Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

ПрАТ «СК «УНІКА» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, яка була заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] 09.07.2020р. був укладений договір добровільного страхування автомобіля «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] . За повідомленням позивача 22.05.2021р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Фіат» (д.н.з. [NUMBER] ), під керуванням [PERSON] , автомобіля «ДАФ» (д.н.з. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Мітсубіші» (д.н.з. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого були пошкоджені зазначені вище автомобілі. Винним у вчиненні вказаної ДТП постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 23.07.2021р. визнано [PERSON] . На підставі заяви потерпілої особи та вказаного договору добровільного страхування транспортного засобу від 09.07.2020р., складено страховий акт №00430207 та визначено розмір страхового відшкодування [PERSON] в сумі 28\~033.20 грн., який виплачений останньому. За цих підстав, посилаючись на ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України позивач вважає, що до нього перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Мітсубіші» (д.н.з. [NUMBER] ) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому він звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 27.09.2022р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнав, вказуючи, що позивачем до матеріалів справи не надано достатніх доказів, що [PERSON] є потерпілою особою внаслідок ДТП, адже останній при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] у Переяслав-Хмельницькому суді Київської області брав участь як свідок, та у своїх поясненнях не повідомив суду, що його автомобіль отримав механічні пошкодження саме внаслідок цієї ДТП. Крім того, додана позивачем план-схема дорожньо-транспортної пригоди від 22.05.2021р. не містить даних, з яких вбачається наявність пошкоджень легкового автомобіля «Мітсубіші», д.н.з. « [NUMBER] », а тому наявність механічних пошкоджень в наслідок ДТП, що відбулася 22.05.2021р. належним чином не підтверджена. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача адвокат Орел С.І. у судовому засідання проти задоволення позову заперечував, вказував, що [PERSON] брав участь у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення дорожньо-транспортної пригоди як свідок, жодних доказів, що діями [PERSON] заподіяно шкоду застрахованому автомобілю «Мітсубіші» матеріали справи не містять, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідач [PERSON] підтримав думку свого представника, проти задоволення позову заперечував. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.07.2021 року по справі №373/953/21 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 22.05.2021 року, близько 00 год. 42 хв. на 57 км автодороги «Бориспіль-Дніпро» [PERSON] , керуючи автомобілем FAT DOBLO, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під час зустрічного роз`їзду не дотримався безпечного інтервалу та здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «DAF», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , з причепом «SCHMITZ», реєстраційний номерний знак [NUMBER] (автомобіль «ДАФ»), внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим [PERSON] порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху України (ПДР України), та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому суд бере до уваги, що відповідно до змісту вказаної постанови суду від 23.07.2021р. [PERSON] допитувався як свідок вказаного ДТП, надавав пояснення та вказував тільки про події зіткнення автомобілів «Фіат» та «ДАФ». Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 03.09.2021р. за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] на постанову від 23.07.2021 року по справі №373/953/21, апеляційним судом вказано, що винуватість [PERSON] у порушенні вимог п. 13.3 ПДР за обставин, викладених у постанові, стверджується доказами, що містяться у схемі місця ДТП, рапорті поліцейського, письмових поясненнях водіїв, фотографій місця події та автомобілів «Фіат», «ДАФ», на яких відображені механічні пошкодження, дорожні умови як частина дорожньої обстановки, сліди автомобіля при гальмуванні перед зіткненням, відеозапису ділянки дороги в місці, де відбулась ДТП, іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, в тому числі висновками експертного авто-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу автомобіля «ДАФ» Чи була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] станом на дату ДТП матеріали відомостей не містять, будь-яких доказів наявності чи відсутності полісу у відповідача суду не надано, жодною стороною будь-яких клопотань з цього приводу не заявлено. 24 травня 2021 року [PERSON] звернувся до\~ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою №00430207 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО №012087/4600/0000159, в якій просив визнати подію страховим випадком та виплатити страхове відшкодування на СТО ТОВ «ВТ МОТОРС». Згідно доданої до матеріалів справи відповіді НПУ 22.05.2021р. на 58 км + 100 м автодороги Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через м. Кременчук)-Маріуполь відбулося зіткнення бокове. У вказаній довідці зазначено три учасники ДТП, а саме: автомобіль Fiat Doblo, д.н.з. [NUMBER] , водій якого [PERSON] , автомобіль має пошкодження передньої центральної частини; автомобіль DAF XF 105/460, д.н.з. [NUMBER] , водій кого [PERSON] , автомобіль має пошкодження передньої центральної частини та третій учасник автомобіль Mitsubishi Outlender, д.н.з. [NUMBER] , водій якого [PERSON] , автомобіль має пошкодження передньої центральної частини. Згідно з даними протоколу №00430207 огляду транспортного засобу від 25.05.2021р. автомобіль [PERSON] «Mitsubishi Outlender», д.н.з. [NUMBER] був оглянутий представником позивача та було встановлено пошкодження, а саме: поперечна балка передня, нижня деформація; радіатор охолодження тріщини знизу; фара протитуманна права розбите скло. Відповідно до рахунку на оплату №863 від 26.05.2021р. ТОВ «ВТ Моторс» виставило рахунок [PERSON] на оплату ремонту, вартістю 28\~033.20 грн, відповідно до якого здійснено придбання радіатора, протитуманної фари, матеріалів для ремонту, фарби, З/В радіатора, З/В бампера пер., замінено протитуманну фару, рихт. панелі радіатора, фарбування панелі радіатора. Згідно зі страховим актом\~ПрАТ\~«СК «УНІКА» №00430207, затвердженим 05.07.2021р., страховою компанією вказаний випадок кваліфіковано як страховий та за умовами договору страхування №012087/4600/0000159 від 09.07.2020 р. прийнято рішення власнику транспортного засобу «Mitsubishi Outlender, д.н.з. [NUMBER] виплатити страхове відшкодування у розмірі 28\~033.20 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ТОВ «ВТ Моторс». Згідно з платіжним дорученням від 06.07.2021 року ПрАТ «СК «УНІКА» здійснила сплату ТОВ «ВТ Моторс» коштів у сумі 28\~033.20 грн. Таким чином позивач вважає, що виплативши вказаний розмір страхового відшкодування він отримав право вимоги на отримання від винної у ДТП особи компенсації матеріальної шкоди заподіяної власнику автомобіля «Mitsubishi Outlender», д.н.з. [NUMBER] , яка виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.05.2021р. Відповідач та його представник проти таких тверджень позивача категорично заперечували, вказуючи, що матеріали справи не містять, а самим позивачем належним чином у порядку встановленому законодавством не доведено причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та наявністю механічних пошкоджень у автомобілі [PERSON] . При цьому позов ініційований самим позивачем, а отже на останнього покладено обов`язок у доведенні тих обставин, на які він посилається. Надаючи правову оцінку зазначеним доводам суд вказує на наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 13, 81, 83, 84 та 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. При цьому збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З аналізу вказаних статей Цивільного кодексу України вбачається, що збитки відшкодовуються саме винною у їх заподіянні особою. Однак матеріали справи не містять жодного належного доказу, що пошкодження автомобіля «Mitsubishi Outlender», д.н.з. [NUMBER] відбулося саме внаслідок події дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 22.05.2021р. Як вбачається із вказаних вище постанов Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.04.2021р. та Київського апеляційного суду від 03.09.2021р. [PERSON] брав участь у розгляді справи як свідок, надавав свої пояснення стосовно зіткнення автомобілів «Фіат» та «ДАФ» та не зазначав, що його автомобіль також отримав пошкодження внаслідок цього ДТП. У вказаних постановах зазначається тільки про зіткнення автомобілів «Фіат» та «ДАФ». Із матеріалів наданих позивачем вбачається, що останній зробив висновок про страховий випадок виходячи із відповіді від НПУ. Однак суд вказує, що у вказаній інформації зазначено про пошкодження трьох учасників ДТП, при цьому про автомобіль «Mitsubishi Outlender», д.н.з. [NUMBER] зазначено про пошкодження передньої центральної частини. Разом із тим матеріали справи не містять будь-яких даних як та за яких умов були отримані такі пошкодження вказаного автомобіля. Суд зауважує, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, при цьому відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди, які відбиралися при складенні матеріалів на місці ДТП позивачем до позову не долучено. Також суд критично оцінює додану позивачем схему місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.05.2021р., оскільки остання є неповною ксерокопією, містить тільки схему розташування трьох транспортних засобів, без повного копіювання умовних позначень та відповідного зазначення про потерпілих осіб. Таким чином доводи представника відповідача щодо не доведення вини [PERSON] у заподіянні шкоди автомобілю «Mitsubishi Outlender», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] заслуговують на увагу. Також суд зауважує і про те, що матеріали справи не містять жодних даних про наявність у [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Дані про притягнення відповідача до відповідальності за його відсутності матеріали теж не містять. Представник відповідача з цього приводу повідомив про обов`язок саме позивача, як ініціатора спору, доводити обґрунтованість пред`явленого позову. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №686/17155/15-ц, підтримав правовий висновок, викладений у постанові ВСУ у справі №6-691цс15 та зазначив, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без врахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхова виплата). На підставі цього висновку Верховний суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає в межах ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи із наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Звертаючись до суду з позовом, позивач\~вказував, що відповідач, як безпосередньо винна у ДТП особа, зобов`язаний відшкодувати позивачу відновлювальний ремонт. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.09.2019 у справі № 545/425/17, від 11.03.2020 у справі № 754/5129/15-ц, від 19.07.2021 у справі № 206/3219/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Однак позивачем пред`явлені вказані вимоги до відповідача без з`ясування наявності договорів-полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, лімітів страхування, тощо. Як уже зазначалося вище цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, враховуючи обставини, які зазначені вище, враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із його необґрунтованістю та не доведеністю позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати мають бути віднесені на його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed