Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

30.10.2023 року позивач [PERSON] через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 18.11.2021 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, який оформлений розпискою, відповідно до якого вона передала відповідачу у борг 300000 грн., які останній зобов`язався повернути до 01.07.2023 року. Однак, запозичені кошти [PERSON] на даний час так і не повернув бодай частково. При цьому, відповідач продовжує ухиляється від взятих на себе зобов`язань. Враховуючи наведене та з огляду на положення ч. 2 ст. 625 ЦПК України, просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь борг за договором позики в розмірі 300000 грн. нараховані на суму заборгованості 3 % річних в розмірі 2811 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2024 року у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Волинського НДЕКЦ МВС України, провадження на час проведення експертизи зупинено (а.с. 59-61). 22.02.2024 року від експерта Волинського НДЕКЦ МВС України надійшло клопотання № СЕ-19/103-24/2322-ПЧ_ від 19.02.2024 року про витребування додаткових документів, які містять вільні або умовно-вільні зразки підпису відповідача [PERSON] (а.с. 67-68). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.02.2024 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості було поновлено, з метою забезпечення виконання стороною відповідача клопотання експерта Волинського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/103-24/2322-ПЧ_ від 19.02.2024 року (а.с. 71). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.03.2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Кумановського Л.М. про призначення судової почеркознавчої експертизи було відмовлено (а.с. 100-101). До початку судового засідання представником позивача було подано до суду заяву, у якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 39). Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, суду пояснив, що грошові кошти в сумі 300000 грн. були передані позивачкою відповідачу [PERSON] для їх зберігання останнім, вони можуть бути повернуті позивачці на першої її вимогу. З даного приводу будь-яких розписок його довіритель не складав. Також суду пояснив, що для забезпечення проведення судової почеркознавчої експертизи будь-яких додаткових документів, окрім тих, яким вже надана судом правова оцінка, він зібрати не може. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Судом встановлено, що 18.11.2021 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено Договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивачки в борг 300000 грн., та які зобов`язався повернути останньому до 01.07.2023 року. Факт отримання [PERSON] грошових коштів в якості позики підтверджується Розпискою від 18.11.2021 року, власноруч написаною відповідачем, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с. 10, 46). Представник відповідача в ході розгляду справи заперечував факт написання його довірителем вищевказаної розписки, проте отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у сумі 300000 грн. не заперечував. Однак, суд оцінює критично вищевказані доводи з огляду на таке. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2024 року за клопотанням представника відповідача у справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу на предмет з`ясування факту вчинення [PERSON] розписки від 18.11.2021 року та проставлення у ній власного підпису, а також відмовлено у задоволенні клопотання про долучення письмових доказів (а.с. 59-61). Вищевказаною ухвалою було встановлено, що надані представником відповідача вільні зразки підпису [PERSON] , які містяться в оригіналах квитанцій платіжних інструкцій в кількості 20 одиниць, не можуть бути надані в розпорядження експерта, оскільки суд позбавлений можливості переконатися, що вони беззаперечно виконані відповідачем, а тому не можуть вважатися достовірними матеріалами для проведення експертного дослідження. У свою чергу, на забезпечення проведення вищевказаного експертного дослідження в розпорядження експерта було надано наступні оригінали почеркового матеріалу, в якому відображені рукописні підписи [PERSON] : розписка від 18.11.2021 року, вчинена від імені « [PERSON] »; експериментальні зразки підпису [PERSON] , виконані в положеннях сидячи та стоячи на 60 аркушах. Так, 22.02.2024 року до суду від судового експерта Волинського НДЕКЦ МВС України надійшло клопотання № СЕ-19/103-24/2322-ПЧ_ від 19.02.2024 року про витребування додаткових документів, які містять вільні або умовно-вільні зразки підпису відповідача в обсязі, який буде достатнім для об`єктивного та повного з`ясування обставин, які є предметом дослідження. У вказаному клопотанні зазначено, що достатньою кількістю почеркового матеріалу, необхідних для порівняльного дослідження, є не менше ніж 10 документів (а.с. 67-68). Також судовий експерт Волинського НДЕКЦ МВС України у своєму клопотанні № СЕ-19/103-24/2322-ПЧ_ від 19.02.2024 року роз`яснив, що відповідно до методики проведення судової почеркознавчої експертизи - вільні зразки підпису досліджуваної (перевіряємої) особи, повинні відповідати вимогам достовірності (тобто беззаперечній, безсумнівній належності рукописів або підписів саме тій особі, чиїми зразками вони служать). Оскільки зупинення провадження в цивільній справі № 161/18858/23 унеможливлювало витребування таких документів поза межами здійснення судового провадження, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.02.2024 року провадження було поновлено (а.с. 71). Однак, в ході розгляду справи представник відповідача повідомив про неможливість надання документів із наявними у них вільних або умовно-вільних зразків підпису в зазначеному судовим експертом Волинського НДЕКЦ МВС України обсязі, які будуть відповідати вимогам достовірності. Суд зауважує, що стороні відповідача було забезпечено достатньо часу для збору почеркового матеріалу з метою забезпечення проведення судово-почеркознавчої експертизи, однак до вирішення спору до суті такий матеріал в розпорядження суду наданий не був, клопотання про його витребування, в кількості достатній для проведення експертизи, представником відповідачки не заявлено. Тобто, саме у такий спосіб сторона відповідача розпорядилася своїми процесуальними правами щодо предмету доказування на власний розсуд. Відтак, ані відповідачкою [PERSON] , ані його представником не надано жодних доказів, які б ставили під сумнів достовірність розписки від 18.11.2021 року. Суд також вважає надуманими доводи сторони відповідача з приводу того, що грошові кошти в сумі 300000 грн. були передані [PERSON] на користь [PERSON] для їх зберігання останнім та такі будуть повернуті позивачці за першої її вимоги, оскільки ані на дату відкриття провадження у даній справі, ані на дату постановлення даного судового рішення, відповідач не здійснив повернення спірної суми коштів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за договором позики, оформленим розпискою від 18.11.2021 року та не повернув [PERSON] запозичені кошти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За наведених обставин, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 300000 грн. У своєму позові [PERSON] також ставить питання про стягнення з відповідача трьох відсотків річних. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд зауважує, що відповідач згідно договору позики, оформленого розпискою від 18.11.2021 року, повинен був повернути на користь позивачки отримані в борг кошти 01.07.2023 року, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання для [PERSON] розпочалося 02.07.2023 року - в період дії в Україні воєнного стану, який триває по даний час. Із наведеного слідує, що вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] трьох відсотків річних за період з 02.07.2023 року по 24.10.2023 року є необґрунтованою та суперечить вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим у її задоволенні слід відмовити. За наведених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованостісудом задоволено частково, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 3000 грн. (Розрахунок: «розмір задоволених вимог: 300000 грн.» / «ціна позову: 302811 грн.» х «сплачений судовий збір: 3028,11 грн.»).

Outcome: partial