Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~12 грудня 2023 року [PERSON] звернувся в суд через свого представника [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення сплаченого авансу. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 11 жовтня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмові формі укладено договір про надання послуг у вигляді розписки від 11.10.2023, згідно якої останній отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США в якості авансового платежу за майбутнім договором надання послуг та зобов`язався укласти в подальшому договір автомобільного перевезення не пізніше 18.10.2023. У випадку укладання вказаного договору сума авансу буде зарахована до оплати загальної вартості послуг. У випадку не укладання договору зобов`язався повернути вказану суму протягом 5 робочих днів. В зазначений термін відповідач своє зобов`язання не виконав, договору з позивачем про надання послуг автомобільного перевезення щодо транспортування рухомого майна не уклав, грошові кошти в сумі 2000 доларів США не повернув. З посиланням на вимоги ст. 509, 526, 530, 570, 571, 635, 1212 ЦК України просить стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошові кошти, передані в якості авансового платежу та відшкодувати судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~18 січня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що на виконання домовленостей визначених в розписці від 15.10.2023 направив представнику позивача [PERSON] проект договору на організацію перевезення, про отримання якого підтвердив в телефонному режимі. До 18.10.2023 уповноважений представник позивача не надав відповіді, чим підтвердив згоду з умовами договору. А тому вважає, що всі умови договору були підтверджені, а передані кошти в сумі 2000 доларів США зараховані до оплати за послуги з перевезення вантажу. Крім того, зазначає, що він є неналежним відповідачем, оскільки виступав в даному випадку від імені ТОВ «Глобал-Торгсервіс», директором якої являється. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позовних вимог. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~частини другої\~статті 16\~цього Кодексу\~способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~можуть бути:\~визнання права,\~визнання правочину\~недійсним,\~припинення дії,\~яка порушує\~право,\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення,\~примусове виконання\~обов`язку\~в натурі,\~зміна правовідношення,\~припинення правовідношення,\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди,\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди,\~визнання незаконними\~рішення,\~дій чи\~бездіяльності органу\~державної влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування,\~їхніх посадових\~і службових осіб. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зістаттею 570\~ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм\~ЦК України\~завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей\~546,\~548ЦК України\~завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Згідно зі\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої та п`ятої\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1\~статті 627 ЦК України\~визначено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2\~статті 639 ЦК України). За змістом ч. 1 ст.\~640\~та ч. 2 ст.\~642 ЦК України\~договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.2\~ст.638 ЦК України). Відповідно до\~ст. 901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. З дослідженої судом розписки вбачається, що 11 жовтня 2023 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США в якості авансового платежу за майбутнім договором надання послуг та зобов`язався укласти в подальшому договір автомобільного перевезення не пізніше 18.10.2023, у випадку укладання вказаного договору сума авансу буде зарахована до оплати загальної вартості послуг, у випадку не укладання договору зобов`язався повернути вказану суму протягом 5 робочих днів, про що написав відповідну розписку. В позовній заяві [PERSON] посилався на те, що відповідач своє зобов`язання не виконав, договору з позивачем про надання послуг автомобільного перевезення щодо транспортування рухомого майна не уклав, грошові кошти в сумі 2000 доларів США не повернув. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц вказувала, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 викладено висновок про те, що згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд. Так, до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином застосовуються положення\~глави 83 ЦК України\~(набуття, збереження майна без достатньої правової підстави). Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Необхідно виходити з того, що правова підстава отримання (набуття) майна відсутня у тому разі, коли відбувся перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується безпосередньо на вимогах закону, або суперечить меті існування правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальне правило частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання. Під правовою підставою збагачення повинна розумітися певна економічна мета надання майна, легітимізована відповідним юридичним фактом, або така, що ґрунтується безпосередньо на законі. Одночасна наявність цих двох елементів: відповідність збагачення економічній меті надання майна, юридичного факту (норми закону), що легітимізує цю мету, - є необхідною для того, щоб збагачення однієї особи за рахунок іншої вважалося підставним та правомірним. Залежно від того, в якій формі виражається недолік правової підстави, що породжує обов`язок повернути майно, можна виокремити, зокрема, такий вид безпідставного збагачення як збагачення, правова підстава якого була відсутньою з самого початку (ab initio sine causa). До таких можна віднести, наприклад, передачу майна за правочинами, що не відбулися (у тому числі за договорами, що не були укладені). У такому випадку відбувається збагачення, хоча й з волі потерпілого, проте, яке не засноване на правомірному юридичному фактові. Таке збагачення виникає внаслідок передачі майна як виконання за договором, який не було укладено. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі № 127/13491/21-ц. Встановлено, що [PERSON] передав [PERSON] 2000 доларів США, які вважав авансом, з метою укладення у подальшому договору автомобільного перевезення з Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал-Торгсервіс» не пізніше 18.10.2023. Також в судовому засіданні встановлено, що сторони обумовили укладання в подальшому договору про організацію перевезення вантажів між Товариством з обмеженою відповідальністью «Глобал-Торгсервіс», директором якого являється [PERSON] та позивачем [PERSON] . На переконання суду, відсутні будь-які правові підстави вважати наявність між сторонами\~договірних правовідносин, оскільки аванс в сумі 2000 доларів США [PERSON] отримав від [PERSON] як фізична особа, будь-яких домовленостей про укладення договору в подальшому з [PERSON] не існувало. Відповідач не оспорював факту передачі\~ йому 2000 доларів США\~ [PERSON] , а заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказував про виконання зі своєї сторони умов усного договору. \~ \~ \~ \~ У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212\~ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 439/1683/18. Доказів того, що між сторонами існують будь-які договірні правовідносини, у матеріалах справи немає. У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Положення частини першої\~статті 1212 ЦК України\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 357/8975/20. Таким чином, оскільки по справі встановлено, що спірні правовідносини не є договірними, тому заявлені\~ [PERSON] \~позовні вимоги повинні вирішуватися відповідно до статті 1212 ЦК України. \~ \~ \~ \~ Відповідно до статті\~1212 ЦК\~України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Отже,\~проаналізувавши зібрані\~та досліджені\~по справі\~докази в\~їх сукупності,\~суд прийшов\~до висновку\~про \~необхідність стягнення\~ з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~безпідставно набутих\~коштів,\~сплачених в\~якості авансу в сумі 2000 доларів США. Крім того,\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~підлягають до\~задоволення вимоги\~позивача про\~відшкодування відповідачем\~понесених ним\~судових витрат\~по сплаті\~судового збору\~в розмірі 1073 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved