Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітньою дитиною, яка обґрунтована наступним. [PERSON] з 18.10.2008 по 08.01.2019 перебував у шлюбі з [PERSON] . На підставі судового рішення по справі №367/5636/18 шлюб розірваний. За час перебування у шлюбі [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . На даний момент Позивач тимчасово знаходиться у Канаді, що відповідач використовує для унеможливлення спілкування Позивача з сином.Позивач як батько з метою виконання своїх батьківських обов?язків вимушений шукати будь-які можливості для спілкування зі своїм сином, хоч і знаходиться далеко, проте, намагається піклуватися про сина, пересилаючи йому речі, які вважає необхідними для повноцінного та всебічного розвитку, а відповідач навіть не отримує їх, чим позбавляє сина батьківського піклування.Також Позивач сплачував та сплачує всі необхідні витрати для повноцінного зростання та розвитку свого сина. У свою чергу, відповідач чинить перешкоди та всіма способами позбавляє позивача можливості спілкування з його сином.Відповідач змінила номер мобільного телефону сина, чим змушує позивача благати її про можливість поспілкуватись з сином та, незважаючи на неодноразові прохання позивача надати йому новий контакт сина, передати слухавку для розмови з сином, ігнорує позивача. Вказує про те, що у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа №367/795/18 провадження №2/367/554/2021 про стягнення аліментів. Позивач вважає, що даний позов був поданий з метою тиску на нього. Враховуючи викладене, просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні батька [PERSON] з сином [PERSON] . Визначити наступні способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , а саме: визначити кожний понеділок, середу та суботу з 15.00 год до 17.00 год, як дні та час для спілкування батька [PERSON] з сином [PERSON] за допомогою засобів, які підтримують аудіо та відео зв`язок. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, встановлення факту та зобов`язання батька вчинити дії, в якому зазначила наступне. 18.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який розірваний рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі №367/5636/18 від 07.12.2018 року. Рішення суду набрало законної сили, а сторони фактично не проживають разом з початку 2017 року. Від даного шлюбу у сторін є спільний син - [PERSON] , [INFO] . Спільна дитина станом на дату подання зустрічного позову зареєстрована та фактично проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи №2111 від 11.05.2021 та №2110 віл 11.05.2021. На даний час всі обов`язки по вихованню дитини, піклуванню про неї та її розвитку самостійно виконує матір. Так, позивач за зустрічним позовом вважає, що існують беззаперечні підстави для визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки батько перебуває постійно за кордоном. Вказує також про те, що зокрема, без нотаріальної згоди батька, вона позбавлена можливості виїхати разом з дитиною за кордон, зареєструвати та переїхати на постійне місце проживання з дитиною в більш комфортні умови, змінити навчальний заклад дитини. Таким чином, між сторонами немає чіткої домовленості про те, з ким буде проживати дитина, що в першу чергу, порушує інтереси дитини, оскільки позивач, з якою син постійно проживає з самого народження, позбавлена можливості в повній мірі сприяти його розвитку, оздоровленню, а також забезпечувати більш комфортні умови проживання за відсутності нотаріальних згод від відповідача. Після розірвання шлюбу позивач пропонувала відповідачу укласти договір, яким визначити місце проживання дитини, однак відповідач відмовився. Щодо обставин, які свідчать про те, що з метою якнайкращого забезпечення прав дитини, є визначення місця проживання дитини з матір`ю, зазначає наступне. Так, дитина, з самого народження проживає матір`ю, тоді як батько з 2017 року лише двічі приїхав до дитини не на довго. Тобто, дитина має особисту прихильність до матері, що підтверджується заключенням лікаря психолога від 27.07.2021. Крім того, дитина буде проживати в належних та звичних умовах в квартирі, яка належить позивачу на праві власності, що підтверджується актом обстеження житлових умов від 12.11.2021. Матір в повній мірі здатна потурбуватися про дитину. Згідно характеристики, що видана Ірпінським ліцеєм №3, вихованням дитини займається мама, батько школу не відвідує, успіхами сина не цікавиться, на батьківських зборах присутнім не був. Окрім того, в характеристиці зазначено про те, що дитина є зразковим учнем, має охайний зовнішній вигляд. Матір дитини має стабільний заробіток та гарну характеристику з місця роботи, є дисциплінованою та відповідальною. Відповідач добровільно не приймає участі у житті дитини, не цікавиться його успіхами, розвитком, у зручні йому дні та години телефонує сину, мало зважаючи при цьому на розпорядок дня сина. Батько фактично не визнає свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини навіть в мінімальному розмірі 2000 грн. Позивач також вказує про те, що не вчиняє жодних перешкод батьку у спілкуванні з сином, а тому вимога батька про усунення перешкод є формальністю з метою покладення на позивача безпідставних обов`язків усунути обставини, що можуть стати перепоною для спілкування батька з сином та які фактично можуть не залежати від волі матері. Просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Встановити факт неналежного виконання батьком - [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , [INFO] . У разі повного чи часткового задоволення первісного позову, забезпечити дитині технічні засоби, що підтримують аудіо та відео зв`язок, а також здійснювати щомісячну оплату витрат на забезпечення підтримання зв`язку з дитиною. В судовому засіданні позивач та представник позивача просили позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача просила в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином. До суду подавали заяву про розгляд справи у їх відсутність, просять прийняти рішення відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування. Заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 18.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який розірваний рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі №367/5636/18 від 07.12.2018 року. Від даного шлюбу у сторін є спільний син - [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Спільна дитина станом на дату подання первісного та зустрічного позову зареєстрована та фактично проживала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи №2111 від 11.05.2021 та №2110 віл 11.05.2021. Згідно Акту обстеження житлових умов від 12.11.2021 Службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, встановлено, що матір`ю дитини [PERSON] створено всі належні умови для проживання сина в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Згідно заключення лікаря психолога від 27.07.2021, дитина [PERSON] виявляє сильну надійну прив`язаність до мами, слабку амбівалентну прив`язаність до батька (реагує стривожено при розмові про батька, не може пригадати хороших подій, пов`язаних з татом, не хоче про нього говорити, засмучується). Маму характеризує як дуже хорошу, найбільше любить маму. Стосовно тата говорить про те, що бачив його тільки два рази, тата поїхав. Згідно характеристики ТОВ «Контрактно-дослідницька організація Іннофарм-Україна» від 21.05.2021, [PERSON] працює в товаристві на посаді фахівця ІІ категорії з отримання дозволів на проведення клінічних досліджень Департаменту підготовки клінічних досліджень. [PERSON] зарекомендувала себе дисциплінованим та відповідальним працівником. Батько [PERSON] проживав на час звернення до суду з позовом за кордоном та станом на дату розгляду справи проживає за межами України. До суду також було надано фотографії з телефонної переписки між сторонами, з яких вбачається, що дійти взаємної згоди щодо часу спілкування батька з сином сторони не можуть. На даний час матір з дитиною проживають в Польщі. Всі обов`язки по вихованню дитини, піклуванню про сина та його розвитку виконує матір. Рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 21.12.2021 №167/18 затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення способу участі батька у вихованні малолітнього сина. Так, орган опіки та піклування визначив спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , таким чином: кожен понеділок, середу та суботу з 19.00 год до 20.00 год за часом в Україні, за допомогою засобів, які підтримують аудіо та відео зв`язок; перші 10 онлайн зустрічей сина з батьком призначити в присутності матері [PERSON] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до положень ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського Суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», в яких зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на спілкування та виховання дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає його інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дитиною, дослідивши наявні у справі докази, зважаючи на рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини і вимог статей 157, 158 СК України, суд, врахувавши саме інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, дійшов висновку про задоволення первісного позову та визначення судом способу спілкування батька з сином, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідає інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання дитини, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування з сином, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини. Отже, з огляду викладене, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову. Щодо вирішення зустрічного позову. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч.2 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «М. С. проти України» суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13). При визначенні місця проживання дитини, з огляду на необхідність врахування найкращих інтересів дитини, суди мають встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанову Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17). В даному випадку, суд, враховуючи, що під час судового розгляду справи, позивачем за зустрічним позовом надано достатньо доказів на підтвердження того, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, беручи до уваги ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, прихильність дитини до матері, забезпечення дитині матір`ю якнайкращих умов для проживання та виховання, а також факт того, що станом на дату розгляду справи дитина проживає з матір`ю за кордоном, суд приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про встановлення факту неналежного виконання батьком - [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки суду не надано беззаперечних доказів того, що батько в повній мірі ухиляється від виконання батьківських обов`язків та не бажає приймати участі у вихованні сина. Щодо вимоги про забезпечення дитині технічних засобів, що підтримують аудіо та відео зв`язок, а також здійснення щомісячної оплати витрат на забезпечення підтримання зв`язку з дитиною, суд зазначає про те, що позивачем за зустрічним позовом не надано доказів того, що в дитини відсутня можливість для спілкування з батьком засобами технічного зв`язку. Стосовно здійснення щомісячної оплати вартості на забезпечення підтримання зв`язку з дитиною [PERSON] , суд вказує про те, що [PERSON] не обґрунтовано так вимогу та не зазначено вартості такого забезпечення, крім того, матеріальне забезпечення спільної дитини не є предметом розгляду даного спору та може бути вирішено в судовому провадженні. Враховуючи викладене, зустрічний позов суд задовольняє частково.

Outcome: partial