Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він перебував у шлюбі з [PERSON] . 21.10.1973. Йому та [PERSON] було видано дозвіл на будівництво одноповерхового будинку по [ADDRESS] , відповідно до рішення №357 Ніжинської міської ради депутатів трудящих Чернігівської області. 30.10.1973 було підписано договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку за вказаною адресою. У 1992 році будівництво було завершено. 13.09.1994 шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Зазначає, що він має право на частку у будинку [ADDRESS] , як співвласник будинку, оскільки вони з [PERSON] перебували у шлюбі і спільно побудували даний будинок. Їхні частки на будинок є рівними. Свого часу він не здійснив реєстрацію права власності і тому на даний час право власності на будинок та господарські будівлі та споруди, що були ними збудовані не зареєстровані. Відповідно до довідки від 03.11.2021 виданої КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради право власності на житловий будинок в [ADDRESS] станом на 31.12.2012 в КП «Ніжинське МБТІ» не зареєстровано, згідно ст.31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є самочинним. 05.06.2023 він звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, з заявою про реєстрацію речових прав на будинок [ADDRESS] , але 07.06.2023 Державним реєстратором Кірсановою С.С. йому було відмовлено у реєстрації прав на нерухоме майно в звязку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Мохир Д.В. у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач, в особі представника Ніжинської міської ради Лях О.М., в судове засідання не з`явилась та на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, просять суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечувала проти визнання за [PERSON] права власності на частку житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з ч.ч. 3-4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухвши строни, вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 21.10.1973 [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на будівництво одноповерхового будинку по [ADDRESS] , відповідно до рішення №357 від 21.10.1970 Ніжинської міської ради депутатів трудящих Чернігівської області (а.с.8). 30.10.1973 між Ніжинської міської ради депутатів трудящих та [PERSON] і [PERSON] було підписано договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-12). Відповідно до довідки від 03.11.2021 виданої КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради право власності на житловий будинок в [ADDRESS] станом на 31.12.2012 в КП «Ніжинське МБТІ» не зареєстроване. Житловий будинок А, прибудова а, прибудова а2, сарай Б, сарай 6, побудовані до 1992 року. Згідно ст. 31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є самочинним, [ADDRESS] ) назва мінена розпорядженням міського голови Ніжинської міської ради №40 від 18.02.2016. (а.с.20-21). Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , складаються: загальна площа приміщень 90,7 м2, житлова 42,9 м2, допоміжна 12,9, літніх неопалювальних приміщень 34,9 м2.(а.с.14-19). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 13.09.1994, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 13.09.1994 (а.с.22). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно №67913875 від 07.06.2023 [PERSON] відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що поадні документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових парв на нерухоме майно та їх обтяження (а.с.23). Відповідно до ст.22 КпШС, діючого на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядженням цим майном. Згідно ст.28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. В той же час, у відповідності до ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Отже, відповідно до норм чинного законодавства, частка [PERSON] у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] складає . Позивач [PERSON] , як співвласник, не може зареєструвати за собою право на частку будинку, у зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок не зареєстроване. Статтею 328\~ЦК України\~передбачено,\~що право\~власності набувається\~на підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема,\~із правочинів. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень\~Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування обєкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий обєкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.10.2020 у справі № 201/7012/18. Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до\~ч.4\~ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. За даними довідки характеристики, копій технічного паспорту на спірне нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , збудоване до 1992 року. Доказів про належність цього майна іншим особам матеріали справи не містять. Виникнення права власності на обєкти нерухомого майна на час дії ЦК УРСР не залежало від державної реєстрації такого права. Відповідно до\~Порядку державної\~реєстрації прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~22.06.2011\~№ 703\~(в\~редакції від\~01.01.2013),\~рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 1073 грн 60 коп. судового збору, однак ним не ставиться питання про відшкодування понесених судових витрат. Таким чином судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

Outcome: approved