Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 13 вересня 2013 року вона уклала шлюб з [PERSON] . [INFO] , у сторін народився син [PERSON] . 22 лютого 2016 року шлюб між позивачкою та [PERSON] був розірваний. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. Позивач самостійно займається утриманням та вихованням сина. Батько не приймає участі у вихованні дитини, не турбується про сина та не цікавиться його життям. Нещодавно у дитини виникла потреба пройти огляд у психіатра за направленням дільничного невролога. Позивач звернулась до відповідача та до його адвоката, щоб він надав згоду на медичний огляд дитини, однак відповідач відмовив у наданні згоди. Ця відмова могла призвести до того, що син міг не отримати вчасно медичну допомогу та лікування і це могло б призвести до погіршення стану його здоров`я. Через відмову відповідача позивач змушена була звернутися до Малиновської районної адміністрації як органу опіки та піклування для отримання дозволу на огляд дитини у психіатра без згоди батька. Зважаючи на те, що позивач самостійно та одноособово повністю займається лікуванням сина, навчанням у школі, його розвитком та відвідуванням додаткових занять, самостійно супроводжує його на лікувальних процедурах, оглядах, діагностиці, позивач має потребу визначити проживання дитини з нею. адже доводиться приймати багато рішень щодо його навчання, лікування та місця проживання, а тому позивач має володіти повним об`ємом прав для того, щоб не звертатись кожного разу за згодою до відповідача, який не знаходиться в України декілька років та не має жодного зв`язку з дитиною. У зв`язку з викладеними у позові обставинами, просить суд задовольнити позовну заяву та ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 30.03.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2024 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідач [PERSON] направив на адресу суду пояснення, згідно яких вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки спір щодо проживання дитини з матір`ю відсутній, а звернення до суду з вищевказаним позовом розцінює як маніпуляцію з боку позивача. 20 квітня 2023 року представник відповідача направив на адресу суду клопотання про закриття провадження у справі, обґрунтовуючи відсутністю предмета спору. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.09.2023 року у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі було відмовлено. Представник позивача - адвокат Майборода Г.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, наголошуючи на тому, що 21.10.2016р., коли [PERSON] було 2 роки, дільничний невролог встановив діагноз: мінімальна мозкова дисфункція, затримка психо-мовленнєвого розвитку. Лікарем було призначено лікування медичними препаратами. В записі невролога від 03.04.2017р. міститься направлення на ЛКК. У виписці із рішення ЛКК 218/06 від 03.04.2017р. КУ «Дитяча міська поліклініка №5» Малиновського району зазначено: діагноз G-98 (інші порушення нервової системи, не класифіковані в інших рубриках). Дитина потребує курсу реабілітації в умовах реабілітаційного центру. Лікування [PERSON] складається з: прийому медикаментів, контрольних оглядів у невролога кожні 4 місяці, заняття з логопедом-дефектологом, заняття з корекційним педагогом, заняття лікувальною фізкультурою, проходження курсів лікувального масажу, заняття з терапії рук. 17 листопада 2022 року Денис проходив огляд лікарсько-консультативної комісії у Міському психіатричному диспансері (Одеської міської ради). У висновку лікарсько-консультативної комісії вказано, що дитина страждає на тяжкий розлад за кодом класифікатора хвороб F-90, який надає Денису право на одержання державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність. Дитина потребує психолого-педагогічної та логопедичної корекції. Представник позивача також наголошувала на неможливості отримати згоду від батька на медичний огляд дитини через небажання батька надавати таку згоду. Батько дитини не надає жодних згод на медичні огляд дитини у профільних спеціалістів. Представник позивача зверталась письмово до відповідача через його адвоката - Попова М.С. з проханням надати згоду на медичний огляд дитини для вирішення питання стосовно встановлення інвалідності дитині. На даний лист ані згоди, ані мотивованої відмови надано не було. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні наголошував на тому, що спір стосовно проживання дитини з матір`ю відсутній, а тому і відсутні підстави для його задоволення. Щодо ігнорування письмового звернення на надання згоди на медичний огляд дитини для вирішення питання стосовно встановлення інвалідності, представник відповідача зазначив, що на думку його довірителя, дитина здорова, жодних психічних вад не має. А тому і відсутня необхідність у проведенні медичних оглядів. Щодо того коли в останнє відповідач спілкувався з дитиною, адвокат Попов М.С. надати відповідь не зміг. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду висновок органу опіки, яким визнано доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . За згодою представника позивача та представника відповідача було вирішено проводити розгляд справи за відсутністю належним чином сповіщеного представника Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Суд всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13 вересня 2013 року. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13.10.2014 року відділом ДРАЦС у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.02.2016 року у справі №521/17956/15 ухвалено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Постановою Одеської апеляційного суду від 18.04.2022 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 7500 гривень щомісячно, починаючи з 27 листопада 2020 року й до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ).. Відповідач перебуває у другому шлюбі з громадянкою [PERSON] та має дитину від цього шлюбу. Відповідач працює за морською спеціальністю та вже доволі тривалий час перебуває за межами території України. Позивач [PERSON] разом із малолітнім сином зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу дитині укладено з лікарем [PERSON] . КНП «Дитяча міська поліклініка № 5» ОМР від 25.02.2023р., матір`ю дитини - [PERSON] . Судом встановлено, що згідно з консультативним висновком від 25.07.2022р., КНП «Дитяча міська поліклініка № 5» ОМР, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у дитячого лікаря-невролога [PERSON] з 26.10.201р6. Згідно з консультаційним висновком спеціаліста від 17.11.2022р., КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР, [PERSON] має діагноз: Гіперкінетичний розлад поведінки (Р90/1). Змішаний специфічний розлад психічного розвитку. Розлад експресивного мовлення (Г83.0, Е80.1). Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії у Міському психіатричному диспансері (Одеської міської ради) дитина страждає на тяжкий розлад за кодом класифікатора хвороб F-90, який надає Денису право на одержання державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність. Дитина потребує психолого-педагогічної та логопедичної корекції. Представник позивача зверталась до представника відповідача з заявою про надання згоди від батька на медичний огляд дитини у профільних спеціалістів, оскільки існує перелік обстежень, для проходження яких необхідний дозвіл обох батьків. У судовому засіданні представник відповідача повідомив, що заяву про надання згоди від батька на медичний огляд дитини у профільних спеціалістів він отримав, однак відповіді щодо результатів розгляду даної заяві стороні позивача надано не було, оскільки відповідач вважає, що дитина здорова, жодних медичних та психічних вад не має, а тому в медичному обстеженні, на його думку, не має потреби. На запитання суду, представник відповідача не зміг надати відповідь, коли в останнє відповідач бачив свого сина, або коли взагалі з ним спілкувався за допомогою аудіо-відео зв`язку, що у свою чергу свідчить про те, що відповідач не може володіти інформацією щодо стану здоров`я дитини. Встановлені обставини підтверджують, що між сторонами дійсно існує спір щодо виховання, піклування та визначення найкращих інтересів для розвитку дитини. Відповідно до довідки Одеської початкової школи № 99 Одеської міської ради від 02.10.2023р. № 266, [PERSON] навчається у вищезазначеному закладі. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики Одеської початкової школи № 99 Одеської міської ради від 24.10.2022р. № 01-34/204, [PERSON] , [INFO] , контактний, доброзичливий. Зазнає труднощів при оволодінні програмним матеріалом, низька активність уваги, уповільнене сприйняття і осмислення нового матеріалу. Участь у вихованні та навчанні [PERSON] бере тільки мати та бабуся дитини. Мати приділяє належну увагу вихованню. Постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. З батьком дитини адміністрація закладу та класний керівник не знайомі, контактів не мають. Згідно з інформацією Центру соціальних служб Одеської міської ради від 15.11.2023р. № 04/01-3888, спеціалістом Центру 10.11.2023р. здійснено вихід за адресою проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , а саме: [ADDRESS] . При огляді житлового приміщення встановлено, що [PERSON] разом із мамою та бабусею мешкає у трикімнатній квартирі та має окрему кімнату. Умови проживання задовільні, санітарні норми дотримано. Для дитини в наявності речі першої необхідності, одяг, місце для відпочинку та навчання. Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.01.2023р., [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» департаменту інформатизації МВС України, [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 19.10.2023р. до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Орган опіки та піклування Хаджибейської (Малиновської) районної адміністрації Одеської міської ради, надав висновок №3752/01-20 від 20.12.2026 року, про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] , [INFO] . А також враховано думку батька, який повідомив про надання згоди на визначення місця проживання дитини з матір`ю. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі Мамчур проти України, заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі М. С. проти України , заява №2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Верховний суд зазначав, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини (дітей) разом з одним із них. Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд встановивши, що шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, батьки дитини проживають окремо, спільна дитина [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з матір`ю [PERSON] , дитина потребує постійного медичного нагляду та безперешкодного проходження необхідних обстежень, з урахування висновку органу опіки та піклування, яким визнано доцільним визначити місце проживання дитини з матір`ю, тому суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] , що якнайкраще забезпечить інтереси дитини. При визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача, як судовий збір так і правнича допомога, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Суд констатує, що в матеріалах справи наявні: - Договір про надання правової допомоги від №056/14-03-2023 від 14.03.2023 року, укладений між АО «Пролігалс» та [PERSON] , у якому зазначено, що за надання правової допомоги, клієнт сплачує Об`єднанню винагороду у розмірі 20000,00 грн. -Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат позивача у суді першої інстанції із зазначенням переліку та вартості послуг, відповідно до якого, загальна сума складає 20000,00 грн. Окрім того, матеріали справи містять квитанцію №СМ8К-В110-4763-К8Е5 від 15.03.2023 року, з якої вбачається, що [PERSON] було оплачено правову допомогу за договором №056/14-03-2023 від 14.03.2023 року на суму 20000,00 грн. Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved