Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~представник \~адвокат Носа\~Інна Михайлівна\~звернулася до\~суду з\~позовною заявою\~до відповідача [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що 26 січня 2017 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Кривської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №3, який було розірвано рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2022 року. Від даного шлюбу у них є одна спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на вихованні та на повному утриманні позивачки, спору про виховання не виникає. Дитина проживає разом з позивачко, що підтверджується довідкою №170 від 20 лютого 2024 року. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2022 року вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки у розмірі 1200 гривень щомісячно і до досягнення нею повноліття. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання їх дитини, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Позивачка самостійно власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню дитину, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання їхньої дитини. Таким чином, для дитини, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь - якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Проте, позивачка самостійно не зможе забезпечити належний рівень, тому відповідач, який здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти з усіх видів заробітку. Так, відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, працює за кордоном, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. Враховуючи наведене, просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів та стягнути із відповідача на її користь на утримання дочки аліменти в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 04 березня 2024 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 21 березня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2019 року з нього на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] було стягнуто аліменти щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень до досягнення донькою повноліття, починаючи з 26 червня 2019 року. Однак, представником позивача в позовній заяві не правильно зазначено, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2019 року з нього стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 гривень до досягнення донькою повноліття. Він кожного місяця сплачує присуджений розмір аліментів. Окрім цього, купує одяг та всі необхідні речі, про які його просить позивачка. Він на даний час офіційно не працює, перебуває на сезонних роботах в Чеській Республіці, однак заробіток не є стабільним. Крім того, на його утриманні також перебувають його батьки, які є пенсіонерами, а мама є інвалідом третьої групи. Враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та має бути не меншим 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просить суд стягувати з нього аліменти на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі 1598 гривень, але не більше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття. 22 березня 2024 року від представника позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач керується Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Проте, згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Однак відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про скрутне матеріальне становище. Він зазначив, що на його утриманні є батьки пенсіонери, мати інвалід третьої групи, однак ці докази не є належними так як батьки отримують пенсію, а третя група є працюючою. Крім того, відповідач працездатний, працює за кордоном, отримує високий дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. Враховуючи вищенаведене, просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів та стягнути із відповідача на користь позивачки на утримання дочки аліменти в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, згідно поданої представником позивачки заяви, просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, за таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи у його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 січня 2017 року, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2022 року, що набрало законної сили 31 серпня 2022 року, розірвано (а.с.12). Від даного шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] ,батьком якого згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , значиться відповідач (а.с.8). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2019 року, яке набрало законної сили 16 серпня 2019 року, з відповідача на користь позивачки було стягнуто на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень до досягнення нею повноліття, починаючи з 26 червня 2019 року (а.с.13). Довідкою № 170 виданою виконавчим комітетом Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 20 лютого 2024 року, підтверджується, що позивачка [PERSON] , жителька [ADDRESS] має на утриманні дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно акту обстеження матеріально-побітових умов проживання [ADDRESS] , складеного депутатом Тересвянської селищної ради М.В.Гунда від 19 лютого 2024 року вбачається, що позивачка [PERSON] , [INFO] проживає в будинку батьків в [ADDRESS] разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на її утриманні та проживає разом з нею (а.с. 11). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України та є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. У відповідності до ст. 180 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 192 СК України,\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду з позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Правилами ч. 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року\~і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 1\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства",\~кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Пунктом 23 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до ст.\~192\~СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не працює, оскільки відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні, однак є працездатним, а тому може офіційно працевлаштуватися та отримувати гідну заробітну плату і виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дитини. Крім того, відповідачем не надано доказів наявність на його утриманні інших осіб. При цьому, вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки у заявленому до стягнення розмірі є завищеними, та не доведено останньою можливість сплати відповідачем аліментів у вказаному розмірі. Таким чином, враховуючи вік дитини сторін, та пов`язані з цим витрати на її харчування, навчання, лікування, забезпечення найбільш необхідними речами, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, збільшивши розмір стягуваних з відповідача на користь позивачки аліментів, на утримання дочки до 2000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачка, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: partial