Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа Державна установа «Дніпровська установа виконання покарань № 4» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок утримання в нелюдських умовах, що принижують гідність особи, відповідно до якого просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 вересня 2019 року по 18 жовтня 2022 року, позивач утримувалася у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» - установі для тримання осіб під вартою, яке в умовах даної установи було таким, що принижує її гідність, а також, що з нею поводились всупереч нормам статті 3 Конвенції. Відповідно до листа Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» від 04 листопада 2022 року № 4/5-15463, позивач у період з 09 вересня 2019 року по 18 жовтня 2022 року трималася під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», в камерах: - камера № 1056, площею 13,8 квадратних метрів, розрахована на 3 особи. - камера № 1063, площею 12,8 квадратних метрів, розрахована на 3 особи. - камера № 1051, площею 13,6 квадратних метрів, розрахована на 3 особи. Камери № № 1056, 1063, 1051 не провітрювалися, вікна в камерах не відкривалися. В приміщеннях камер відсутня належна вентиляція, що негативно впливала на здоров`я. Враховуючи, що у камерах були курці, позивач як співкамерник вимушена була бути пасивним курцем. У камерах було недостатнє опалення взимку, оскільки система опалення прогнила та замулена, а використання електричних обігрівачів заборонено. Освітлення в камерах часто вимикали, оскільки проводка застаріла, а природного та штучного освітлення було недостатньо для роботи з документами по справі та читання літератури, що негативно впливало на зір. У камерах відсутнє безперебійне водопостачання в силу того, що система водопостачання знаходилась в аварійному стані, воду неможливо було пити, так як вона не відповідала санітарним нормам. Відсутнє постачання гарячої води до камерних приміщень погіршувало дотримання санітарних норм особистої гігієни. Один раз на тиждень надавалась можливість прийняти душ, що приводило до антисанітарії в камерах, особливо влітку. На прийняття душу відводилось 15-20 хвилин, в якому відсутні санітарно-гігієнічні умови, на стінах була пліснява та наліт невідомого походження, що призводило до появлення в ув`язнених грибка на ногах. Можливість випрати брудну білизну надавалось один раз на тиждень, що в умовах великого скупчення людей погано відображалось на санітарних умовах житлових приміщень та особистій гігієні заарештованих. Матраци та ковдри, які видавались, були розірвані, мали брудний вид, в яких також були клопи та воші. Туалет в камері розташований у кутку, який лише з однієї сторони мав перегородку від умивальника та знаходився в 70 сантиметрах від найближчого ліжка. На вході до туалета не було дверей чи ширми, туалет не обладнаний бачком для змиву води та в ньому відсутня вентиляція, що змушувало користуватись ним дуже рідко, внаслідок чого у позивача було порушення функціонування кишечника, що призводило до болісних відчуттів в шлунку. У слідчому ізоляторі були відсутні відповідні препарати, обладнання й спеціалісти для діагностики та задовільного медичного обстеження і лікування захворювань. Від тривалого використання м`яка начинка матраців ущільнена по їх краях, що фактично не дозволяло використовувати матраци за їх призначенням. Харчування було недостатнє та неякісне, їжа була одноманітна, а для зберігання продуктів харчування, які були ним отриманні у виді посилок або передачі, були відсутні умови. Умови прогулянок, доступу до свіжого повітря та природного освітлення в ізоляторі, зокрема, про недостатній доступ до свіжого повітря та природного освітлення у камерах через розміщення решіток на вікнах, неможливість здійснення прогулянки на свіжому повітрі у достатньо необхідній кількості часу через відсутність необхідних умов. Неодноразові усні скарги позивача на вищевказані порушення умов утримання, висловлювання прокурору по нагляду за додержанням законності в місцях попереднього ув`язнення при прокурорських обходах та керівництва установи, були залишені без уваги, і не призвели до покращення умов тримання у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)». Крім того, як стверджує позивач, що вона утримувалась в умовах Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» протягом 3 років 1 місяця 10 днів (1136 календарних днів) більшість часу з яких вона провела у камерах №№ 1056, 4063, 4051, на кожного з ув`язнених припадало від 3,0 до 3,5 квадратних метра загальної площі камери, включаючи площу, яку займали меблі та інше устаткування, оскільки камери хоч і розраховані на три спальних місця, фактично завжди тримались чотири особи, одна з яких спала на матраці на підлозі. У зв`язку з наведеним, позивач, перебуваючи в нелюдських умовах, що принижують гідність особи, враховуючи обсяг заподіяної моральної шкоди, просить стягнути моральну шкоду у розмірі 300 000 грн. Ухвалою суду від 15лютого 2024 року провадження у справі відкрито за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням учасників справи та призначено судове засідання на 21 березня 2024 року (а.с. 33). Повідомленням від 28 лютого 2024 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням учасників справи та призначене судове засідання на 21 березня 2024 року (а.с. 34-38). 29 лютого 2024 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, які позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 39-41). 4березня 2024 року від представника відповідача Тимофєєвої Т.М. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 42-89), відповідно до якого заперечила проти позовної заяви. Зазначила, що відповідач, якого за ініціативою позивача залучено до справи, згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому позивач помилково визначив Державну казнасейську службу, яке відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду, відповідачем у цій справі. Враховуючи вищевикладене, позов не підлягає задоволенню, оскільки поданий до неналежного відповідача. Окрім цього, задоволення позовних вимог щодо стягнення шкоди з Казначейства за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку є очевидно необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Також, позивач, яка звернулася з позовом про стягнення шкоди, має довести наявність всіх чотирьох елементів правопорушення, в тому числі і вини, а її посилання на необхідність застосування ст. 1173, 1174 ЦК України, які не потребують доведення вини, є безпідставним. Крім того, позивач, посилаючись на лист Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» від 04 листопада 2022 року № 4/5-15463, зазначає, що умови тримання у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» суперечили нормам національного законодавства та вимогам статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, як вбачається з листа Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» від 04 листопада 2022 року № 4/5-15463 вказано наступне, що позивач у період з 09 вересня 2019 року по 18 жовтня 2022 року трималася під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», в камерах: - камера № 1056, площею 13,8 квадратних метрів, розрахована на 3 особи. - камера № 1063, площею 12,8 квадратних метрів, розрахована на 3 особи. - камера № 1051, площею 13,6 квадратних метрів, розрахована на 3 особи. Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» норма площі в камері для однієї взятої під варту особи не може бути менше 2,5 квадратного метра. Отже, площа в камерах № 1056, № 1063, № 1051 для однієї взятої під варту особи відповідала нормам законодавства. Крім того, позивач не зазначає в позові скільки засуджених одночасно з нею знаходилось в камері під час тримання її під вартою. Таким чином, висновок позивача, що тримання її в умовах, які суперечили нормам законодавства, як наслідок принижують її гідність є необґрунтованим й не підтвердженим жодним доказом. Також, позивач не надала жодних належних та допустимих доказів протиправних дій ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», зокрема, у позовній заяві не зазначено будь-яких чітких аргументів щодо фактичних підстав для відшкодування моральної шкоди, крім тверджень про її наявність. Таким чином, зазначені обставини справи, вказані позивачем, не підтверджують факт заподіювання їй моральної шкоди та не є підставою для будь-якого відшкодування. Отже, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення Крім того, зазначили, що у разі задоволенні позовних вимог витрати на професійну правничу допомогу необхідно покласти на державний орган, з неправомірних дій якого виник даний спір, а не за рахунок Державної казнасейської службиабо Державного бюджету України. Враховуючи викладене, вважає доводи позивача щодо неналежних умов тримання не доведеними в порядку, визначеному чинним процесуальним законодавством та недоведеним факт завдання йому моральної шкоди, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також представник відповідача просить суд замінити відповідача Державну казначейську службу належним відповідачем Державною установа «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)». 13 березня 2024 року від представника третьої особи Єрмаченко В.В. надійшли письмові пояснення щодо позову (а.с. 90-106), відповідно до яких заперечив проти позовної заяви. Зазначила щодо належності цього судового спору до виключної компетенції адміністративного суду, оскільки посадові (службові) особи установи безумовно виконують функції держави і здійснюють державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, а тому просить суд закрити провадження у справі на піставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Окрім цього, згідно з ч.1 ст. 115 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів. Фактів перебування у вказаних камерах ув`язнених поза нормою у три особи не зареєстровано, під час перебування позивачки в установі жодних скарг від неї до адміністрації або контролюючих органів не надходило. Також зазначили, що на запит адвоката позивача інформацію про побутові умови засудженої надавала не адміністрація установи, пояснення якої можуть тлумачитися як упереджені, а Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі - Управління), яке є контролюючим органом установи і на постійній основі проводить перевірку додержання установою законодавчих норм щодо утримання ув`язнених. У вказаному листі від 16.11.2022 р. № 9-1520-22/с1158 надано відповідь на запит адвоката щодо умов утримання позивача. Так, згідно з приписом ч.3 ст.107 КВК України ув`язнені зобов`язані утримувати в чистоті і порядку приміщення, в якому перебувають. Щодо тютюнопаління співмешканок або матрац, який на її думку, мав дефекти, звернень до адміністрації зі скаргою не надходило. Усі звернення ув`язнених реєструються адміністрацією установи відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». Звернень, скарг, заяв від позивача під час перебування в установі не зареєстровано та свідчення позивача про її усні скарги під час перебування в установі нічим не підтверджені. Крім того, умови тримання ув`язнених (засуджених) постійно перевіряються. Установою у якості додатків до пояснення надаються фото камер 1051 та 1063, які спростовують твердження позивача про відсутність ізольованості санвузла та відсутність гарячої води. Установа має свою власну котельню, яка забезпечує гарячою водою камерні приміщення, в яких тримаються ув`язнені жінки. Забезпечення лазне-пральними послугами ув`язнених жінок проводиться у відповідності до Положення про організацію лазне-прального обслуговування осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 № 849/5. Про час та періоди миття в лазні адвокату позивача надана відповідь Управлінням у листі від 16 листопада 2022 р. № 9-1520-22/с-1158. Щорічно в обов`язковому поряду Установою укладаються через систему Prozorro договори на дератизацію і дезінфекцію усіх будівель і приміщень установи: «Послуги із сані-тарно-гігієнічної обробки приміщень». Також, до пояснень долучено сканкопію експертного висновку від 14.09.2022 р. № 001898n/22 про відповідність якості питної води, яка використовується в Установі, нор-мам ДСанПіН 2.2.4-171-10. Вважає, що у поясненні третьої особи надані обгрунтовані заперечення щодо неправомірних претензій позивача. Дії установи щодо тримання під вартою позивача відповідали вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини. Позивачем не надано доказів, що свідчать про погіршення стану її здоров`я у зв`язку з перебуванням в установі, а якщо погіршення здоров`я і мало би місце, то не довенопричинно-наслідковий зв`язок між погіршенням здоров`я і діями адміністрації установи. Душевні страждання, приниження честі та гідності позивача також повинно бути пов`язано з неправомірними діями відповідача, проте доказів таких дій (бездіяльності) пози-вачем не надано, як і доказів приниження та/або душевних страждань. Також, просить суд судове засідання провести без їх представника третьої особи. Ухвалою суду 21 березня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Тимофєєвої Т.М. про заміну відповідача на Державну установу «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» (а.с. 108). Ухвалою суду від 21 березня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи Єрмаченко В.В. про закриття провадження у справі (а.с. 109-110 ). Учасники справи до судового засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. Тому суд розглянув справу за їх відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що в період з 09 вересня 2019 року по 18 жовтня 2022 року, позивач [PERSON] утримувалася у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» - установі для тримання осіб під вартою (а.с. 15). Відповідно до листа Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» від 04 листопада 2022 року № 4/5-15463, позивач у період з 09 вересня 2019 року по 18 жовтня 2022 року трималася під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», в камерах: - камера № 1056, площею 13,8 квадратних метрів, розрахована на 3 особи. - камера № 1063, площею 12,8 квадратних метрів, розрахована на 3 особи. - камера № 1051, площею 13,6 квадратних метрів, розрахована на 3 особи (а.с. 15). В обґрунтування позовних вимог, а саме нелюдських умов утримання, позивач зазначає певні незадовільні умови утримання. Так, камери № № 1056, 1063, 1051 не провітрювалися, вікна в камерах не відкривалися. У приміщеннях камер відсутня належна вентиляція, що негативно впливала на здоров`я. Враховуючи, що у камерах були курці, позивач як співкамерник вимушена була бути пасивним курцем, недостатнє опалення взимку, оскільки система опалення прогнила та замулена, а використання електричних обігрівачів заборонено. Освітлення в камерах часто вимикали, оскільки проводка застаріла, а природного та штучного освітлення було недостатньо для роботи з документами по справі та читання літератури, що негативно впливало на зір. Відповідно до відповіді Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 16 листопада 2022 року № 9-1520-22/с-1158 (а.с. 17-19) зазначено наступне. Скарг щодо переповненості камер до керівництва установи не надходило. Зазначені камери, відповідно до нормативних документів, обладнані санітарним вузлом зі зливним механізмом та умивальником. Санвузол відгороджений від житлової площі цегляним парапетом висотою 160 см., що забезпечує повну приватність при справлянні природних потреб. Камери обладнані меблями та інвентарем відповідно до чинного законодавства. Провітрювання в камерах здійснюється за рахунок обладнаних вентиляційних отворів, що мають спеціальне розташування напроти вікна (над дверима камери), а також систематичного відкриття вікон. Вікна ув`язнені відчиняють самостійно по мірі необхідності. Примусове провітрювання в камерах проводиться кожен день протягом години під час прогулянки засуджених. Лабораторними обстеженнями рівня азоту діоксиду в камерах державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», які проводились Дніпропетровською регіональною державною лабораторією державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в серпні 2021 року, встановлено що, вміст азоту діоксиду відповідає нормативним значенням згідно Санітарного регламенту, затвердженого наказом МОЗ України № 234 від 24.03.2016. Законом України «Про попереднє ув`язнення» не передбачено роздільне тримання осіб, які палять, від осіб, які не палять. Щодо доводів позивача про незадовільний санітарно-гігієнічний стан слід зазначити наступне. Згідно п. 2 ч. 4 Р. І ПВР СІЗО ув`язнені та засуджені зобов`язані дотримуватись санітарно-гігієнічних правил. Належний санітарно-гігієнічний стан в камері досягається за рахунок постійного підтримання кожною особою, яка утримується в камері чистоти і порядку та здійснення вологого прибирання житлового приміщення. Відповідно до відповіді Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 16 листопада 2022 року № 9-1520-22/с-1158 (а.с. 17-19) з метою профілактики і недопущення інфекційних захворювань державною установою ДУВП № 4 щорічно укладається договір з ТОВ «Дезінфекція ДОМ» щодо проведення дератизації та дезінсекції в приміщеннях установи.Систематично проводиться дератизація та дезінсекція камер у відповідності до ст. 30 Закону України «Про забезпечення санітарно-епідеміологічного благополучення населення». Дані процедури проводятся кожного місяця, про що складається акт здачі-прийняття робіт. Паразити в камері відсутні. Згідно з Правилами внутрішнього розпорядку адміністрацією установи видаються індивідуальні засоби гігієни: зубна щитка, зубна паста, мило, засоби особистої гігієни (для жінок) тількі за заявою увязненого чи засудженого та у разі відсутності коштів на його сообовому рахунку. Під час перебування в установі заяви від позивача до адміністрації установи на отримання предметів першої необхідності та індивідуальнх засобів гігієни не надходило. Надати інформацію щодо видачі [PERSON] постільної білізни не має можливості за відсутністю камерної картки. Крім того, позивач зазначає, що харчування було недостатнє та неякісне, їжа була одноманітна, а для зберігання продуктів харчування, які були ним отриманні у виді посилок або передачі, були відсутні умови. Відповідно до відповіді Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 16 листопада 2022 року № 9-1520-22/с-1158 (а.с. 17-19) забезпечення установи продуктами харчування здійснюється за рахунок централізованих поставок з бази забезпечення державної установи «Генеральна дирекція Адміністрації ДКВС України». Продукти харчування, які надходять до установи, приймаються комісією за кількістю, якістю та виключно за наявності відповідних документів (сертифікат відповідності, свідоцтво про якість, ветеринарні свідоцтва та інше), шо підтверджують їх якість та безпеку.Харчування засуджених та осіб, узятих під варту, організовано на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 16.06 1992 № 336. [PERSON] , перебуваючи в установі, харчувалась за загальною нормою. До раціону харчування входе: м`ясо, риба, картопля, макаронні вироби, крупи в асортименті, жири та овочі, чай, цукор та інші продукти харчування.Забезпеченість продуктами харчування осіб, які утримуються в установі, складає 100 % від потреби. Стосовно миття в лазні відповідач повідомляє, що на підставі діючого законодавства, миття в лазні здійснюється 1 раз на тиждень протягом 40 хвилин ( враховуючи час на роздягання та одягання). Засуджені та ув`язнені самостійно розподіляють час, який може бути використаний на одягання (роздягання) або миття під душем. Після миття кожного відділення (групи) засуджених (осіб, взятих під варту) встановлюється перерва не менш 20 хвилин, під час якої проводиться ретельне прибирання приміщень лазні та їх дезінфекція розчинами, які містять хлор, або іншими дезінфекційними засобами. Санітарно-гігієничні умови в лазні задовільні. Для підтримання особистої гігієни засуджені (особи, взяті під варту) жіночої статі приймають душ на корпусних відділеннях, але не менше двох разів на тиждень. У зв`язку з тим, що в скарзі конкретно не вказано, в якій душовій кімнаті на стінах наліт невідомого походження, надати відповідь не надається можливим. Відповідно до журналу «Реєстрації звернень громадян» державної установи «Дніпровська установа виконапння покарань (№ 4)», за час перебування в установі, скарги від засудженої [PERSON] щодо неналежних умов тримання до адміністрації установи не надходило. Керівництвом у станови, в межах наявного фінансування, вживаються всі заходи приведення умов тримання ув`язнених та засуджених до вимог Європейських стандартів. Основним нормативно-правовим актом, який регулює норму площі в камері на одного ув`язненого є Закон України «Про попереднє ув`язнення». Частиною другою статті 11 зазначеного Закону встановлено, що норма площі в камері для однієї взятої під варту особи не може бути менше ніж 2,5 квадратних метра. Крім того, позивач не надала доказів її звернень зі скаргами до керівництва установи, що інколи в камерах знаходилось більше осіб, ніж розташованих в них ліжок, як і з будь-якими іншими скаргами під час утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор». Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач утримувалася відповідно до норм площі в камері для однієї, взятої під варту, особи. Підпунктом 15 пункту 2 розділу X Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України затвердженні наказом Міністерства від 14.06.2019 № 1769/5 (далі - Правила) встановлено, що дезінфекція водогінних мереж, камер, приміщень для проживання, харчування, інших комунально-побутових та кухонно-складських приміщень проводиться персоналом СІЗО за рекомендаціями медичних працівників відповідно до Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Частиною третьою статті 30 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» встановлено, що органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов`язані забезпечувати своєчасне проведення масових профілактичних щеплень, дезінфекційних, дезінсекційних, дератизаційних, інших необхідних санітарних і протиепідемічних заходів. Частиною першою статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» встановлено, що особам, взятим під варту, забезпечуються побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Крім того, згідно з відзивом відповідача відповідно до «Журналу прийому ув`язнених та засуджених з особистих питань» за період тримання позивача під вартою в установі, зі скаргами та заявами щодо неналежних умов тримання, остання до адміністрації установи не звертався. Позивачем не надано доказів в обгрунтування своїх доводів про неналежні умови утримання. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з положеннями статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною першою статті 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. При вирішенні спору про відшкодування моральної суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною першою статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Відповідно до частини першої статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені мають право, зокрема, на гуманне ставлення до них та на повагу їх людської гідності; засуджені не повинні підлягати жорстокому, нелюдському або такому, що принижує їх гідність, поводженню; на належне матеріально-побутове забезпечення у порядку, встановленому цим Законом та нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Частиною першою статті 115 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів. Статтею 3 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. 24 січня 1997 року Україна ратифікувала Європейську конвенцію про запобігання катуванням чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню, яка набрала чинності в Україні 01 вересня 1997 року. Вказаною Конвенцією передбачено створення Європейського комітету з питань запобігання катуванням чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню (далі - Комітет). Комітет, шляхом здійснення інспекцій, перевіряє поводження з позбавленими волі особами з метою посилення, у разі необхідності, захисту таких осіб від катувань чи нелюдського або такого, що принижує їхню гідність, поводження чи покарання. Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2014 року № 2186/5, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин. Верховний Суд у постанові від 29 січня 2021 року у справі № 460/3144/18 вказав, що вимоги щодо умов утримання ув`язнених установлені міжнародними правовими актами, приписи яких є обов`язковими для виконання усіма національними органами державної влади. Відсутність відомчого нормативного правового регулювання не може визнаватися достатньою і вагомою підставою для невиконання позитивних зобов`язань держави, визначених на рівні національного і міжнародного законодавства. Відповідно до пунктів 10-12 Мінімальних стандартних правил поводження з в`язнями (резолюція 663 CI (XXIV) (995_992) ООН від 30 серпня 1955 року) всі приміщення, якими користуються в`язні, особливо спальні, повинні відповідати всім санітарним вимогам, причому належну увагу слід звертати на кліматичні умови, особливо на кубатуру цих приміщень, на мінімальну площу їх, на освітлення, опалення і вентиляцію. В приміщеннях, де живуть і працюють в`язні: а) вікна повинні мати достатні розміри для того, щоб в`язні могли читати і працювати при денному світлі, і повинні бути сконструйовані так, щоб забезпечувати доступ свіжого повітря, незалежно від того, є чи немає штучної системи вентиляції; b) штучне освітлення повинне бути достатнім для того, щоб в`язні могли читати і працювати без шкоди для зору. Санітарні вузли повинні бути достатні для того, щоб кожен в`язень міг задовольнити свої природні потреби, коли йому це потрібно, в умовах чистоти і пристойності. Згідно з пунктами 1, 2, 4 Європейських пенітенціарних (в`язничних) правил (Рекомендація № R (2006)2 від 01 лютого 1987 року Комітету Міністрів держав-учасниць) при поводженні з усіма особами, позбавленими волі, необхідно дотримуватись їхніх прав людини. Особи, позбавлені волі, зберігають усі права, яких вони не були законно позбавлені за рішенням суду, відповідно до якого вони засуджені до позбавлення волі чи взяті під варту. Утримання ув`язнених в умовах, які порушують їхні права людини, не може бути виправдано нестачею ресурсів. Пунктом 18 Європейських пенітенціарних (в`язничних) правил встановлено, що розміщення ув`язнених, і зокрема, надання місць для сну, повинне проводитися з повагою до людської гідності та, по можливості, із забезпеченням можливості усамітнення, а також відповідно до санітарно-гігієнічних вимог з урахуванням кліматичних умов, і зокрема, площі, кубатури приміщення, освітлення, опалення та вентиляції. У всіх будівлях, де ув`язнені повинні мешкати, працювати або збиратися: a) вікна мусять бути достатньо великими, аби ув`язнені могли читати чи працювати при природному освітленні в нормальних умовах, та забезпечувався приплив свіжого повітря, крім тих випадків, коли є відповідна система кондиціонування повітря; b) штучне освітлення мусить відповідати загальноприйнятим технічним нормам; c) повинна бути передбачена система сигналізації, яка дозволяє ув`язненим негайно встановлювати контакт із персоналом. Пунктом 19 Європейських пенітенціарних (в`язничних) правил визначено, що ув`язнені повинні мати безперешкодний доступ до санітарних засобів, які відповідають вимогам гігієни та дозволяють усамітнення. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку про відсутність доказів протиправності дій чи бездіяльності ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4», неналежності умов утримання особи та причинного зв`язку між умовами тримання позивача та моральною шкодою, а також приниження її честі і гідності санітарно-гігієнічними умовами утримання. За таких умов, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed