Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] в особі свого представника адвоката Плотнікової Ірини Юріївни звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу №1202 від 15.03.2010 року. Позов мотивований тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі , який розірвано 25.12. 2012 року. Під час шлюбу 15 березня 2010 року ними придбаний будинок за вищевказаною адресою, з якого позивачка виїхала після розірвання шлюбу з [PERSON] . Зазначений будинок з надвірними побудовами був зареєстрований в КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (МБТІ) на її ім`я та ім`я [PERSON] , у якого і знаходилися всі правоустановчі документи на будинок. Однак право власності за власниками в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване належним чином. [INFO] помер [PERSON] . Відповідачі у справі є його спадкоємцями. Постановою від 17.11.2020 року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Поліщук О.В. представнику [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі дублікату договору купівлі-продажу спірного житлового будинку від 15.03.2019 року . Посилаючись на те, що зазначений будинок є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка в особі свого представника просила визнати за [PERSON] право власності на частку домоволодіння з надвірними побудовами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.21). Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області було змінено на територіальну підсудність Глобинського районного суду Полтавської області. Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 65 від 17.11. 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області відновлено з 23.11.2022 року. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 06.11. 2023 року закрито підготовче провадження у справі, розгляд якої призначено по суті. Подалі представник позивачки [PERSON] [PERSON] надала до суду заяви, в яких просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала за заявленими підставами, просила їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася повторно, повідомлялася про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, відзив на позов не надала. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи не надали. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх системному взаємозв`язку, приходить до наступного. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 16.01.1999 року, який розірвано 25.12. 2012 року, що підтверджується даними паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 6.11.1998 року Орджонікідзевським РВХМУ УМВС України в Харківській області(а.с. 13-15). Відповідно до копії договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поліщук О.В. 15.03.2010 року за реєстровим номером 1202, продавець [PERSON] продала, а покупці [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність в рівних частках кожний житловий будинок [ADDRESS] . Продаж здійснено за 200000 гривень, які [PERSON] отримала від [PERSON] та [PERSON] в рівних частках від кожного. Згідно п.8 договору його складено в двох примірниках, з яких перший примірник залишився у справах приватного нотаріуса, а другий примірник було видано покупцям.(а.с.7). Як вбачається з відповіді за №357 від 24.09.2020 року КП «Чугуївське МБТІ» повідомляє, що згідно з реєстраційними матеріалами Бюро станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] по ч. будинку за кожним на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поліщук О.В. від 15.03.2010 року, р.№ 1202 (а.с.6). [INFO] помер [PERSON] Відповідачі у справі є його спадкоємцями. З наданої копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2020 року, винесеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поліщук О.В., вбачається, що згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00028555355, отриманого [PERSON] , приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 17.11.2020 року [PERSON] помер [INFO] . Отримання співвласником дублікату правовстановлюючого документу на житловий будинок, один примірник якого було видано покупцям, і який може перебувати у спадкоємців іншого співвласника, без їх згоди, може привести до порушення майнових прав останніх (а.с.8). Норми ст. ст. 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно -правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (постанова Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у цивільній справі №318/1863/17). Верховний Суд у своїй постанові від 14 червня 2022 року у справі № 947/21450/19, провадження № 61-20675св21 висловив таку правову позицію: «Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. До такого ж правового висновку прийшов Верховний Суд й у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у цивільній справі №345/5108/18, постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року у цивільній справі № 308/11958/14-ц. У постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі № 394/876/17 акцентується увага на тому, що презумпція спільності майна має бути спростована належними доказами. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновк5и щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя при придбанні спірного будинку під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі. Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. За встановленими у справі обставинами, належність спірного будинку на праві спільної сумісної власності колишньому подружжю не оспорюється. Відповідно, позивачці [PERSON] належала частини спірного майна як частка у спільному сумісному майні подружжя, і зі смертю [PERSON] , право власності [PERSON] на цю частину майна не припинилось.

Outcome: approved