Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

що позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 24.12.2021 між ТОВ «МІСТЕР КЕШ» (первісний кредитор) та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний кредитний договір «495910-М». Кредитний договір укладено на підставі Правил надання коштів в кредит, затверджених наказом ТОВ «МІСТЕР КЕШ» від 0508-1 від 05.08.2021. Правила розміщені у вільному доступі на вебсайті. Розмір кредиту становить 8\~000 грн. ТОВ «МІСТЕР КЕШ» виконало свої зобовязання перерахувавши ці кошти на платіжну картку відповідачки. Згідно пункту 2.6.2 кредитного договору, строк кредиту з 24.12.2021 по 22.01.2022. 23 лютого 2023 року між ТОВ «МІСТЕР КЕШ» і ТОВ «Фінфорс» укладено договір факторингу № 42987483-102. Як вбачається з реєстру прав грошових вимог від 30.11.2023 ТОВ «МІСТЕР КЕШ» відступило ТОВ «Фінфорс» право вимоги за кредитним договором «495910-М» від 24.12.2021 на загальну суму 17\~560 грн. Ця заборгованість складається з: 8000 грн. тіло кредиту, 9\~560 грн. нараховані проценти. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.12.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак разом із позовною заявою подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. 24 грудня 2021 року між ТОВ «МІСТЕР КЕШ» і [PERSON] укладено кредитний договір «495910-М», пунктом 2.1 якого передбачено, що за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику в користування грошові кошти (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов цього договору. Строк кредиту з 24.12.2021 по 22.01.2022 (п. 2.6.2). Згідно пункту 2.6.4 за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 3.84%. Розрахунок реальної річної процентної ставки наведено у розширеному графіку платежів, що є невід`ємною частиною кредитного договору. В період автопролонгації діє підвищена процентна ставка у розмірі 2,99% (п. 5.7.2). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачка отримала від ТОВ «МІСТЕР КЕШ» споживчий кредит у розмірі 8 000,00 грн. для власних потреб на строк до 22.01.2022 з фіксованою процентною ставкою. Цей кредит був перерахований відповідачці у безготівковій формі на вказану нею банківську картку, що підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 23.01.2024 № 20.1.0.0.0/7-240118/52330 та випискою по рахунку [PERSON] . У встановлений в договорі термін - 22.01.2022, відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що за умовами кредитного договору «495910-М» від 24.12.2021 кредит надається позичальнику в безготівковій формі шляхом зарахування суми кредиту за реквізитами платіжної картки/розрахункового рахунку, вказаних позичальником в угоді/дорученні про перерахування коштів. відповідної суми на платіжну картку позичальника. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). В силу частини 1 статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію"моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, судом встановлено, що позивач ТОВ «ФІНФОРС» надало належні і допустимі докази укладення 24.12.2021 року між ТОВ «МІСТЕР КЕШ» та [PERSON] кредитного договору «495910-М» та отримання позичальником кредитних коштів на суму 8 000,00 грн. 24 грудня 2021 року між ТОВ «МІСТЕР КЕШ» та [PERSON] укладено угоду до кредитного договору «495910-М» від 24.12.2021 (автопролонгація), якою встановлено, що сума, яка підлягає сплаті становить 17\~560 грн. до 11.02.2022, з яких 8\~000 грн. сума кредиту, 9\~560 грн. проценти. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України). Таким чином, ТОВ «МІСТЕР КЕШ» виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачці кредитні кошти, проте відповідачка, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту, з урахуванням процентів, не повернула. 23.02.2022 року між ТОВ «МІСТЕР КЕШ» та ТОВ «Фінфорс» був укладений договір факторингу № 42987483-102, за умовами якого ТОВ «МІСТЕР КЕШ» передало, а позивач отримав всі права кредитора за кредитним договором від 24.12.2021 «495910-М», укладеного з [PERSON] . Згідно витягу з реєстру прав грошових вимог від 23.02.2023 р. ТОВ «МІСТЕР КЕШ» 23.02.2022 р. відступило на користь ТОВ «ФІНФОРС» право вимоги за цим кредитним договором на загальну суму 17\~560 грн. Доказів сплати суми кредиту та процентів відповідачка не надала. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором «495910-М» від 24.12.2021 в сумі 17 560 грн., з яких 8 000 грн. сума кредиту, 9 560 грн. проценти. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. З урахуванням ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача з відповідачки 2\~684 грн. сплаченого судового збору. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Тобто, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано додаток від 10.11.2023 до договору від 20.02.2023 про надання правової допомоги, який містить детальний опис робіт (наданих послуг) та платіжну інструкцію від 30.11.2023 № 3858 про оплату гонорару в сумі 7\~000 грн. Суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Outcome: approved