Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що з початку укладення шлюбу, між нею та відповідачем не склалися справжні сімейні відносини. У зв`язку із різними поглядами на сімейне життя та несумісність характерів між сторонами почали виникати постійні непорозуміння, конфлікти та сварки. Як наслідок, з січня 2019 року подружжя не веде спільного господарства, подружніх стосунків не підтримує, що в свою чергу призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.03.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні підтримала. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов\~підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 02 жовтня 2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб між [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2955, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі народилася син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, долученою позивачем до матеріалів позовної заяви. Вимог щодо визначення місця проживання дитини, її подальше утримання та участі у вихованні позивачем не заявлено. Майнового спору між подружжям у цьому провадженні немає. Шлюбні стосунки\~між позивачем та відповідачем\~припинені, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними, шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги вищенаведене та враховуючи те, що шлюб ґрунтується на засадах добровільності, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання, примирення між сторонами після звернення до суду з позовною заявою не відбулось, тобто є неможливим, сімейний розлад носить тривалий та постійний характер, сім`ю поновити неможливо, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову. Розподіл судових витрат слід провести на підставі ст. 141 та ст. 142 ЦПК України Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved