Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] через адвоката Веред М.П. в червні 2021 року звернувся до суду з позовними вимогами до Печерського управління поліції ГУНП у м.Києві про зняття арешту з майна. В обгрунтування позову вказує, що [PERSON] являється власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить йому на праві власності на підставі договору дарування квартири від 26.01.2009 р., зареєстрованого в реєстрі за № 199, та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим В.А. право власності зареєстровано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Зазначає, що в квітні 2021 року йому стало відомо, що на належну йому на праві власності квартиру накладено арешт. Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 259006397 від 31.05.2021 року, на квартиру [ADDRESS] 06.03.2009 року реєстратором першої Київської державної нотаріальної контори зареєстровано обтяження за № 852891за постановою К.С. № 56-2173 від 05.03.2009, виданою слідчим Печерського РУ ГУ МВС України в м.Києві Заворотним В.В. Відповідно даного запису про обтяження власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зазначено [PERSON] , проте на момент винесення слідчим постанови від 05.03.2009 року та накладення арешту вказана квартира [PERSON] на праві власності не належала. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 259007232 від 31.05.2021 року, критерієм пошуку якої є особисті дані, саме [PERSON] інформація щодо арешту належного на праві власності майна відсутня. Просить суд скасувати арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено реєстратором Першої Київської державної нотаріальної контори за постановою К.С. № 56-2173 від 05.03.2009 року, виданою слідчим Печерського РУ ГУ МВС України в м.Києві Заворотним В.В. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 11.06.2021 року відмовлено у відкритті провадження. Постановою Київського апеляційного суду від 20.10.2021 року ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 11.06.2021 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу передано судді Яценко Н.О. 27.10.2021 року. Ухвалою від 29.10.2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження. 16.09.2022 року до суду подано клопотання представника відповідача в якому він посилався на те, що в процесі розгляду справи підіймалося питання про сумніви щодо належності відповідача по вказаній справі з тих підстав, що є неоднозначна судова практика щодо питання наявності правонаступництва Печерського районного управління поліції МВСУ у м.Києві та статусу юридичної особи Печерського управління ГУНП у м.Києві, а тому просив провести заміну відповідача замість Печерське управління поліції ГУНП у м.Києві залучити Головне управління поліції у м.Києві. Ухвалою від 16.09.2022 року з занесенням до протоколу судового засідання проведено заміну відповідача Печерське управління поліції ГУНП у м.Києві замінено на Головне управління поліції у м.Києві, а також залучено відповідачем Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві. Ухвалою від 27.02.2023 року з занесенням до протоколу судового засідання за клопотанням представника відповідачів витребувано з Печерського районного суду міста Києва копію вироку відносно [PERSON] , який надійшов до суду 19.12.2023 року. Розгляд справи судом неодноразово відкладався з об`єктивних причин. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував, з обставин викладених у позові. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечував, з посиланням на те, що відповідачами права позивача не порушені та при постановлені судового рішення просив суд врахувати вирок Печерського районного суду міста Києва від 19.10.2011 року відносно [PERSON] та відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Як доводить суду позивач, він є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 26.01.2009 р., зареєстрованого в реєстрі за № 199, та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим В.А. право власності зареєстровано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 259006397 від 31.05.2021 року, на квартиру [ADDRESS] 06.03.2009 року реєстратором першої Київської державної нотаріальної контори зареєстровано обтяження за № 852891за постановою К.С. № 56-2173 від 05.03.2009, виданою слідчим Печерського РУ ГУ МВС України в м.Києві Заворотним В.В. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів тощо. Як убачаєтсья з матеріалів справи вироком Печерського районного суду міста Києва від 19.10.2011 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ст.ст.190 ч.2, 190 ч.3, 190 ч.4 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Задоволено цивільні позови та стягнуто з [PERSON] на користь: [PERSON] - 97710 грн.; [PERSON] - 249415 грн.; [PERSON] - 488331 грн.47 коп; [PERSON] - 76760 грн.; [PERSON] - 82000 доларів США; [PERSON] - 370762 грн. 50 коп.; [PERSON] - 51150 грн.; [PERSON] - 332262 грн.50 коп.; [PERSON] - 15000 доларів США.; [PERSON] - 8000 грн. та 16000 доларів США; [PERSON] - 15980 грн. Майно [PERSON] , на яке постановою слідчого Печерського РУ ГУ МВС України в м.Києві, накладено арешт, в тому числі від 27.11.2009 р. - на квартиру [ADDRESS] , яка на праві власності належить сину підсудного [PERSON] , - з метою забезпечення цивільних позовів потерпілих та конфіскації майна залишити під арештом. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду міста Києва від 10 липня 2011 року апеляційну скаргу засудженого [PERSON] залишено без задоволення, а вирок Печерського районного суду м.Києва від 19 жовтня 2011 року, яким [PERSON] засуджений за ст.ст.190 ч.2, 190 ч.3, 190 ч.4, 70 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна - залишено без змін. Згідно ч. 3 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Враховуючи, що під час судового засідання установлено, що позов пред`явлено до Печерське управління поліції ГУНП у м.Києві яке судом замінено на Головне управління поліції у м.Києві, а також залучено відповідачем Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, а не до осіб, в інтересах яких було накладено арешт, тобто до неналежного відповідача, клопотання про залучення належних відповідачів не надходило, а також враховуючи відсутність у суду відповідно до ст. 51 ЦПК України процесуальних повноважень на самостійну заміну неналежного відповідача належним, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed