Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позовні вимоги. Позивач [PERSON] , 30.11.2023 року (вх.\~№ 25663) звернувся до\~Залізничного районного\~суду м.\~Львова з\~позовомдо ЛМР, третя особа: Друга Львівська нотаріальна контора, у якому просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була тіткою [PERSON] та визнати за [PERSON] , право власності на частку квартири [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з 27.02.1987 року зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] . З 17.12.1986 року у цьому ж будинку ( [ADDRESS] ) в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживали його родичі: рідна сестра [PERSON] та тітка рідна сестра їхньої матері [PERSON] Квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18.08.1993 року. Також зазначає, що їхня тітка [PERSON] померла [INFO] . За свого життя [PERSON] заповіту не склала. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року його сестра [PERSON] прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті тітки [PERSON] , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. З часу смерті [PERSON] сестра дбайливо ставилася до майна, утримувала квартиру в належному санітарно-гігієнічному стані, вчасно оплачувала всі комунальні платежі. [PERSON] померла [INFO] . Прийнявши спадщину після смерті [PERSON] . [PERSON] не оформила правовстановлюючі документи на спадкове майно. [PERSON] заповіту не склала. Будучи єдиним спадкоємцем за законом позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] до приватного нотаріуса Миронович А. І. 19.05.2022 року останній отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А. І., зареєстрованого в реєстрі за № 386. Згідно з зазначеним свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачу належить на праві приватної власності частка квартири [ADDRESS] . Оформити в позасудовому порядку свої спадкові права на всю квартиру [ADDRESS] позивач не має змоги через відсутність правовстановлюючих документів на частку даної квартири, переоформлених та виданих саме на ім`я сестри [PERSON] . Матір`ю [PERSON] була [PERSON] , рідна сестра спадкодавця [PERSON] , однак відсутні відомості про народження зазначених осіб, і позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку підтвердити факт родинних відносин [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] . Також позивач вказує на те, що на даний час він забезпечує утримання зазначеної квартири в належному стані та своєчасно сплачує необхідні витрати по комунальних платежах. За таких обставин він як спадкоємець звернувся до суду з позовом про визнання права власності, та встановлення факту родинних відносин, тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.12.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.12.2023 року клопотання сторони відповідача про витребування доказів у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Львівської міської ради, третя особа: Друга Львівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту родинних відносин задоволено, постановлено витребувати із приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Миронович Алли Іванівни, належним чином завірену копію спадкової справи, яка відкрилась після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18.06.2021 року та витребувати із Другої Львівської державної нотаріальної контори, належним чином завірену копію спадкової справи, яка відкрилась після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 08.09.1994 року. 19.01.2024 року (вх.\~№ 568) від позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог. 23.01.2024\~року (вх.\~№ 1648) на адресу Залізничного районного суду м. Львова надійшла письмова відповідь від завідувача Другої Львівської державної нотаріальної контори Плажій Г. В. на ухвалу суду від 19.12.2023 року із змісту якої вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] знаходиться на зберіганні в Львівському державному архіві. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.02.2024 року витребувано із Львівського державного нотаріального архіву, належним чином завірену копію спадкової справи, яка відкрилась після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 08.09.1994 року. 04.03.2024\~року (вх.\~№ 5549) на адресу Залізничного районного суду м. Львова надійшла письмова відповідь від завідувача Львівським державним нотаріальним архівом на ухвалу суду від 05.02.2024 року про відсутність спадкової справи. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.03.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позиція сторін по справі. Позивач [PERSON] та його уповноважений представник адвокат Кичма С. М., у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити такі у повному обсязі. Уповноважений представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи за позовом, заслухавши покази свідка [PERSON] , дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що [INFO] померла тітка позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Також, копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.06.2021 року, стверджується, що [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 890. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.2022 року посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мироновичем А. І., що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] 1944 року народження, яка померла [INFO] є [PERSON] [INFO] , спадщина складається з частки квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 15). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.05.2022 року № 301393960 стверджується, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (а.с. 16). Судом також оглянуто копію Будинкової книги прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] (а.с. 18-21). Застосоване судом законодавство при розгляді справи. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право володіти мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від\~фізичної особи,\~яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Так, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно з п. 4.12, 4.15, 4.18 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п. 3 гл. 7 розд. І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно ч 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» (пункт 2), справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають Юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Отже, позовні вимоги про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на спадкове майно повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження. Відповідно до роз?яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування», спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України «Про нотаріат»,\~«Про міжнародне\~приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦІК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина відкрилась до набуття чинності ЦК, і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЦК України, на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року. Внаслідок смерті\~ [PERSON] \~відкрилась спадщина,\~до складу\~якої входить\~право власності\~на \~частку квартири,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Спадкодавець [PERSON] \~за життя\~своїм майном\~не розпорядилася,\~заповіту не\~склала.\~У зв?язку\~з відсутністю\~заповіту,\~спадкування здійснюється\~за законом,\~зокрема спадкоємцем\~другої черги спадкування за законом (за правом представлення) даної спадщини була племінниця спадкодавця [PERSON] - [PERSON] . З посвідки про народження вбачається, що батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] . Згідно з архівною довідкою № К-920-07/п від 23.03.2007 року, в документах обласного архіву значиться, що родина у складі: голова родини - [PERSON] 1906 року народження, члени родини - [PERSON] 1919 року народження, та [PERSON] 1944 року народження у 1946 році була переселена у Тернопільську обл. з с. Щутків Любачівського повіту, Жешівського в-ва, Польща. У постанові Верховного Суду від 18.01.2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22) зазначено, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право». Підсумки. Суд зазначає, що відповідно до п. 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari\~v.\~Finland» від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Положеннями п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Враховуючи наведене, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку що такі\~слід задовольнити у повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved