Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог 18.01.2024 до Шполянського районного суду Черкаської області від Дарницького районного суду м. Києва надійшли матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. У позовній заяві міститься прохання надати позивачу [PERSON] дозвіл на виїзд доньки [PERSON] у м. Лос-Анджелес Штат Каліфорнія, США та в інші країни Шенгенської угоди (країни Євросоюзу), на строк 6 місяців ( у період з 01 березня 2024 по 39 серпня 2024) без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] . Аргументи учасників справи. Свій позов позивач мотивує тим, що із 04.10.2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2013 шлюб було розірвано. У період шлюбу, а саме [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Із грудня 2012 року сторони проживають окремо. Спільна донька проживає разом із матір`ю і знаходиться на її утриманні. За рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2015 із відповідача на користь позивача стягується аліменти на утримання доньки [PERSON] . З моменту розлучення по сьогоднішній день відповідач самоусунувся від виховання та забезпечення дитини. Він майже не спілкується із дитиною. Наразі донька навчається у спеціалізованій школі з поглибленим вивченням англійської мови. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці у м. Лос- Анджелес в США та в інших країнах Шенгенської угоди, для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану здоров`я, духовного морального та інтелектуального розвитку як особистості. Поїздка за кордон надасть можливість дитині поспілкуватися із носіями мови, яку вона вивчає. Також позивач має можливість вивезти дитину на відпочинок за кордон, а саме до Канади. Проте, відповідач безпідставно ухиляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки разом з матір`ю за кордон. У зв`язку з цим, отримати від нього нотаріально посвідчену згоду на виїзд доньки за кордон є неможливим. Така позиція відповідача шкодить інтересам дитини, порушує право дитини на повний гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Тимчасовий виїзд дитини за кордон жодним чином не порушить право батька на участь у вихованні дитини. Позивач бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон. Позивач жодним чином не має наміру виїжджати з дитиною на постійне місце проживання за кордон та усвідомлює тимчасовий характер дозволу на виїзд дочки за кордон. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача надійшло письмове пояснення у якому міститься прохання винести рішення у справі, яке буде у найкращих інтересах дитини. У пояснення зазначено, що слів позивачки [PERSON] перебуває за межами території України, а саме в Ісландії. У телефонній бесіді [PERSON] повідомив Службу про те, що він підтримує позовні вимоги [PERSON] та не заперечує проти виїзду за кордон їхньої спільної доньки [PERSON] . Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 22.01.2024 позовну заяву було залишено без руху і надано строк для усунення виявлених недоліків. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 07.02.2024 було відкрито провадження у справі . Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засідання позивач і його представник брали участь у режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів, при цьому позовні вимоги підтримали в повному обсязі, і просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав письмову заяву в якій визнав позовні вимоги (а.с. 81-82). Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у письмових поясненнях просив справу розглядати без участі представника. (а.с. 77). Заходи забезпечення позову не застосовувались. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 04.10.2008 року, про що складено актовий запис № 135, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно, серії [NUMBER] від 04.10.2008, яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції Черкаської області. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилось на « [PERSON] ». (а.с.17). [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] , про що 31.03.2009 в Книзі реєстрації народжень зроблений відповідний актовий запис №577, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 31.03.2009, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с.8). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2013 у справі № 761/10428/13-ц було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 6-7). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2015 у справі № 761/2761/15-ц було стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи від дня подачі позову до суду - 30.01.2015 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 9-11). Станом на 01.10.2023 розмір заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] становить 33339,48 грн. (а.с.13). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою: [ADDRESS] станом на 27.11.2023 зареєстровані: [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12). Відповідно до копії довідки виданої директором спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №97 імені О. Теліги з поглибленим вивченням англійської мови Шевченківського району м. Києва, [PERSON] дійсно навчається в 9-В класі. (а.с. 15). Відповідно до копії заяви, адресованої всім компетентним органам, наданої [PERSON] , справжність підпису якого, 06.02.2023 засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа, Борисовим В.А., зареєстровано в реєстрі за № 67, [PERSON] , батько малолітньої [PERSON] , [INFO] , надав згоду надав згоду на її тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Канади, у тому числі до Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччина, Французької Республіки, Королівства Швеція, Королівства Іспанія, Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії, Австрії, Словацької Республіки, Угорської Республіки, Румунії, Республіки Молдова, у будь-який час в період з 13 лютого 2023 року по [INFO] у супроводі матері [PERSON] . (а.с.14). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст.1 Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Відповідно до п.п. 1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Згідно п.п. 2 п.4 цих Правил, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд з України здійснюється за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до абз. 13 п.2-3 згаданих Правил, виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. При цьому в разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України особі чоловічої статі, яка супроводжує дитину, яка не досягла 16-річного віку, приймається з урахуванням приналежності супроводжуючої особи до переліку категорій осіб, які звільнені від військової служби та мобілізації, за наявності у неї підтвердних документів. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Згідно ст.56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Від органу опіки та піклування Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло письмове пояснення у справі, в якому міститься прохання винести рішення у справі, яке буде відповідати найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до пбз.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Судом встановлено, що позивач і відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . На момент звернення до суду із цим позовом дитина не досягла 16 річного віку. Позивач має намір тимчасово виїхати з дитиною за межі України до США з метою подорожі до м. Лос- Анджелес та в інші країни Євросоюзу в період часу з 01.03.2024 по 30.08.2024. На підтвердження наміру тимчасового виїзду за межі України, позивач надала переклад листа від старшого менеджера з маркетингу «Max Factor», експорт в Європу, у якому висвітлені умови поїздки і перебування у м. Лос- Анджелесі тривалістю 6 днів. Відповідач не надав нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, у той же час за інформацію Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві не заперечує проти задоволення позову щодо нього про надання дозволу судом, щодо тимчасового виїзду дитини закордон без згоди батька. Відповідно до абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Висновок суду за результатами розгляду. Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі, про що було подано письмову заяву, суд вважає, що позов слід задовольнити. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено суд стягує із відповідача на користь позивача судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved