Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

20 лютого 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив ухвалити рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в період перебування у шлюбі з відповідачем [INFO] у них народилася донька [PERSON] . На даний час шлюб з відповідачем розірвано. Позивач зазначає, що після припинення шлюбних відносин, він переїхав на постійне місце проживання в місто Харків, колишня дружина зареєстрована та проживає разом з донькою у місті Одесі. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем не спілкується та сімейні стосунки не підтримує. Спору з відповідачем, щодо місця проживання дитини разом з позивачем ніколи не було. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Літвіновій І.А. Провадження у цивільній справі № 947/6403/24 відкрито ухвалою судді від 28.02.2024 року. Розгляд справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Представники третіх осіб Служби у справах дітей Одеської міської ради та Київської районної адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування до суду не з`явилися без пояснення причини неявки. Будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань суду не надавали. В судовому засіданні протокольною ухвалою до участі у справі третьою особою залучено неповнолітню [PERSON] , [INFO] . За згодою сторін підготовче провадження закрито. Суд відразу перейшов до розгляду справи по суті. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 24 листопада 2006 року. Шлюб було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, про що 24 листопада 2006 року складено відповідний актовий запис № 1211. В період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 26 серпня 2010 року, про що 17 липня 2007 року складено відповідний актовий запис № 1118. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2016 року по справі № 520/791/16 шлюб між сторонами було розірвано. В подальшому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що 21 вересня 2016 року складено відповідний актовий запис № 1872. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.05.2018 року по справі № 520/2607/18 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. [PERSON] народилася\~ [INFO] .\~Посилання позивача\~на те,\~що його\~донька є\~малолітньою \~помилкове,\~оскільки на\~час розгляду\~справи вона\~досягла 16-ти\~річного віку,\~а у\~відповідності до\~частини другої\~статті 6\~СК України\~малолітньою вважається\~дитина до\~досягнення нею\~чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно з ч. 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України встановлено, - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Чинним Сімейним кодексом України не передбачено можливості вирішення спору між батьками щодо місця проживання неповнолітньої дитини, оскільки згідно з ч. 3 ст. 160 СК України її місце проживання визначається самою неповнолітньою дитиною. В судовому засіданні встановлено і сторонами у справі підтверджено, що будь-якого спору з приводу місця проживання дитини у сторін не існує. Відповідач повністю погоджується з волею неповнолітньої доньки проживати з батьком та не заперечує проти цього. Позивач зазначає, що після припинення шлюбних відносин у 2018 рік він переїхав на постійне місце проживання в м. Харків. Помешкання йому на праві власності не належить. Але власники житла є близькими особами й не заперечують проти користування [PERSON] квартирою для проживання. Відповідач вказані обставини визнала. Між тим, будь-яких доказів проживання відповідача у місті Харків з 2018 року по цей час суду не надано. Неповнолітня [PERSON] , 2007 року народження, пояснила суду, що за місцем проживання батька у місті Харків ніколи не була, але бажає «змінити обстановку» і переїхати до нього. Мати проти цього ніколи не заперечувала. Судом перевірена інформація щодо реєстрації [PERSON] та встановлено, що з 29 листопада 2016 року й станом на цей час реєстрація місця проживання позивача не змінювалася та постійно значилася за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] . Тобто, місце проживання як позивача, так і відповідача і їх доньки зареєстровано у встановленому законом порядку за однією адресою. Суд наголошує, що позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: dismissed