Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 05 жовтня 1998 року, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 19 жовтня 1998 року, у реєстровій книзі за № 205, за реєстровим № 35685, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом,\~позивачу [PERSON] ,\~належить 7/24\~(сім/двадцять\~четвертих)\~часток у\~праві власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] ,\~які належали\~на підставі\~Свідоцтва про\~право власності\~на житло\~№ [NUMBER] ,\~виданого Жовтневою\~районною адміністрацією\~Запорізької міської\~ради 05\~жовтня 1998\~року,\~зареєстрованого Орендним\~підприємством Запорізьке\~міжміське бюро\~технічної інвентаризації\~19\~жовтня 1998\~року,\~у реєстровій\~книзі за\~№ 205,\~за реєстровим\~№ 35685,\~з яких: - (одна/четверта) частка належала спадкодавцю - [PERSON] , 1930 року народження, який помер [INFO] ; - 1/24 (одна/двадцять четверта) частка належала [PERSON] , дружині спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується вказаним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину позивача підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 61927879 від 05.10.2020 року. Реєстрація права власності позивача на 7/24 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 226749300 від 05.10.2020 року. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , квартира складається з: 1-а кімната - 18,5 кв.м., 2-а кімната -10,6 кв.м., 3-я кімната - 13,4 кв.м., кухня - 6,9 кв.м., ванна кімната - 2,0 кв.м., туалет -1,0 кв.м., коридор - 4,8; 1,7 кв.м., кладовка - 1,7 кв.м., лоджія - 1,58 кв.м., що підтверджується копіює вказаного технічного паспорту. Між позивачем та відповідачами, після оформлення спільного права власності не був погоджений та встановлений порядок користування квартирою, у зв`язку з чим відповідачі постійно ігнорують права позивача в користуванні квартирою, що призводить до конфліктів. В результаті такої поведінки відповідачів, позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав з позовом про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення в квартиру. Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 15.02.2023 року по справі № 331/5382/21 (провадження № 2/331/71/2023) позов було задоволено у повному обсязі. Суд ухвалив усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили. В той же час, як стверджує позивач, відповідачі продовжують усіляко чинити йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , аргументуючи свої дії тим, що не був погоджений та встановлений порядок користування квартирою. Вважає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Проте, спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають домовитися про порядок користування квартирою. Оскільки відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу належить 7/24 (сім/двадцять четвертих) часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] , позивач вважає, що необхідно визначити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши позивачу у користування кімнату площею 13,4 кв.м з прилеглою до неї лоджією (балконом) площею 1,68 кв.м.; [PERSON] та [PERSON] залишити кімнати площею 18,5 кв.м та 10,6 кв.м, оскільки спору про користування вказаною квартирою між відповідачами немає. У загальному користуванні залишити: кухню - 6,9 кв.м., ванну кімнату - 2,0 кв.м., туалет - 1,0 кв.м., 2 коридора - 4,8 кв.м і 1,7 кв.м та кладовку - 1,7 кв.м. На думку позивача, встановлення даного порядку користування квартирою не порушить прав інших співвласників квартири та у повній мірі захистить його права на користування його власністю. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 вересня 2023 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.23). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 24 січня 2024 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.44). У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Островерхов С.Г. не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] надали на адресу суду заяви, в якій вказують, що проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с.41, 42). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання також повторно не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачі суду не надали, відзиву на позов, заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог на адресу суду також не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 05 жовтня 1998 року, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 19 жовтня 1998 року, у реєстровій книзі за № 205, за реєстровим № 35685, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом,\~позивачу [PERSON] \~належить 7/24\~(сім/двадцять\~четвертих)\~часток у\~праві власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] ,\~які належали\~на підставі\~Свідоцтва про\~право власності\~на житло\~№ [NUMBER] ,\~виданого Жовтневою\~районною адміністрацією\~Запорізької міської\~ради 05\~жовтня 1998\~року,\~зареєстрованого Орендним\~підприємством Запорізьке\~міжміське бюро\~технічної інвентаризації\~19\~жовтня 1998\~року,\~у реєстровій\~книзі за\~№ 205,\~за реєстровим\~№ 35685,\~з яких: \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~- (одна/четверта) частка належала спадкодавцю - [PERSON] , 1930 року народження; - 1/24 (одна/двадцять четверта) частка належала [PERSON] , дружині спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується вказаним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с.13). Реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину позивача підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 61927879 від 05.10.2020 року (а.с.21). Реєстрація права власності позивача на 7/24 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 226749300 від 05.10.2020 року (а.с.18). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , квартира складається з: 1-а кімната - 18,5 кв.м., 2-а кімната -10,6 кв.м., 3-я кімната - 13,4 кв.м., кухня - 6,9 кв.м., ванна кімната - 2,0 кв.м., туалет -1,0 кв.м., коридор - 4,8; 1,7 кв.м., кладовка - 1,7 кв.м., лоджія - 1,58 кв.м. (а.с.10-11). Між позивачем та відповідачами, після оформлення спільного права власності не був погоджений та встановлений порядок користування квартирою. Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В силу ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вбачається із матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли з приводу користування майном, що перебуває в спільній власності. Суд враховує, що відповідно до ст. ст. 47, 48 Житлового кодексу УРСРС жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. Водночас, площі кімнат не є однаковими, позивач просить виділити йому кімнату № 3 площею 13,4 кв.м з прилеглою до неї лоджією (балконом) площею 1,68 кв.м. [PERSON] та [PERSON] залишити кімнати площею 18,5 кв.м та 10,6 кв.м, оскільки спору про користування вказаною квартирою між відповідачами немає. В загальному користуванні залишити: кухню - 6,9 кв.м., ванну кімнату - 2,0 кв.м., туалет - 1,0 кв.м., 2 коридора - 4,8 кв.м і 1,7 кв.м та кладовку -1,7 кв.м. За таких обставин, враховуючи розмір квартири та кількість її співвласників, усунути непорозуміння у користуванні майном можливо шляхом визначення в судовому рішенні порядку користування вказаним майном. Суд звертає увагу, що вимушене встановлення порядку користування квартирою не впливає на зміну розміру часток співвласників у праві власності, а спрямоване на усунення непорозумінь щодо користування спільним майном. Позивач просить суд виділити в користування ізольовані житлові кімнати, а інші приміщення залишити у загальному користуванні. Заперечень щодо запропонованого позивачем порядку користування квартирою до суду від відповідачів не надійшло. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказаний позивачем варіант є прийнятним у даному випадку і не суперечить інтересам інших співвласників. Даний висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-1500цс15, відповідно до якої первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с.7). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved