Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

В серпні 2022 позивачка, інтереси якої представлені адвокатом Асатрян О.В., звернулась до Шевченківського районног суду м. Києва з позовом, в якому просила: 1) перевести на позивачку, права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу частини квартири за [ADDRESS] від 11.08.2021, укладеним між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Тарасенко Родіоном Олександровичем, зареєстрованим в реєстрі за № 1612; 2) відстрочити внесення на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором купівлі-продажу від 11.08.2021 частини квартири за [ADDRESS] сплатила [PERSON] , як покупець, до отримання від приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Тарасенко Р.О. засвідченої копії зазначеного договору. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , після довгої тяжкої хвороби. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Вказує, що за життя чоловік позивачки [PERSON] заповіт не склав. Зазначає, що спадкоємцями першої черги є дружина [PERSON] та прийомний син [PERSON] .. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2018 спадкоємцями двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , є позивачка [PERSON] , яка успадкувала частину та відповідач-1 [PERSON] , який успадкував іншу частину вказаної квартири. Зазначає, що позивачка відмовиласьвід частини квартири [ADDRESS] на користь відповідача-1 [PERSON] , при цьому домовившись з ним викупити належну йому частинку квартири [ADDRESS] . Вказує, що оформивши право власності на квартиру [ADDRESS] , відповідач-1 [PERSON] пообіцяв позивачці продати належну йому частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з його постійним місцем проживання в смт. Десна, Чернігівської області. Однак, 18.12.2021, через веб-сайт позивачка дізналась, що відповідач-1 [PERSON] продав належну йому частину квартири [ADDRESS] [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу від 11.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Тарасенко Р.О.. Зазначає, що укладаючи договір купівлі-продажу частки квартири [ADDRESS] , порушено переважне право позивачки на придбання іншої частки зазначеної квартири. Крім того, відповідач-1 [PERSON] не повідомив позивачку письмово про намір продати належну йому частку в квартирі, про ціну та інші умови, на яких він її продає. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2022 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Відповідно до вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України судом направлений запит щодо відомостей про місце реєстрації відповідачів. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.03.2023 цивільну справу за зазначеним вище позовом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.03.2023 відстрочено позивачці [PERSON] внесення на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором купівлі-продажу від 11.08.2021 1/2 частини квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , як покупець до отримання від приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Тарасенко Р.О., засвідченої копії договору купівлі-продажу від 11.08.2021 частини квартири [ADDRESS] . 23.06.2023 представником відповідачки-2 [PERSON] - адвокатом Прокоф`євим Б.І. подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те,що відповідачка-2 [PERSON] є співвласником квартири, за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору дарування частки квартири від 11.08.2021, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Тарасенком Р.О. за реєстровим №1612. Зазначає, що нотаріусом як державним реєстратором при реєстрації права власності на частину вказаної квартири за [PERSON] було допущено технічну помилку, а саме помилково вказано в Реєстрі речових прав невірно правовстановлюючий документ - договір купів-продажу, реєстровий №1612. Після виявлення цієї технічної помилки, відповідачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса, який виправив дану помилку, що передбаченого чинним законодавством. У зв`язку з тим, що відбулося фактично дарування частки квартири, а не її продажу, відсутні підстави для застосування наслідків передбачених ч. 4 ст. 362 ЦК України. У судовому засіданні позивачка та її представник підтрималипозовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві, надали пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач -1 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи знаходиться заява відповідача про розгляд справи за його відсутністю, в задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідачки-2 у судовому засіданні наполягав на відмові у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість з огляду на обставини, викладені у відзиві. Третя особа - приватний нотаріус в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Суд, заслухавши доводи позивачки, її представника та представника відповідачки, дослідивши докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2018 набула у власність 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом квартира складається з 2-х кімнат та розташована на 9 поверсі багатоквартирного будинку, загальна площа 51,3 кв.м, жилі кімнати площею 17,3 кв.м та 12,2 кв.м.. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яка міститься у інформаційній довідці №291208290 від 18 грудня 2021 року, частки квартири за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] .. Також судом встановлено, що на підставі договору дарування частки квартири від 11.08.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Тарасенком Р.О., зареєстрованому в реєстрі за №1612, [PERSON] належить частка квартири [ADDRESS] . У судовому засіданні представником відповідачки зазначено,що нотаріусом як державним реєстратором при реєстрації права власності на частину вказаної квартири за [PERSON] було допущено технічну помилку, а саме помилково вказно в Реєстрі речових прав невірно правовстановлюючий документ - договір купівлі продажу, реєстровий номер 1612, яку в подальшому було виправлено приватним нотаріусом та внесено виправлення в графу «підстава для державної реєстрації» зазначено договір дарування, серія та номер 1612, виданий 11.08.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 1 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 905/2382/17, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18). В цивільних справах ЄСПЛ використовує стандарт «баланс ймовірностей» (a balanceofprobabilities): слід довести, що факт скоріше був, а ніж не був, тобто суб`єктивна впевненість може бути виміряна як така, що дорівнює 51% і вище (ця математична аналогія випливає із пояснення в справі Miller v MinisterofPensions [1947] 2 All ER 372). В практиці ЄСПЛ можна знайти десятки рішень, де суд посилається на «balanceofprobabilities» для оцінки обставин справи. Наприклад, в рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 р. суд застосовує «баланс ймовірностей». У рішенні J.K. AND OTHERS v. SWEDEN 23.08.2016 р. ЄСПЛ вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам. Кожна людина з власного досвіду має уявлення про те, що деякі факти трапляються рідко, а деякі - часто. Це називають апріорною вірогідністю або, згідно з англійськими суддями, «вірогідністю, що визначена природою речей» (inherentprobability). З цього починається процес доказування: чим менш правдоподібна та обставина, яку слід довести, тим більш переконливими мають бути докази, і навпаки, чим більш вірогідною здається обставина, тим менше зусиль потрібно від сторони, на яку покладено тягар доведення, аби переконати суд. Ще один стандарт доказування - «поза розумним сумнівом». У справі «Кобець проти України» суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Верховний Суд в постанові від 27 листопада 2018 року у господарській справі №914/2505/17 згадує, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Частиною 2 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Частинами 1, 2 ст. 362 ЦК України визначено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Тобто, вбачається, що будучи наділені правом на переважну купівлю частки у праві спільної часткової власності, інші співвласники мають рівні права між собою, щодо придбання частки у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.362 ЦК України якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця, а у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Зі змісту зазначеної норми закону слідує, що співвласник може подати позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця саме у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі, проте, судом з матеріалів справи було встановлено, що відчуження [PERSON] на користь [PERSON] 1/2частини квартири [ADDRESS] будо здійснено на підставі договору дарування частки квартири від 11.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Тарасенком Р.О., зареєстрованому в реєстрі за №1612. Отже, на зазначені правовідносини положення ст. 362 ЦК України не поширюються. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі №725/4816/19 (провадження № 61-7218св21). Крім того, суд не бере до уваги твердження позивачки про те, що сторонами погоджено будь-які зобов`язання щодо сплати [PERSON] на користь [PERSON] певної суми грошових коштів за придбання належної йому 1/2 частин квартири [ADDRESS] . Зважаючи на викладене, позивачем не доведено наявності підстав для переведення прав та обов`язків покупця [PERSON] на неї, як співвласника квартири [ADDRESS] . Із врахуванням викладеного, проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі. За змістом статті 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed