Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Представник позивача адвокат Климович Т.Д. просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на корить позивача додаткових витрат на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в сумі 20 075 гривень, з передбачених ст. 180, 181, 185, СК України підстав. Позовні вимоги представник обґрунтувала тим, що на утримання неповнолітньої дочки сторін Христини з відповідача рішенням Любомльського районного суду стягуються аліменти, які останній сплачує не регулярно, у додаткових витратах на дитину участі не приймає. У зв`язку із навчанням дочки у Любомльській дитячій музичній школі, придбанням музичного інструменту та самокату, позивачка понесла додаткові витрати на дитину, у зв`язку із чим на підставі ст.185 СК України просить стягнути з відповідача половину понесених позивачем таких витрат. Провадження в справі відкрито ухвалою від 11 грудня 2023 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В межах встановленого судом строку відповідач подав відзив на позовну заяву. У ньому вказав, що проти позову заперечує частково. Вказав, що заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня та він має бажання приймати участь у додаткових витратах на дитину, однак позивач не бажає планувати та узгоджувати з ним спільні витрати на дитину. Витрати визначені позивачем в позові вважає завищеними та необґрунтованими, а своє матеріальне становище таким, що не дозволяє забезпечити повну оплату таких витрат. У зв`язку із чим просить позов задовольнити частково та стягнути з нього додаткові витрати на утримання доньки в розмірі 5000 гривень. Крім цього просив відмовити позивачці у стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу. Заявив клопотання про витребування відомостей про суми нарахованого доходу за 2023 рік [PERSON] 29 грудня 2023 року позивач подала відповідь на відзив відповідача, у якому вказала, що наведені відповідачем доводи не звільняють його від обов`язку на належному рівні утримувати дитину. Заперечення на відповідь на відзив відповідач не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 01 квітня 2022 року у справі № 163/2410/21 збільшено розмір стягуваних за рішенням - судовим наказом Любомльського районного суду Волинської області від 06.04.2020 року аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1400 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01.01.2024 року заборгованість за вищевказаним рішенням у відповідача відсутня, що підтверджується розрахунком державного виконавця Любомльського ВДВС у Ковельському районі Волинської області ЗМУ МЮ. Відповідно до характеристики на [PERSON] , яка видана директором Любомльської дитячої музичної школи, дочка сторін з 01.09.2023 року навчається в першому класі за фахом фортепіано. У зв`язку із чим позивач придбала музичний інструмент - фортепіано, вартістю 37 000 тисяч гривень, що підтверджується фіскальним чеком №4000341989 від 01.10.2023. За навчання дочки у музичній школі позивачем, відповідно до фіскальних чеків №№1218039311, 1244988001, оплачена вартість навчання в загальній сумі 1800 гривень. Крім цього, для розвитку фізичної активності дочки позивач придбала самокат вартістю 1350 гривень, що підтверджено накладною від 18.06.2022. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч.2 ст.51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями ст.185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, указана норма стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно до частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо. Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно доч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та 09 вересня 2019 року в справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19). У даному випадку дочка сторін [PERSON] , будучи неповнолітньою, навчається у Любомльській дитячій музичній школі на платній основі. Очевидним є те, що здобуття музичної освіти є тими особливими обставинами (розвитком здібностей дитини), на які батьки зобов`язані нести додаткові витрати. Отже, навчання дитини у музичній школі є особливою обставиною, покликаною розвитком її здібностей, а тому такі витрати слід віднести до додаткових. Позивачем надано достатні, належні та допустимі докази, що підтверджують понесені нею додаткові витрати, пов`язані із навчанням доньки. При цьому суд у даному випадку враховує й вартість навчання, яка по своїй сумі відповідає критеріям розумності. Щодо витрат понесених за придбання самоката, суд вважає, що така покупка позитивно впливає\~на фізичний\~розвиток дитини,\~а також\~на розвиток\~координації рухів й активного способу життя дитини, зумовлено розвитком здібностей у дитини, а тому ці витрати слід кваліфікувати як додаткові. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що виховання дітей передбачає спільне забезпечення батьками їх інтересів та розвитку, одночасно батьки між собою повинні обумовлювати та узгоджувати не обов`язкові та відворотні витрати, а також обговорювати та погоджувати додаткові витрати, які не викликані особливими обставинами і можуть в майбутньому призвести до виникнення спору. На переконання суду понесені позивачем, у відповідній частині, витрати на придбання музичного інструменту - фортепіано, вартістю 37000 гривень, є завищеними в контексті фінансових можливостей відповідача, які при цьому не погоджені з останнім, відповідно понесені без врахування його матеріального становища. Позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність придбання музичного інструменту саме такої вартості, не навела переконливих мотивів вибору такого інструменту, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини, а тому при вирішуючи питання стосовно розміру додаткових витрат, які підлягають стягненню з відповідача, за покупку фортепіано суд бере до уваги надану відповідачем інформацію щодо вартості музичних інструментів, та визначає таку вартість з мотивів реальної фінансової спроможності відповідача в розмірі 16850 гривень, половина з якої підлягає стягненню з відповідача. З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що додаткові витрати на утримання неповнолітньої [PERSON] є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в розмірі 10000 грн., що становить половину від визначеної судом реальної спроможної вартості музичного інструмента, вартості самоката та оплати за навчання. Що стосується клопотання відповідача про витребування відомостей про суми нарахованого доходу за 2023 рік [PERSON] , суд вважає, що його задоволення є недоцільним, так як позивач не заперечує свою неспросможність оплати додаткових витрат на дитину, а посилається на солідарний обов`язок батьків щодо утримання дитини. Крім цього при вирішенні питання про стягнення фактично понесених витрат, судом враховується матеріальне становище відповідача щодо можливості забезпечення оплати таких витрат, а не позивача, тому у задоволенні такого клопотання відповідача суд відмовляє. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно із частиною третьою статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копія договору № 129/23 про надання правничої допомоги від 28.11.2023 року; додаток №1 до договору; акти прийому-передачі виконаних робіт; квитанцію від 06.12.2023 відповідно до яких вартість послуг наданих адвокатом становить 3000 грн. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). Дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, кількість судових засідань, присутність на них адвоката позивача, а також тривалість судових засідань, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, із відповідача [PERSON] підлягає стягненню в користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1494гривень (10 000 / 20 075 х 100 = 49,80%; 3000грн. х 49,80% = 1494). Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із чим, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог: 10 000 / 20 075 х 100 = 49,80% або 603 гривні 18 копійок (1211,20 х 49,80%), іншу частину компенсувати за рахунок держави, так як позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial