Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору, закриття кредитної картки, зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку. Просив розірвати кредитний договір № 22111633486912, укладений 16.11.2022 року шляхом підписання анкети - заяви про надання кредиту «Оплата частинами» з платіжної кредитної картки «Універсальна» № [NUMBER] на суму 41 499,00 грн. яка належить [PERSON] .Закрити кредитну картку № [NUMBER] (кредитний договір № 22111633486912) видану [PERSON] , [INFO] (адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) Комерційним банком "Приватбанк" (ЄДРПОУ 14360570, вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, 01001) та припинити нарахування відсотків за кредитом по даній картці, скасувати всі нараховані платежі, відсотки та заборгованість по них, які були нараховані [PERSON] з 16.11.2022 року та будуть нараховані по день закриття картки. Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» відновити залишок кредитних коштів на рахунку картки «Універсальна » № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , [INFO] (адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] ), до стану 47 000 грн, у якому він був перед виконанням несанкціонованих операції від 16.11.2022 р. щодо оформлення кредиту та зняття коштів у сумі 41 499,00 грн. Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтував тим, що він, [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». Позивач отримав платіжну кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] . Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» станом на 16.11.2022 року на платіжній кредитній картці «Універсальна» був автоматично встановлений банком кредитний ліміт у розмірі 47 000 грн. Також позивач зареєстрований в системі Приват24, за яким закріплено його фінансовий номер телефона [NUMBER] . Відповідно до довідки В/Ч [NUMBER] №1197 від 07.12.2022 року позивач перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] в [ADDRESS] , та в період з 01 листопада по 30 листопада 2022 року за межі Рівненської області у службові відрядження, відпустки, на лікування не вибував. 16.11.2022 року невідома особа, невідомим позивачу шляхом, перевиготовила сім-карту, яка була його фінансовим номером [NUMBER] , здійснила вхід до "Приват 24" позивача та оформила кредит на суму 41 499,00 грн. Списання, перерахування грошових коштів з карткових рахунків [PERSON] та оформлення заяви про надання кредиту «Оплата частинами» відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Після вказаної події позивач звернувся з заявою про вчинення невідомою особою протиправних дій стосовно її банківських рахунків до відділу поліції. Також позивач звертався до відділення «Приватбанку» з вимогою вирішити це порушення, повернути грошові кошти, що були викрадені у нього з карткового рахунку невідомою особою та закрити кредитний договір № 22111633486912 на суму 41 499,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Поліщук Р. М. до початку судового засідання подав до суду заяву (№ 18889/24-вх. від 01.04.24) згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, судове засідання проводити без участі позивача та його представника. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк», адвокат Ляхов О.В., який діє згідно ордеру серія АМ № 1018498 до початку судового засідання подав до суду заяву (№ 18767/24-вх від 01.04.2024 ) у якій просив розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача , позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень у відзиві зазначив, що з метою встановлення фактичних обставин, за яких відбулося зняття коштів, відділом служби безпеки Банку було проведено службову перевірку, результати якої викладені у заключенні від 19.10.2023 ZAKL- 2023/1-7979050. Як вбачається з заключення: «Несанкціоноване зняття коштів з карти клієнта [PERSON] ІПН: [NUMBER] стало можливим в результаті дій по перевипуску сім-картки з номером фінансового телефону, що надало змогу невідомим особам провести зміну паролю входу в Приват24 та зробили ряд транзащій з грошовими коштами клієнта. Яким чином вказана конфіденційна інформація потрапила до невідомих осіб, може бути встановлено в ході досудового слідства кримінального провадження відкритого за заявою позивача. Операції зі зняття коштів з картки позивача стали можливими лише в результаті розголошення Позивачем персональних даних, відповідальність за які несе саме Позичальник. У Приватбанку існує доволі надійна система захисту рахунків Клієнтів Банку і без розголошення персональних даних неможливо отримати доступ до рахунку. Якби позивач не розголосив дані своєї картки та/або інші відомості персональні дані, то інша особа навіть маючи Фінансовий телефон клієнта не змогла б, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зайти зняти кошти через банкомат. На його переконання, позивач приховує від суду, що він передав особисту конфіденційну інформацію третім особам, якими в подальшому і було знято кошти з його рахунку . Позивачем не надано жодних доказів того, що спірні списання коштів з карток відбулись поза волевиявленням позивача та що такі банківські, операції на той момент не відповідали його внутрішній волі. Натомість, обставини справи свідчать про те, що оспорювані фінансові операції відбулися з ручним веденням конфіденційної інформації, а тому АТ КБ «ПриватБанк» не несе відповідальності за зазначені операції, про які він був повідомлений вже після їх здійснення. Покликання позивача нате, що ці операції здійснені невідомою особою у шахрайський спосіб, не є достатніми та належними доказами. Так, на підтвердження позовних вимог позивач посилається на витяг з ЄДРДР про вчинення кримінального правопорушення стосовно нього. Проте сама лише наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. Однак, доказів, які б за наслідками розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення достеменно встановлювали факти здійснення шахрайських дій з картковими рахунками позивача суду не надано. Просили відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Ухвалою суду від 30.08.2023 р. позовна заява залишалася без руху. Ухвалою суду від 07.09.2023 р. прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін. Дослiдивши письмовi матеріали по справi, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». Позивач отримав платіжну кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] . Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» станом на 16.11.2022 року на платіжній кредитній картці «Універсальна» був автоматично встановлений банком кредитний ліміт у розмірі 47 000 грн. Також позивач зареєстрований в системі Приват24, за яким закріплено його фінансовий номер телефона [NUMBER] . Відповідно до довідки В/Ч [NUMBER] №1197 від 07.12.2022 року позивач перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] в [ADDRESS] , та в період з 01 листопада по 30 листопада 2022 року за межі Рівненської області у службові відрядження, відпустки, на лікування не вибував. Також встановлено, що року невідома особа, невідомим позивачу шляхом, перевиготовила сім-карту, яка була його фінансовим номером [NUMBER] , здійснила вхід до "Приват 24" позивача та оформила кредит на суму 41 499,00 грн. Так, 16.11.2022 року під час несення служби на території військової частини [NUMBER] , близько Іб.ЗО.год. позивач помітив, що на його мобільному телефоні ( [NUMBER] ) відсутній зв`язок, а саме не було сигналу в мережі Київстар, тобто картка [INFO] була заблокована. Одразу позивач подзвонив до банку з іншого номеру телефону [NUMBER] та попросив працівника банку заблокувати усі його картки та рахунки. Так працівник банку запевнила, що грошових рухів по банківських картках позивача не має і вона в цілях безпеки блокує грошові картки і фінансовий номер телефона [NUMBER] в базі « ПриватБанка ». Позивач був впевнений, що жодних шахрайських дій з його банківськими картками не було вчинено оскільки банк заблокував усі картки та рахунки. Так згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 07.03.2023 №20.1.0.0.0/7- 230221/19583 на 1074708-ВБ від 21.02.2023 р. позивачу повідомлено, що грошові кошти на його рахунку № [NUMBER] були заблоковані 2022-11-16 16:45:35 працівником Банку на підставі його особистого звернення до відділення Банку. 17.11.2022 року позивач з`явився у відділення Приватбанку для розблокування рахунків та отримання нових карток Універсальна та зарплатна та разом із працівниками банку виявив рух коштів, а саме що з картки було знято 4149,00 грн., працівники банку запевнили, що це весь розмір проблеми і вони вирішать її оскільки рахунки були заблоковані о 16:45:35, а кошти знялись після 17:00 год., тобто після блокування. В цей же час позивачем було з`ясовано, що у додатку Приват 24 невідомими особами проводились неправомірні операції, та на позивача була оформлена заява про надання кредиту «Оплата частинами», кредитний договір № 22111633486912 строком кредитування 9 місяців, на суму 41 499,00 грн., і саме 4149,00 грн. були списані з карткового рахунку (Універсальна) [NUMBER] як перший платіж. Даний кредит було оформлено в мережі магазинів Comfy. Так на номер телефона позивача [NUMBER] не приходили SMS- повідомлення, ні дзвінки від «Приватбанку» стосовно підтвердження списання грошових коштів з його рахунку. Позивач не втрачав жодних банківських карток, сім карт, та не передавав інформації третім особам, оскільки телефон та банківський картки були при ньому у військовій частині, територію якої він не покидав. Так після блокування мобільної сім карти позивача за номером телефона [NUMBER] останній звернувся до мобільного оператора Київстар, однак отримав відповідь, що для відновлення обслуговування у мережі «Київстар» необхідно завітати до найближчого магазину «Київстар» для здійснення заміни SIM-картки. При собі слід мати паспорт для посвідчення особи, ІМЕІ кінцевого обладнання, в якому використовувалась SIM-карта або кардхолдер SIM-карти . З відповіді ПрАТ «Київстар» від 20.12.2022р. на адвокатський запит, мобільний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] вбачається, що до 17.11.2022 року особу власника номера було знеособлено, тому в ПрАТ «Київстар» відсутня можливість надати інформацію за зазначеним номером. Так згідно отриманого трафіку слідчим на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ, було з`ясовано, що абонентський номер [NUMBER] за період за період з 00:00 год. 10.11.2022 року по 15:15 год. 16.11.2022 року фіксувався на базових станціях, що розташовані в м.Рівне та Рівненській області, однак з 15:27 год. 16.11.2022 року абонентський номер фіксувався на базових станціях в м.Кроцивницький, що підтверджується оглянутою довідкою. Дана обставина підтверджує, той факт, що невідомі особи протиправними діями заволоділи фінансовим номером [NUMBER] позивача в м.Кропивницький, в той час як [PERSON] знаходився у Рівненській області на службі, та в подальшому невідома особа здійснила вхід у мобільний додаток Приват24, змінивши пароль доступу, якій надсилається банком АТ КБ «ПриватБанк» на фінансовий номер, після чого оформила кредит. Встановлено, що після вказаної події позивач звернувся з заявою про вчинення невідомою особою протиправних дій стосовно його банківських рахунків до відділу поліції. Згідно витягу з ЄРДР, Рівненським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області розпочато досудове розслідування за № 12022181010002276 від 17.11.2022 року, згідно якого 17.11.2022 року до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшла заява [PERSON] , про те, що 16.11.2022 року, близько 16.00 год., невідома особа відновивши абонентський номер потерпілого таємно викрала з його банківського рахунку грошові кошти в сумі 41499,90 грн. Також позивач звертався до відділення «Приватбанку» з вимогою вирішити це порушення, повернути грошові кошти, що були викрадені у нього з карткового рахунку невідомою особою та закрити кредитний договір № 22111633486912 на суму 41 499,00 грн. Відповідач АТ КБ «Приватбанк» надав відповідь та повідомив позивача згідно відповіді від 20-12-2022 р. №20.1.0.0.0/7- 221215/7748 на 1194-ВБ від 15-12-2022 р. , що Банком проведена перевірка та встановлено, що 16.11.2022 року використовуючи платіжну картку позивача № [NUMBER] був оформлении кредит "Оплата частинами" в інтернет магазині Comfy. Оформлення кредиту супроводжувалось авторизацією з правильним введенням нанесених на карті даних. Як вбачається з заключення від 19.10.2023 ZAKL- 2023/1-7979050 наданого АТ КБ «Приватбанк»: «Несанкціоноване зняття коштів з карти клієнта [PERSON] ІПН: [NUMBER] стало можливим в результаті дій по перевипуску сім-картки з номером фінансового телефону, що надало змогу невідомим особам провести зміну паролю входу в Приват24 та зробили ряд транзакцій з грошовими коштами клієнта. Відповідно до ч.4.1,3 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитедавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, -а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч.1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка^ клієнта на підставі його розпорядження. Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові. їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-ІІІ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705. в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів і пункт 6 розділу VI Положення № 705). Пунктами 7. 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71 цс 15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61 -3239св 18) вказану правову позицію підтримав. Відповідно до п. 10 Положення №705 Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян". Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно з частинами другою третьою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами першою, четвертою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням положень пункту 37.2. статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, АТ КБ «Приватбанк» не надав доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що банківською карткою позивач не користувався, як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання (перерахування) грошових коштів з карткових рахунків [PERSON] відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши підозрілі дії з сім карткою Київстар повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. Таким чином, суд дійшов висновку про істотне порушення банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджене постановою Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком позивача, які ним не замовлялися та не оформлялися, що завдало йому істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку він має погашати, та нарахування плати у великому розмірі за кредитні кошти, які ним не отримувались, а сама послуга не замовлялась, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення статті 651 ЦК України, а кредитний договір підлягає розірванню. Оскільки, судом встановлено, що позивач не перебував в місці зміни сім картки Київстар за номером [NUMBER] , а саме в магазині КИЇВСТАР за адресою, м.Кропивницький 16.11.2022 року об 15:23, надані позивачем докази про його перебування в цей час у військовій частині [NUMBER] в [ADDRESS] підтверджують, що невідома особа заволоділа фінансовим номером позивача та в подальшому оформила кредит. Також, позивач, як користувач картки, будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку шляхом подання платіжних доручень до АТ КБ «ПриватБанк» письмово чи в електронному вигляді з використанням електронної системи «Приват24» не вчиняв, також не вчиняв дій що могли призвести до втрати/передання картки та інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Навпаки, відразу після виявлення незаконної трансакції [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» для зупинення операцій та блокування банківської картки, а також із заявою до правоохоронних органів, враховуючи вказане, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимов в повному обсязі. При цьому при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що:«користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що [PERSON] втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді. Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що:«сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 27 липня 2015 року та 30 липня 2015 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 9 792,00 грн. Доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій не урахували порушення відповідачем Умов та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що: «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що [PERSON] ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що [PERSON] своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій [PERSON] по кредитній картці № [NUMBER] на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки [PERSON] № [NUMBER] , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] , не є підставою для відмови у задоволенні позову». Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] .. Відповідно до ст. 141 ЦПК підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати сплачений судовий збір в сумі 3220,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved