Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

[PERSON] ,\~через свого\~представника -\~ адвоката\~Статіву О.В.\~звернувся до\~Слов`янського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~з позовом\~до [PERSON] ,\~ \~про визнання\~недійсним \~договору дарування\~квартири.\~Позовні вимоги\~обґрунтовано тим,\~що \~21\~вересня 2023\~року \~ [PERSON] \~уклав договір\~дарування належної\~йому квартири\~ [ADDRESS] \~на користь\~ [PERSON] .\~ Договір\~був посвідчений\~приватним нотаріусом\~Краматорського районного\~нотаріального округу\~Донецької області\~Бігун В.В.,\~номер за\~реєстром 5022. Зазначає, що [PERSON] познайомився з [PERSON] у друзів на вечірці і розповів, що його покинула колишня цивільна дружина у нього залишились борги перед нею та [PERSON] і він не знає, що йому робити. [PERSON] скористалася станом [PERSON] , який постійно перебував у депресії та запропонувала йому укласти шлюб і запевнила, що тоді усе майно позивача стане їх сумісним майном і колишня цивільна дружина вже не зможе заявити грошові вимоги до нього та зобов`язалась в обмін на квартиру погасити борг перед [PERSON] .. 01.06.2023 року вони уклали формальний шлюб: сторони не мешкають разом та не мають спільного бюджету. [PERSON] мешкає зі своїми доньками від інших шлюбів та іншим чоловіком в місті Київ, а [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Узяті на себе зобов`язання [PERSON] не виконала, вона ввела позивача в оману і після укладання на її користь договору взагалі поїхала, а позивач дізнався, що судом відкрито провадження за позовом [PERSON] до нього про стягнення боргу за розпискою. (справа №243/5218/23). [PERSON] уклав договір дарування на користь [PERSON] під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних для позивача умовах, тому наполягає на тому, що договір дарування укладений ним на користь [PERSON] має бути визнаний недійсним. Просить суд, визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 21 вересня 2023 року між [PERSON] [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігун В.В., номер за реєстром 5022, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 323173714141. Позивачі [PERSON] та його представник - адвокат Статіва О.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Адвокат Статіва О.В. до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до суду надала заяву, в якій зазначила, що вимоги позивача про визнання договору дарування квартири визнає в повному обсязі, та не заперечує проти задоволення вимог позивача. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Статіва Олена Володимирівна до [PERSON] , про визнання недійсним договору дарування квартири підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно до частини першої\~статті 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із\~статтею 202 Цивільного кодексу України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої\~статті 203 Цивільного кодексу України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту\~статті 234 Цивільного кодексу України\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої\~статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами\~статті 215 цього Кодексу\~є підставою для визнання його недійсним відповідно до\~статті 234 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною першою\~статті 717 Цивільного кодексу України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша\~статті 718 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини другої\~статті 719 Цивільного кодексу України\~договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша\~статті 722 Цивільного кодексу України). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6\~статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частинами другою та третьою\~статті 13 Цивільного кодексу України\~при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18. Цивільно-правовий договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (у тому числі, вироку). Договори, направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6\~статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя\~статті 13 Цивільного кодексу України) є недійсними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 зроблено висновки про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18 суд касаційної інстанції вказав, що правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). При цьому та обставина, що правочин з третьою особою якому боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16 від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 зроблений висновок, що з конструкції частини третьої\~статті 13 ЦК України\~випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 квітня 2022 у справі №757/62043/18-ц вказано про те, що договір як приватноправова категорія, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин і має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватноправовий інструментарій (зокрема, вчинення договору не для регулювання цивільних відносин і не для встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з-під арешту в публічних відносинах або уникнення арешту та/або можливої конфіскації. З наданої суду розписки від 22 серпня 2021 року вбачається, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 250000,00 грн., які зобов`язався повернути до 22 серпня 2023 року. Також, з розписки від 20 вересня 2020 року, вбачається, що 20 вересня 2020 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] , 10000,00 доларів США або 380000,00 грн., які зобов`язався повернути до 20 вересня 2023 року. У разі неповернення боргу зобов`язався передати квартиру [ADDRESS] , а також будинок [ADDRESS] . Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Договору дарування квартири, складеного 21 вересня 2023 року, [PERSON] подарував належну йому квартиру [ADDRESS] , [PERSON] . Договір дарування квартири посвідчено приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігун В.В., номер за реєстром 5022. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Так, з наданої відповідачем [PERSON] заяви до суду вбачається, що вона визнає вимоги позивача про визнання договору дарування квартири недійсним, а також визнає, що договір дарування квартири [ADDRESS] , дійсно було укладено з метою уникнення боргових зобов`язань [PERSON] перед кредиторами. Отже, суд вважає, що оспорюваний договір дарування є фіктивним, оскільки дії сторін під час його укладання були направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а з метою приховання цього майна від виконання за його рахунок грошового зобов`язання. Положеннями\~статті 204 ЦК України\~встановлена презумпція правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1\~статті 203 ЦК України). У\~ЦК України\~немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі №910/16579/20. Отже, укладений спірний договір має ознаки фраудаторного правочину, укладення якого мало на меті створення умов, за яких [PERSON] міг ухилитися від виконання зобов`язання перед іншими особами, щодо виплати заборгованості. [PERSON] та [PERSON] уклали між собою спірний договір дарування лише для виду, з метою приховання майна, за рахунок якого можуть погашатися борги [PERSON] , тому, правова мета спірного договору є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і має бути визнаний недійсним. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вказана позивачем підстава для визнання договору дарування недійсним, із врахуванням правових висновків Верховного Суду, є підставою для задоволення позову і визнання судом недійсним оспорюваного договору дарування. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. Ухвалою суду від 04 жовтня 2023 року Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, забезпечено позов [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Статіва Олена Володимирівна до [PERSON] , про визнання недійсним договору дарування квартири, шляхом накладення арешт на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,\~\~

Outcome: approved