Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася 30 листопада 2023 року до суду з позовною заявою до Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності за законом. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , 04.09.1997 року було складено заповіт, відповідно до якого вона заповіла усе належне їй за життя майно у рівних частках, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] . У 2005 році діти спадкодавця - [PERSON] , померли. [PERSON] померла [INFO] . У [PERSON] дітей не було, проте у [PERSON] залишилися дві дочки, які є онуками померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] , яка є онукою спадкодавця, 12.07.2006 року звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 23.07.2006 року, сестра позивачки - [PERSON] повідомила їй, що [PERSON] , яка померла [INFO] , склала заповіт на її користь. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2016 року по справі №2-37/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25.04.2017 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2016 року по справі №2-37/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним було скасовано, ухвалено нове. Позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано недійсним заповіт [PERSON] , складений на користь [PERSON] , посвідчений 27 жовтня 2005 року секретарем Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Штефанко Є.П., за реєстровим №618. Постановою Верховного Суду від 03.09.2019 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 25.04.2017 року було залишено без змін. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2020 року по справі №495/4267/17 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про скасування реєстрації права власності позовні вимоги позивачки [PERSON] були задоволені. Державну реєстрацію права власності на житлову квартиру [ADDRESS] за [PERSON] скасовано. Проте, звернувшись до державного нотаріуса Мельниченко М.М. з заявою про оформлення спадщини, позивачка [PERSON] отримала відмову через те, що спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , вважається закінченою та передана на зберігання до Одеського державного нотаріального архіву. У зв`язку з вищезазначеними обставинами, позивачка [PERSON] змушена звертатися до суду з позовною заявою з метою захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, проте адвокат Троян О.С., який діє в її інтересах, надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за відсутності позивачки та її представника, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача - Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району не з`явився, проте надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку доводам сторін, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно довідки №176/04-71 від 26.07.2006 року, виданої Відділом реєстрації актів цивільного стану по Білгород-Дністровському району Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, спадкодавець [PERSON] померла [INFO] . 04.09.1997 року було складено заповіт, відповідно до якого спадкодавець заповіла усе належне їй за життя майно у рівних частках, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] . У 2005 році діти спадкодавця - [PERSON] , померли. [PERSON] померла [INFO] . У [PERSON] дітей не було, проте у [PERSON] залишилися дві дочки, які є онуками померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначена вище спірна квартира належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого 15.10.1993 року Органом приватизації державного житлового фонду виконкому Шабівської сільської Ради народних депутатів. Позивачка [PERSON] , яка є онукою спадкодавця, 12.07.2006 року звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №374/2006 до майна померлої [INFO] [PERSON] , 27 жовтня 2005 року секретарем Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області [PERSON] було посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за №618, відповідно до якого [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіла усе належне їй майно [PERSON] . Окрім того, з матеріалів зазначеної вище спадкової справи вбачається, що [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначену вище спірну квартиру, видане 30.01.2007 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Базан Т.П., зареєстрованого в реєстрі за №364. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2016 року по справі №2-37/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25.04.2017 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2016 року по справі №2-37/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним було скасовано, ухвалено нове. Позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано недійсним заповіт [PERSON] , складений на користь [PERSON] , посвідчений 27 жовтня 2005 року секретарем Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області [PERSON] , за реєстровим №618. Постановою Верховного Суду від 03.09.2019 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 25.04.2017 року було залишено без змін. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2020 року по справі №495/4267/17 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про скасування реєстрації права власності позовні вимоги позивачки [PERSON] були задоволені. Державну реєстрацію права власності на житлову квартиру [ADDRESS] за [PERSON] скасовано. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звернувшись до державного нотаріуса Мельниченко М.М. з заявою про оформлення спадщини, позивачка [PERSON] отримала відмову через те, що спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , вважається закінченою та передана на зберігання до Одеського державного нотаріального архіву. Спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст. 1301 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Як зазначено у ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Враховуючи, що рішенням суду, яке набрало законної сили скасовано заповіт, на підставі якого було видано зазначене вище оспорюване свідоцтво про право на спадщину за завітом [PERSON] , останнє підлягає визнанню недійсним. Згідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1\~статті 1220 ЦК України\~встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України\~визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1\~статті 1225 ЦК України\~визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 2\~ст. 1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] вчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину, однак оформити її у позасудовому порядку не має можливості, тому її права та законні інтереси підлягають захисту судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~- здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2\~статті 16 ЦК України\~визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких судвстановлює наявністьабо відсутністьобставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved