Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, вказавши, що між нею та відповідачем 11.09.2018 було укладено шлюб, який був зареєстрований Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 269. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що подружнє життя у сторін не склалося, у зв`язку із чим позивачем до суду було подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Позивач зазначила, що неповнолітній син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач є дієздатним, працює, а тому вважає, що має змогу у наданні фінансової допомоги. Таким чином, звернулася до суду та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 5 000, 00 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.12.2023 року по справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.02.2024 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, від представника до суду надійшло клопотання в якому просила розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач та його представник до суду не з`явилися, від представника до суду надійшла заява, в якій просила розглянути справу за їх відсутності. Крім того, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заначила, що спільне сумісне проживання відповідача з позивачем почалося з 2007 року. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . 11.09.2018 року між сторонами було зареєстровано у шлюб. З 2007 року по 2022 рік відповідач, окрім спільного сина [PERSON] утримував фінансово та приймав участь у вихованні, навчанні також двох доньок від попереднього шлюбу позивача, тобто протягом 15 років повністю утримував трьох неповнолітніх дітей. З травня 2022 року сторони припинили шлюбні стосунки і перестали вести спільне господарство. Спільного майна подружжя не має, проживали в квартирі позивача і за домовленістю між батьками, син [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю в с. Гаврилівка. Відповідач надав регулярно кожного місяця в добровільному порядку гроші на утримання свого сина [PERSON] починаючи з травня 2022 року в розмірі від 1500,00 грн. до 5000, 00 грн. готівкою. Відповідач протягом 1,5 року жодного разу не ухилявся від добровільної сплати аліментів на утримання сина. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів просила суд врахувати, наявність у відповідача іншої малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , відсутність у відповідача власного нерухомого майна, окрім автомобіля Хюндай Соната 1997 року випуску придбана до шлюбу у 2011 році, відсутність будь-яких накопичень, грошових коштів, оскільки на протязі 15 років утримував двох доньок позивача, відсутність кредитів, втрата попереднього місця роботи, а місце нової низько оплачуване, оренда відповідачем житла для проживання з малолітньою донькою та її матір`ю, а також перебування на утриманні відповідача матері пенсіонерки. Відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина за добровільною угодою, і ніколи від цього не відмовлявся. Офіційний дохід відповідача лише заробітна плата, яку він не приховує і сплачує всі податки державі, яка становить близько шести тисяч гривень. Також, зазначила, що позивач є працездатною особою, яка також може працювати і приймати участь в утриманні їх неповнолітнього сина. На підставі викладеного, просила суду позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Представником позивача до суду подано відповідь на відзив, в якому вказала, що позивач не погоджується з доводами та обставинами відповідача викладеними у відзиві, їх правовою оцінкою. У зв`язку з тим, що відповідач постійної добровільної допомоги на утримання сина [PERSON] не надає, через значну інфляцію та підняття цін на весь асортимент товарів та послуг, позивач вимушена була звернутися до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідач не надає посильної допомоги у вихованні свого сина, який є учнем школи, потребує коштів, як на навчання, харчування, так і кишенькові кошти. Відповідач самоусунувся від виховання сина, проживає окремою, не приїжджає до дитини на вихідні, не цікавиться його життям та побутом, а матеріальна допомога, яку відповідач іноді надає носить непостійний характер та зводиться виключно до кишенькових коштів, тому, позивач вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо належного їх виконання, аліменти на утримання сина у сумі 5000, 00 грн. щомісячно, будуть відповідати віку неповнолітньої дитини та його інтересам. Факт народження у відповідача дітей від іншого шлюбу не є безумовною підставою, яка б свідчила про те, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання сина - [PERSON] , в розмірі заявлених позовних вимог 5000, 00 грн. Щодо посилань представника відповідача на відсутність у відповідача власного нерухомого майна, оренду житлового приміщення з новою сім`єю, утримання матері-пенсіонерки, відсутність кредитів вказала, що дані твердження не заслуговують на увагу, оскільки не доведено належними, допустимими і достатніми доказами. Стосовно посилання представника відповідача на своєчасність та достатність добровільної сплати аліментів, вказала, що зазначене не спростовує необхідність стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки стягнення аліментів за рішенням суду не позбавляє відповідача права на власний розсуд надавати допомогу по утриманню сина. Відповідач є особою працездатного віку, фізично здоровою особою, а тому може докласти зусиль для пошуку більш оплачуваної роботи, офіційно працевлаштуватися, отримувати гідну заробітну плату за спеціальністю «технолог» та виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дитини, а не отримувати мінімальну заробітну плату. На підставі викладеного наполягала на задоволенні позовних вимог. В подальшому представником відповідача до суду було подано заперечення на відповідь на відзив, а також додаткові пояснення до заперечення на відзив, в яких зазначила, що відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання сина у розмірі 1800, 00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується його свідоцтвом про народження та не заперечується сторонами по справі. 11 вересня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб та складено відповідний актовий запис № 269, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Позивач заначила, що неповнолітній син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Оскільки, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, позивач звернулася до суду та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 5 000, 00 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведенні стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд зауважує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 3196 гривень. Вказана величина свідчать лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення. Верховний Суд в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 642/80/18) зазначив, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. З матеріалів справи вбачається, що син сторін проживає з матір`ю, а отже на відповідача покладено більше турбот щодо утримання дитини. Оцінивши надані по справі докази, з огляду на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою як обов`язком матері, так і батька, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 років, матеріальне становище сторін та часткове визнання позову відповідачем, також беручи до уваги наявність іншої дитини у відповідача, суд вважає за можливе та доцільне задовольнити вимоги позивача частково, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 21 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини. Крім того, суд зауважує, що враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial