Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

[PERSON] \~в особі\~представника звернулась до суду з позовом до [PERSON] \~про визнання\~майна спадковим,\~поділ спадщини\~та стягнення\~компенсації.\~Позов мотивує\~тим,\~що після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] , залишилась спадщина. В нотаріальному порядку їй було роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину на частку у спільному сумісному майні подружжя, на підставі ст.60 СК України, на житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , та на рухоме майно (автомобіль, причіп), яке набуте померлою матір`ю та батьком як подружжям за час шлюбу, титульний власник якого [PERSON] , неможливо, оскільки [PERSON] при житті не виділяла свою частку спільному сумісному майні подружжя. З огляду на вищевикладене, просила задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду\~від 09\~жовтня 2023\~року прийнято\~до розгляду\~заяву позивача\~про збільшення\~позовних вимог,\~а саме:\~-\~визнати за\~ [PERSON] \~право власності\~на 1/4\~частки житлового\~будинку [ADDRESS] ,\~в порядку\~спадкування по\~закону після\~смерті [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ;\~-\~стягнути зі\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~грошову компенсацію\~вартості належної\~їй1/4 частки у спадковому майні померлої [PERSON] , яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: автомобіля марки ВАЗ, модель 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ; автомобіля марки КАМАЗ 5320 10850, 1983 року випуску, колір сірий, № шасі [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] ; причепу [NUMBER] , колір сірий, № шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; причепу ОРЛИК, 2008 року виготовлення, ідентифікаційний номер: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 100000,00 (сто тисяч) грн.. В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач, його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав вказаних у відзиві. Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 1954 року, що підтверджено даними свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого Кривоозерським районним відділом ЗАГС Миколаївської області 01 листопада 1975 року(а.с.10). Власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , значиться відповідач - [PERSON] , що підтверджено даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №233829467 від 24 листопада 2020 року, номер запису про право власності:39339496(а.с.30), даними виписки підтвердження чинності запису щодо реєстрації права власності станом на 31 грудня 2012 року, виданого КП "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації"(а.с.31). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кривоозерським районним відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)(а.с.53). Спадкоємцем за законом першої черги на спадщину після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] як донька спадкодавця, що підтверджено даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого [INFO] 21 вересня 1982 року; даними свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Уманського міського управління юстиції Черкаської області(а.с.57). Як вбачається із спадкової справи №61/2323, позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку після смерті [PERSON] , подавши заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк(а.с.50-61). Відповідно до пункту 1 розділу VII "Прикінцевих положень СК України" зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Оскільки, як встановлено вище, сторонами укладено шлюб та розпочаті процеси набування майна у власність, як до 01 січня 2004 року, так і після, то порядок набуття спільного майна та його правовий режим повинен визначатися як за положеннями\~КпШС України, так і за нормами\~СК України. При цьому, поділ майна подружжя суд здійснює за правилами, передбаченими\~СК України. Так, відповідно до положення ст.22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить\~ст.60 СК України). Згідно зі ст.4\~КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до положень ст.28\~КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Згідно положень ч.1\~ст.29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Аналогічні положення закріплені в ст.ст.60,\~70 СК України,\~ст.368 ЦК України. Так, норми ст.ст.57,\~60\~СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Верховний Суд у своїй постанові від 02 червня 2021 року у справі №394/876/17 акцентував на тому, що немає значення, чи працювала дружина чи ні, чи отримувала вона достатній дохід від своєї діяльності, майно, за умов, визначених\~СК України, є спільною сумісною власністю та підлягає поділу. Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (постанова Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у цивільній справі №318/1863/17). За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 липня 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) та в постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі №161/14048/19 (провадження №61-13103св20) та від 12 лютого 2020 року у справі №725/1776/18 (провадження №61-7911св19). Положеннями ст.1218\~ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За приписами ст.1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Таким чином, даючи оцінку, доводам та показанням у судовому засіданні відповідача, на які він посилається, спростовуючи презумпцію спільності права власності колишнього подружжя на спірне нерухоме майно та, з урахуванням встановлених обставин і доказів, які підтверджують спільність набутого під час шлюбу нерухомого майна, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що вказане нерухоме майно є особистою приватною власністю [PERSON] , виходячи з рівності часток у спільному майні, [PERSON] на час смерті належала 1/2 частка в праві спільної сумісної власності на спірний житловий будинок, яка входить до складу спадщини, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог та визнання права власності на 1/4 частину спірного житлового будинку за [PERSON] , після смерті [PERSON] .. Вирішуючи позовні\~вимоги про\~стягнення зі\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~грошової компенсації\~вартості належної\~їй1/4 частки у спадковому майні померлої [PERSON] , яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме рухомого майна в розмірі 100000,00 (сто тисяч) грн., суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником рухомого майна, а саме: - автомобіля марки ВАЗ, модель 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що підтверджено даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , виданого 23 вересня 2008 року(а.с.14); - автомобіля марки КАМАЗ 5320 10850, 1983 року випуску, колір сірий, № шасі [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що підтверджено даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , виданого 05 грудня 1996 року(а.с.14); - причепу ГКБ 8350, колір сірий, № шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджено даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , виданого 06 квітня 1995 року(а.с.14); - причепу ОРЛИК, 2008 року виготовлення, ідентифікаційний номер: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджено даними Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області за вих..№31/3064-14-2023 від 22 серпня 2023 року(а.с.75). Положеннями ч.1\~ст.71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ч.4, ч.5\~ст.71\~СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно правової позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 12 жовтня 2022 року по справі №757/64512/16-ц у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Відповідно положень п.22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя"\~№11\~від 21\~грудня 2007 року,\~вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В той же час, сторони не дійшли згоди щодо вартості спірного рухомого майна, оскільки позивач визначала вартість рухомого майна, відповідно до калькулятора розрахунку вартості автомобліля з сайту Auto.Ria.com(а.с.15-17,48-49). Суд відхиляє доводи позивача [PERSON] в частині зазначення вартості спірного рухомого майна, оскільки таку вартість визначено не особою, яка має спеціальні знання щодо оцінки транспортних засобів і яка визнана фахівцем у цій галузі, тому суд приходить до висновку про неможливість встановлення дійсної вартості спірного рухомого майна на час розгляду справи, а тому відсутні підстави для задоволення вказаної частини позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог судові витрати по справі, відповідно до положень ст.141 КПК України, стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial