Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути з останнього на його користь заборгованість за кредитним договором № 467272-КС-001 від 05 червня 2023 року в розмірі 12 900,36 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 червня 2023 року між позивачем та відповідачем [PERSON] ,\~укладено договір\~№ 467272-КС-001\~про надання\~кредиту шляхом\~обміну електронними\~повідомленнями,\~який підписаний\~відповідачем відповідно\~до вимог Закону\~України «Про\~електронну комерцію».\~Відповідно до\~умов договору\~відповідач на засадах\~строковості,\~поворотності,\~платності отримав\~у кредит\~грошові кошти\~в сумі\~4\~000\~грн.,\~відповідач зобов`язався повернути\~грошові кошти\~та сплатити\~проценти за\~користування \~кредитом у\~порядку та\~на умовах,\~визначених договором. Позивач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, на умовах, визначених договором, а останній, підтвердивши виникнення зобов`язань, такі належним чином не виконав, у зв`язку із чим, станом на 02.11.2023 заборгованість становить 12\~900,36 грн. та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 4 000 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 8 300,36 грн., заборгованості по комісії в розмірі 600 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 10\~січня 2024\~року представником\~відповідача подано\~до суду\~відзив на\~позовну заяву,\~згідно якого,\~остання проти\~задоволення позову\~заперечує,\~вважає позовні\~вимоги безпідставними\~та недоведеними.\~Вказує,\~що позов\~не підлягає\~задоволенню,\~оскільки позивачем\~не надано\~детального розрахунку\~заборгованості,\~в тому\~числі і\~за відсотками.\~Також звертає\~увагу на\~те,\~що в\~паспорті споживчого\~кредиту,\~що наданий\~на підтвердження\~позовних вимог\~визначені певні\~умови надання\~позивачем фінансових\~послуг,\~при цьому матеріали справи\~не містять\~підтверджень,\~що саме\~ці правила\~та паспорт\~споживчого кредиту\~розумів відповідач\~і погодився\~з ними нібито підписуючи\~пропозицію укласти\~договір (оферту),\~а також\~те,\~що вказані\~документи на\~момент отримання відповідачем\~грошових коштів\~взагалі містили\~умови,\~зокрема саме\~у зазначеному\~в цих\~документах,\~що додані\~до позовної\~заяви розмірах\~і порядках\~нарахування.\~Також звертає\~увагу на\~те,\~що \~термін дії\~договору встановлено\~до 25.09.2023,\~однак розрахунок\~заборгованості за кредитним договором,\~який надав\~позивач складений\~03.11.2023\~року,\~тобто вже\~після закінчення\~дії кредитного\~договору,\~що прямо\~суперечить нормам\~чинного законодавства.\~ Крім\~того,\~вказує,\~що згідно\~вимог чинного\~законодавства нараховані\~штрафні санкції\~підлягають списанню\~кредитодавцем у\~зв`язку з\~воєнним станом. Тому вважає, що позов до задоволення не підлягає, просить в задоволенні такого відмовити, судові витрати покласти на позивача, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6\~000 грн. Позовна заява надійшла до суду 20 листопада 2023 року. Ухвалою судді\~Личаківського районного\~суду м.\~Львова від 28 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. За клопотанням позивача, ухвалою від 16 січня 2024 року витребувано у АТ\~«Універсал Банк» (м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № [NUMBER] на [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] за період з 05.06.2023 до 02.11.2023 включно. У зв`язку з ненаданням витребовуваних даних такі витребувано повторно, згідно ухвали від 19 лютого 2024 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Судом встановлено,\~що 05 червня 2023 року між позивачем та відповідачем [PERSON] , укладено договір № 467272-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписані відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.23-31). Відповідно до умов договору відповідач на засадах строковості,поворотності, платності отримав у кредит грошові кошти в сумі 4\~000 грн. Згаданий договір укладено через веб-сайт кредитодавця http://bizpozyka/com/ шляхом введення логіну особистого кабінету через інформаційно телекомунікаційну систему (ІТС) подав заявку на отримання кредиту, де відповідно вказав номер свого карткового рахунку. В подальшому договір був підписаний відповідним одноразовим ідентифікатором, підписання відповідачем договору підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта (а.с.50-51). Пунктом 2.1 договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 4 000 грн. на засадах строковості, поворотності платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісією за надання кредиту у порядку та на умовах, передбачених договором. Відповідно до пункту 2.3 договору кредит надається строком на 16 тижнів, термін його дії до 25.09.2023 року. Пунктом 2.4 договору встановлено процентну ставку стандартну в день 2,00000000, фіксована, занижена процентна ставка в день 1,15958554, фіксована. З інформаційної довідки (а.с.54) вбачається, що позивач здійснив видачу кредитних коштів за вказаним вище договором. Таким чином, договір був укладений в електронній формі, який відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. З цього моменту електронний договір вважається укладеним, в силу положень ч. 2 ст. 640 та ст. 1046 ЦК України. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Відповідно до умов договору відповідачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування. В свою чергу відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку та строки встановлені договором. Однак,\~останній неналежно\~виконує взяті\~на себе\~обов`язки внаслідок\~чого у\~зв`язку з\~невиконанням умов\~договору виникла\~заборгованість,\~яка становить 12\~900,36 грн. та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 4 000 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 8 300,36 грн.,заборгованості по комісії в розмірі 600 грн. Всупереч умовам договору позики відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить предмет даного спору. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи\~несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня).\~Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, відповідно до розрахунків, наданих позивачем, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить в сумі 12\~900,36 грн. та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 4 000 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 8 300,36 грн.,заборгованості по комісії в розмірі 600 грн.(а.с.16-18). З огляду на те, що відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості чи відомості про відсутність такої, суд, ухвалюючи рішення у справі, приймає вказаний розрахунок позивача, як належний та допустимий доказ. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» відповідачу було акцентовано відповідну пропозицію (оферту) (а.с.32-49), з якою останній погодився без застережень та відповідно погодився з запропонованими йому умовами договору, тому твердження представника відповідача про відсутність підтвердження, що саме такі умови розумів відповідач є безпідставними та жодним чином не спростовують доводів позивача. Щодо терміну дії договору, дійсно такий встановлено до 25 вересня 2023 року, дійсно розрахунок складений 03 листопада 2023 року, однак з 25 вересня 2023 року і по 03 листопада 2023 року сума заборгованості жодним чином не змінювалась і як становила так і становить 12 900,36, грн., тобто ціну позову, тому в даному випадку права відповідача жодним чином не порушені. Крім того, нараховані відсотки та штраф передбачені умовами договору, які підписані відповідачем, тобто не є штрафними санкціями, а тому законодавче обмеження щодо застосування таких у період воєнного стану в даному випадку застосовуватись не може. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо інших доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України» (PRONINA v. UKRAINE), № 63566/00 § 23, рішення від 18 липня 2006 року). З огляду на факти справи, доводи сторін та згадані вище висновки, суд вважає, що він розглянув основні юридичні питання, порушені у цій справі, та немає необхідності аналізувати будь-які інші аргументи відповідача, які по суті не мають вирішального значення та зводяться до незгоди з позовними вимогами, жодними чином не спростовують ні розміру заборгованості, ні самого факту укладання кредитного договору, такий факт відповідач визнає у наведеному вище відзиві. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2147,20 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.15). Витрати відповідача на професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають, оскільки суд приймає рішення про повне задоволення позову.

Outcome: approved