ані позивачка, ані її представник не надали жодних доказів того, що з моменту ухвалення рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.11.2022 року в справі № 161/14090/21, що поведінка [PERSON] наскільки змінилася, що дає підстави для поновлення її батьківських прав. Зокрема, той факт, що позивачка працевлаштувалася, має позитивну характеристику за місцем роботи, а також не перебуває на обліку в КП «ВМЦТЗ», в жодній мірі не спростовує того, що остання не буде продовжувати ухилятися від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, забезпечувати необхідний рівень її догляду, піклуватись про необхідний розвиток, спілкуватись в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення та сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Суд звертає увагу на факт працевлаштування [PERSON] лише за один місяць до пред`явлення позову, що не може беззаперечно свідчити про реальні зміни в її соціальній адаптованості та поліпшення житлово-побутових умов. Жодних доказів того, що з позбавлення батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] та до моменту пред`явлення даного позову, позивачка вчиняла реальні наміри для налагодження морального та духовного контакту, або ж цікавилася долею останнього в цей проміжок часу, матеріали справи не містять. Натомість, як слідує із довідки ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції, [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів, які були присуджені тим же судовим рішенням справі № 161/14090/21, в загальному розмірі 81358,88 грн., а розрахунок заборгованості зі сплати аліментів достовірно свідчить про ту обставину, що позивачка взагалі не приймала будь-якої участі в утриманні [PERSON] , [INFO] . Не заслуговують на увагу також посилання сторони відповідача на судове рішення в цивільній справі № 161/13862/21, оскільки даний спір стосувався відносин між малолітньою [PERSON] , [INFO] та матір`ю позивачки - [PERSON] з приводу здійснення останньою обов`язків опікуна. Разом з тим, суд наголошує на наступному. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.10.2023 року в цивільній справі № 161/16012/23 малолітнього [PERSON] , [INFO] було усиновлено. Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили та є чинним, встановлено, що усиновителі мають всі необхідні для виховання дитини житлові і побутові умови, достатні доходи, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі бажають створити повноцінну сім`ю, можуть забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя і розвитку дитини, що повністю відповідає інтересам самої дитини. Аналізуючи вищенаведене у своєму системному взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що поновлення позивачки у батьківських правах на даному етапі не відповідає інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки позивачка не вчиняла до цього жодних заходів для налагодження стосунків із сином та побудови з ним довірливих відносин. За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Виконавчого комітету Луцької міської ради про поновлення батьківських прав.

Outcome: dismissed