Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Кулабіної Марини Юріївни звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Степногірської селищної Військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] \~померла матір\~Позивача,\~ [PERSON] .Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , яка належала останній на підставі договору купівлі-продажу від 05.01.2000 року та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,14 га, розташована на території Долинської сільської ради, яка належала останній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 09.08.1999 року, який зареєстрована в Книзі записів Державних актів на право власності на землю за №23. [INFO] помер чоловік [PERSON] [PERSON] . 01.08.2023 Позивач звернувся до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори з заявою щодо оформлення спадкових прав після померлої [INFO] матері [PERSON] , але в оформлені спадкових прав було відмовлено на підставі пп.2.4. п. 2 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 №296а/5, так як після смерті [PERSON] Приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. було заведено спадкову справу 74/2017 та рекомендовано звернутися до суду за визнанням права власності на спадкове майно. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2024 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. 29.03.2024 від представника позивача, через підсистему «Електронний суд», надійшло клопотання про заміну відповідача. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2024 замінено неналежного відповідача Степногірську селищну Військову адміністрацію Василівського району Запорізької області на належного відповідача [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2024 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому процесуальним законом порядку, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду засобом поштового зв`язку та розміщенням офіційного оголошення на сайті суду, яке було опубліковано на офіційному веб-сайті судової влади 10.07.2024 року. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач відзив на позов не подав, суд вважає за можливе ухвалити по справі судове рішення на підставі письмових доказів, які наявні у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] ( Позивач), батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , даний факт підтверджується повторним свідоцтвом про народження від 04.10.1991, серія [NUMBER] ( а.с. 25). 19.10.1995 року матір Позивача [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 19.10.1995, серія [NUMBER] ( а.с. 8). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, від 24.11.2016, серія [NUMBER] ( а.с. 11). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.01.2022 (а.с. 17) та інформаційною довідкою Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому ( а.с. 15). Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Виконавчим комітетом Степногірської селищної ради від 21.08.2023 №968/02, за даними реєстру територіальної громади Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області гр. [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS] з 24.01.2000 року по день смерті [INFO] . На день її смерті разом з нею за даною адресою мешкали та були зареєстровані: чоловік [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] ( а.с. 27). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , яка належала останній на підставі договору купівлі-продажу від 05.01.2000 року та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,14 га, розташована на території Долинської сільської ради, яка належала останній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 09.08.1999 року, який зареєстрована в Книзі записів Державних актів на право власності на землю за №23 ( а.с. 18). Згідно Акту про пожежу від 27.06.2023, 27.06.2023 о 14 год. 20 хв. двохповерховий житловий багатоквартирний будинок [ADDRESS] , а також житлові квартири на першому, другому поверхах та дах пошкоджено пожежею, внаслідок потрапляння боєприпасів та їх уламків під час бойових дій ( а.с. 31-32). Спадкоємцями померлої [PERSON] був її чоловік - [PERSON] та є син - [PERSON] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син - [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не складала. 01.08.2023 Позивач звернувся до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори ЦМУ МЮ ( м. Київ) з заявою про оформлення спадкових прав після померлої [INFO] [PERSON] . Відповіддю від 01.08.2023 №656/01-16 Позивачеві було відмовлено в оформленні спадщини, оскільки перевіркою даних Спадкового реєстру, що передбачена п.п 2.4 п.2 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 №296а/5, було встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. було заведено спадкову справу 74/2017, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №витягу 76269082 від 20.07.2023. Оскільки заведення спадкової справи відбулося з дотриманням вимог ст. 1221 ЦК України, спадкова справа заведена за місцем подання першої заяви спадкоємців - необхідності витребувати вказану справу для подальшого її провадження не вбачається можливим, у зв`язку з чим було рекомендовано вирішити питання в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно. ( а.с. 30, 16). Відповідно до ч. 1\~ст.\~4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно з п.п. 2.4 п. 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Згідно з п.п. 2.8 п. 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій якщо спадщина була відкрита на окремих територіях України до початку їх тимчасової окупації, введення воєнного стану та щодо якої спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі, але не була закінчена, внаслідок знищення спадкової справи або відсутності доступу до місця її зберігання у зв`язку з тимчасовою окупацією чи веденням бойових дій, будь-який (будь-яка) приватний нотаріус (державна нотаріальна контора), до якого (якої) звернувся спадкоємець для завершення спадкування, продовжує провадження такої спадкової справи на підставі відповідної заяви спадкоємця. При прийнятті заяви нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність зареєстрованої спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [PERSON] було відмовлено в оформленні спадщини, оскільки було встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. було заведено спадкову справу 74/2017. З наведеного вбачається, що для оформлення своїх спадкових прав [PERSON] необхідно було б звернутися саме до нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В., за місцезнаходженням спадкової справи 74/2017. Втім, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»,\~Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого\~Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX\~(зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022), затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та змінами внесеними\~указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який наступними Указами Президента України неодноразово подовжувався та триває і на даний час. Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія тимчасово окупованих рф територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях. Василівська міська територіальна громада, за винятком\~с.\~Кам`янське,\~с.\~Плавні з 26.02.2022 року є тимчасово окупованою територією відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року за № 309 зі змінами і доповненнями. Відтак, станом на сьогоднішній день, спадкова справа № 74/2017, заведена 19.05.2017 після смерті [PERSON] , знаходиться на тимчасово окупованій рф території України, а отже Позивач позбавлений можливості звернутися з заявою до нотаріуса про оформлення спадкових справ за її місцезнаходженням, як вимагає того закон. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України\~визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 1258 ЦК України\~Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1\~ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті\~1268, статтях\~1269,\~1270 ЦК України. У справі, що розглядається, встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік - [PERSON] та син [PERSON] . Щодо позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на цілу квартиру [ADDRESS] суд зазначає наступне. Квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] 05.01.2000 року, тобто до 2004 року, до набрання чинності\~СК України, а тому при вирішенні справи суд вважає необхідно застосувати положення Кодексу про шлюб та сім`ю України ( далі КпШС України), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до\~ст. 22 КпШС, \~майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до\~ст.28 КпШС, в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-1662цс15 від 04.11.2015 року. На підставі викладеного, квартира [ADDRESS] є майном, нажитим подружжям за час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст. 370 ЦК України\~співвласники мають право на виділ натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установленні законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.\~ За життя подружжя [PERSON] та [PERSON] поділу або визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] не здійснило, тому суд вважає, що, відповідно до наведених положень закону, розміри їх часток у праві сумісної власності були рівними по 1/2. За змістом норми\~ст. 1268 ЦК України\~порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Виконавчим комітетом Степногірської селищної ради від 21.08.2023 №968/02, за даними реєстру територіальної громади Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області гр. [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS] з 24.01.2000 року по день смерті [INFO] . На день її смерті разом з нею за даною адресою мешкали та були зареєстровані: чоловік [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . З наведеного вбачається, що [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняли фактично, кожний по 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Таким чином,\~часткаквартири [ADDRESS] [PERSON] становила 3/4, а частка [PERSON] - 1/4, а отже, позовна вимога [PERSON] щодо визнання за ним право власності на квартиру [ADDRESS] підлягає частковому задоволенню. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,14 га, яка розташована на території Долинської сільської ради, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 09.08.1999 року, який зареєстрована в Книзі записів Державних актів на право власності на землю за №23, суд зазначає\~наступне. Відповідно до ст. 6 Земельного кодексу України (в редакції від 18.12.1992 року №561-ХIII), зокрема, безоплатно у власність громадян передаються земельні ділянки для ведення сільського ( фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею. Отже, кожен громадянин України може скористатися нормою безоплатної приватизації земельних ділянок один раз по кожному цільовому призначенню. \~\~\~\~\~\~ 09.08.1999 року [PERSON] на підставі рішення Долинської сільської ради народних депутатів від 31.03.1999 року отримала у власність земельну ділянку загальною площею 5,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №23. Отже, [PERSON] , як громадянкою України, було використано право на безоплатне отримання частини земельного фонду та отримано Державний акт на право приватної власності на землю. Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 р. у справі №626/4/17 (провадження №61-29004св18), згідно якого відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року\~статтю 61 СК України\~доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі\~Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість\~статтю 57 СК України\~доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до\~СК України\~правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі\~\~№ 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18). Таким чином,\~оскільки судом\~було встановлено,\~що земельна\~ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,14 га, розташована на території Долинської сільської ради, яка належала останній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 09.08.1999 року, який зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право власності на землю за №23, була набута [PERSON] внаслідок безоплатної передачі в приватну власність земельні ділянки із земель державної власності, то вона є її особистою власністю, а отже [PERSON] та [PERSON] прийняли зазначену земельну ділянку у спадщину після смерті [PERSON] фактично, по 1/2 частині кожний. На підставі викладеного, позовна вимога [PERSON] про визнання за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,14 га, розташованої на території Долинської сільської ради, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 09.08.1999 року, який зареєстрована в Книзі записів Державних актів на право власності на землю за №23, підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial