Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Адвокат Степаненко А.Т. звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вищезазначеною позовною заявою. Посилався на те, що [PERSON] перебував у шлюбі з громадянкою [PERSON] . 27.11.2023року рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області у справі №722/2094/23 шлюб було розірвано. Під час шлюбу у позивача та відповідача народилось двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 02.03.2023 року [PERSON] засуджено Сторожинецьким районним судом Чернівецької області за вчинення кримінальних правопорушень за ч.1 ст.357, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. На даний час відповідачка перебуває у ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)» Вирок набрав законної сили 04.05.2023 року. Їхні спільні діти залишились проживати разом із батьком [PERSON] та проживають по даний час за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні своїх малолітніх дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Діти знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 23.08.2023 року зазначено, що [PERSON] з березня 2022 року призваний до лав Збройних Сил України, його дружина [PERSON] більше двох років як покинула сім`ю та дітей, на даний час, відбуває покарання у місцях позбавлення волі. Матір позивача [PERSON] постійно хворіє (загальне захворювання) та за станом здоров`я ніде не працює. Відповідно до характеристики наданою старостою Братанівського старостинського округу Дністровського району Чернівецької області [PERSON] [INFO] , характеризується з позитивної сторони. Окрім того, відповідно до характеристики наданої Державною установою «Збаразька виправна колонія (№63)» стосовно засудженої [PERSON] , [INFO] , за період відбування покарання вона характеризується посередньо, заходів стягнень та заохочень не мала, законні вимоги виконує під контролем. На даний час не залучена до праці в установі, оскільки відсутні достатні навички для отримання будь-якої роботи. Також зазначено, що виконує роботи із самообслуговування, але власної ініціативи не проявляє. Приймає участь у виконанні робіт по благоустрою установи виконання покарань тільки в порядку черговості, не розуміє їх необхідність, в основному займає відсторонену позицію. Хоч вину у скоєному злочині на судовому засіданні визнала, проте не усвідомлює пагубність протиправної поведінки, суспільну небезпеку вчиненого злочину, не готова до самостійного загальноприйнятого соціально - нормативного життя у суспільстві, чітких позитивних планів на майбутнє не висловлює. Рішенням комісії установи від 10.07.2023 року (протокол №16) відмовлено у застосуванні ст.82 КК України. Згідно висновку виконавчого комітету Сокирянської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] аргументований наступним чином: «З 2021 року [PERSON] залишила своїх дітей на [PERSON] та більше не з`являлась до них, не і цікавилась їх долею. Батько самостійно займається вихованням, навчанням та розвитком синів. Під час відвідування сім`ї працівниками Служби у справах дітей було встановлено, що умови проживання задовільні. Для дітей створені місця для відпочинку та навчання. Під час розмови малолітні діти повідомили, що матір дуже давно не бачили. Вони проживають з бабусею [PERSON] . [PERSON] фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, оскільки не забезпечує дітей предметами першої не дохідності, необхідним харчуванням, відповідним медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з синами в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Враховуючи вище вказане та з метоюсоціального захисту дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та їх права на повноцінний розвиток, створення належних умов для психологічної адаптації, виховання та розумового розвитку, виконавчий комітет Сокирянської міської ради, як орган опіки ті піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] ». Просить позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, однак представник подав до суду заяву про проведення судового засідання без його присутності та присутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак нею надіслано до суду заяву від 07.02.2024 року, згідно якої вказала, що позовні вимоги не визнає. Також, зазначила, що на даний час опікується своїми дітьми в міру своєї можливості. Будь- яких інших клопотань та відзиву на позов не подавала. Представник третьої особи - голова Сокирянської міської ради Чернівецької області Козак В.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про проведення судового засідання без його присутності, також зазначив про відсутність заперечень на дану позовну заяву. Суд, врахувавши думку всіх учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд дійшов висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Сокирянського районного суду від 27.11.2023 року Чернівецької області розірвано. Позивач та відповідачка є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 04.05.2018 року видане Сокирянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №92. Також, позивач та відповідачка є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 21.12.2019 року видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Сокирянському району та місту Новодністровську Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №289. Згідно копії вироку Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02.03.2023 року [PERSON] засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за ч.1 ст.357, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 04.05.2023 року вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02.03.2023 року відносно [PERSON] залишено без змін. вирок вступив в законну силу 04.05.2023 року, на даний час відповідачка перебуває у ДУ «Збаразька виправна колонія (№ 63)». Згідно характеристики затвердженої 25.09.2023 року начальником установи «Збаразька виправна колонія (№63)» Макар А., зазначено, що [PERSON] відбуває покарання в даній установі з 01.06.2023 року по даний час. За період відбування покарання вона характеризується посередньо, заходів стягнень та заохочень не мала, законні вимоги виконує під контролем. На даний час не залучена до праці в установі, оскільки відсутні достатні навички для отримання будь-якої роботи. Також зазначено, що виконує роботи із самообслуговування, але власної ініціативи не проявляє. Приймає участь у виконанні робіт по благоустрою установи виконання покарань тільки в порядку черговості, не розуміє їх необхідність, в основному займає відсторонену позицію. Вину у скоєному злочині на судовому засіданні визнала, проте не усвідомлює пагубність протиправної поведінки, суспільну небезпеку вчиненого злочину, не готова до самостійного загальноприйнятого соціально - нормативного життя у суспільстві, чітких позитивних планів на майбутнє не висловлює.Згідно рішенням комісії установи від 10.07.2023 року (протокол №16) відмовлено у застосуванні ст.82 КК України. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб виданої старостою Братанівського старостинського округу Дністровського району Лєснік В. за №439/19/-21/13 від 23.08.2023 року, зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , відповідачка [PERSON] , яка відсутня з 2021 року, діти [PERSON] та [PERSON] , та мати позивача [PERSON] . Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов №440/19-21/13 від 23.08.2023 року виданим Селищанським старостинським округом Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області комісією у складі спеціаліста по питаннях соціального захисту населення [PERSON] , діловода Селищанського старостинського округу Симак Т.В. та старости Селищанського старостинського округу Лєснік В.М., зазначено, що [PERSON] з березня 2022 року призваний до лав Збройних Сил України, його дружина [PERSON] більше двох років як покинула сім`ю та дітей і на даний час відбуває покарання у місцях позбавлення волі. Матір заявника [PERSON] постійно хворіє (загальне захворювання) та за станом здоров`я ніде не працює. Відповідно до характеристики посвідченою старостою Братанівського старостинського округу Дністровського району Чернівецької області [PERSON] [INFO] , уродженець села Селище Дністровського (колишнього Сокирянського) району Чернівецької області зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , характеризується з позитивної сторони. За час проживання у селі Селище скарг від жителів села в старостинський округ не надходило. Також вказано, що він є батьком, який піклується за своїми дітьми, виховує їх бо дружина перебуває у місцях позбавлення волі. На даний час [PERSON] мобілізований до лав ЗСУ, його діти перебувають разом із бабусею [PERSON] , 1968 року народження, яка постійно хворіє, та за станом здоров`я доглядати за двома малолітніми дітьми не може. Згідно рішення виконавчого комітету Сокирянської міської ради Чернівецької області за №04 від 16.01.2024 року, прийнято рішення згідно якого затверджено висновок виконавчого комітету Сокирянської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею загальної середньої освіти. Як зазначено у ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27.09.1991 року, (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У 6 принципі Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні норми закріплені у Сімейному кодексі України, зокрема, згідно ч.ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч.1 ст.9 Конвенції вказано, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно ч.4 ст.164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно до ст.165 СК України мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки судом з достовірністю встановлено, що вона з 2021 року по даний час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, покинула дітей, не цікавиться матеріальним, моральним та духовним життям дітей, не цікавиться їх розвитком, з 01.04.2022 року по даний час перебуває в місцях позбавлення волі, що у сукупності суперечить інтересам дітей. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ч.ч.1,2 ст.20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Суд роз`яснює, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Суд також роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. У відповідності до вимог ч.ч.2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.ч.1,2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідачка є особою працездатного віку, а тому, враховуючи об`єктивні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідачки на утримання дітей підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частки усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави у зв`язку з задоволенням позовних вимог позивача. На підставі 20,27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27.09.1991 року, ст.ст.150,155,164-167,171,180-183,191,212,243-244 Сімейного кодексу України, ст.60 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved