Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Представник позивача - адвокат Давигора С.А., в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, у якій просить суд: - визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,9059 га, яка розташована на території Сагунівської сільської ради Черкаська область, Черкаський район, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7124985500:02:005:0309 після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] . Померлий [PERSON] є рідним батьком сторін. На день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також, день смерті в домогосподарстві крім померлого були зареєстровані такі особи: [PERSON] , 1949 року народження, [PERSON] , 1974 року народження, та [PERSON] , 1990 року народження. Зокрема, представник позивача зазначає, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,91 га, яка розташована на території Сагунівсьої сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 080220 виданого 26 липня 2004 року. Водночас, представник позивача вказує, що після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] не проживала спільно із батьком, однак подала до приватного нотаріуса Черкаського районної нотаріальної контори Дудки Г.І., заяву про прийняття спадщини. Після подання заяви про прийняття спадщини позивач повідомила нотаріусу, що вона має намір оформляти спадщину після смерті батька, а саме бажає оформити право на земельну ділянку та нотаріусу були надані відповідні документи, які засвідчували право батька на об`єкт нерухомості. Проте, при заведенні спадкової справи позивачем були надані відомості про місце відкриття спадщини, а також осіб, які були зареєстровані із померлим батьком на дату його смерті. Відповідач у справі, є рідним братом позивача та рідним сином померлого [PERSON] . До нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини відповідач не подавав, а відтак виявив свій намір про відмову від прийняття спадщини на спадкове майно батька. Після закінчення установленого законом терміну позивач звернулася до нотаріуса аби отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, як єдиний спадкоємець. Відповідач у справі спадщину батька не прийняв, оскільки на дату смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , був лише зареєстрованим, а фактично проживав в іншій територіальній громаді. На підтвердження вказаних обставин позивач надає суду довідку Новодмитрівської сільської ради № 423/02-17 від 04 серпня 2023 року про те, що [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації із червня 2021 року і по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю сім`єю. Зокрема, представник позивача, зауважує, що відповідач спадщину після смерті батька не прийняв, бо не проживав разом із померлим на дату його смерті, при цьому позивач надала дані документи нотаріусу для проведення нотаріальних дій. Окрім того, нотаріусу була подана довідка Сагунівської сільської ради № 279 від 26 вересня 2023 року згідно якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично на території Сагунівської ОТГ не проживає. А тому, представник позивача стверджує, що відповідач не прийняв спадщину в розумінні вимог статті 1268 ЦК України і наразі не може успадкувати нерухоме майно померлого [PERSON] . Приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Дудка Г.І. на заяву позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім`я надала листа (не постанову) за вих. № 231/02-14 від 16 листопада 2023 року згідно якого повідомила, що відомостей щодо іншої реєстрації місця проживання спадкоємця [PERSON] на день смерті його батька [PERSON] у нотаріуса немає, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом буде видаватися на ім`я [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. У разі незгоди з такою видачою свідоцтв позивач можете звернутися в судові органи. Представник позивача зауважує, що для нотаріуса виключним є місце реєстрації спадкоємців, хоча норма матеріального права вказує про постійне місце проживання спадкоємця із спадкодавцем на дату його смерті, як підставу вважати такого спадкоємця таким, що фактично прийняв спадщину. Відтак, представник позивача стверджує, що [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, а у нотаріуса немає законних підстав вважати його спадкоємцем. За вказаних обставин позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 16 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 19 березня 2024 року. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача за ордером - адвокат Давигора С.А. у адресованій суду заяві заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, а справу слухати без її участі та позивача. Відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву, у якій розгляд справи просив проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Згідно із частиною першою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За приписами частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги думки учасників справи, викладені ними у поданих до суду письмових заявах, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28 червня 2022 року Черкаським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 398. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Із Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 080220 від 26 липня 2004 року вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 7124985500:02:005:0309, загальною площею 0,91 га, що розташована на території Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 07 грудня 2023 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9933409792023 від 07 грудня 2023 року вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7124985500:02:005:0309, загальною площею 0,9059 га. З копії довідки № 280 від 26 вересня 2023 року, виданої виконавчим комітетом Сагунівської сільської ради, вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а також, день смерті з ним були зареєстровані такі особи: [PERSON] , 1949 року народження, [PERSON] , 1974 року народження, та [PERSON] , 1990 року народження. Також, судом встановлено, що померлий [PERSON] є рідним батьком [PERSON] та [PERSON] . Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12 вересня 2014 року вбачається, що позивач після укладення шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно копії довідки № 279 від 26 вересня 2023 року, виданої виконавчим комітетом Сагунівської сільської ради, вбачається, що [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований але фактично на території Сагунівського ТГ не проживає. Відповідно до копії довідки № 423/02-07 від 04 серпня 2023 року, виданої Новодмитрівськоїю сільською радою Золотоніського району Черкаської області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації із червня 2021 року і по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю сім`єю. Відтак, суд констатує, що [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , дійсно зареєстрований але фактично на території Сагунівського ТГ не проживає. Як вбачається з копії листа приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Дудки Г.І. № 231/02-14 від 16 листопада 2023 року, видати свідоцтво про право на спадщину за законом на всю земельну ділянку площею 0,9059 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , неможливо в зв`язку з тим, що крім позивача спадкоємцем за законом є син спадкодавця [PERSON] , який спадщину прийняв, оскільки на день смерті спадкодавця проживав разом з ним за однією адресою. Відомостей щодо іншої реєстрації місця проживання спадкоємця [PERSON] на день смерті його батька [PERSON] у нотаріуса немає. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України заяву про відмову від спадщини в установлений шестимісячний термін спадкоємець до нотаріуса не подавав, а тому свідоцтва про право на спадщину за законом будуть видаватись на ім`я позивача та на ім`я [PERSON] в рівних частках. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Дудки Г.І., після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведено спадкову справу № 82/2012. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори 01 грудня 2022 року звернулася [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину видавалось. За вказаних обставин позивач не може реалізувати свої спадкові права. За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. За приписами статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Змістом положень статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що на час смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за вказаною адресою, фактично не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та проживає за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, судом встановлено, що відповідач протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав. Положеннями ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Крім того, Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця. Таким чином, суд вважає доведеним належними і допустимими доказами твердження позивача, що [PERSON] не проживав разом із спадкодавцем [PERSON] постійно по день його смерті за адресою: [ADDRESS] . Також, судом встановлено, що за [PERSON] , який помер [INFO] , зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,91 га, яка розташована на території Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7124985500:02:005:0309, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 080220 від 26 липня 2004 року. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України). Відтак, судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] , яка у встановлений законом строк подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті батька, якому за життя на праві власності належала земельна ділянка площею 0,91 га, що розташована на території Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7124985500:02:005:0309, інші спадкоємці першої черги із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Враховуючи надані докази, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову є обґрунтованим, не суперечить чинному законодавству, відповідає інтересам сторін у справі, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, оскільки докази протилежного відсутні. А тому, суд приймає визнання позову відповідачем та задовольняє позовні вимоги [PERSON] і визнає за нею право власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Відповідно до вимог частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, з урахуванням того, що позивач [PERSON] при зверненні до суду з позовною заявою сплатила 1 211 грн 20 коп. судового збору, а тому 50 % судового збору у розмірі 605 грн 60 коп. слід повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету. Враховуючи наведене та

Outcome: approved