Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , (далі - позивачі), в особі представника, адвоката Гудз Р.А., звернулись до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - відповідач, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»), в якому з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30.05.2023 року зазначили, що 30.10.2022 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), під час якої водій автомобіля марки «Mercedes-Benz Actros», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по а/д Київ-Чоп в межах Київської області, вчинив наїзд па пішохода [PERSON] , який від отриманих ушкоджень помер на місці події. Відповідальність водія вказаного транспортного засобу на дату вчинення ДТП застрахована згідно полісу №206207744 у ПАТ «СК «Арсенал Страхування». 30.10.2022 року по даному факту слідчим СУ ГУНП у Київській області внесено відомості до ЄРДР за №12022100000000469 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до п.2 ст.22.1 Законе України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п.27.3 ст.27 Закону Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Пунктом 27.4 статті 27 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСКУ) документів, то підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09.04.2019 року (далі - Розпорядження), станом на дату ДТП діяли такі ліміти страхового відшкодування, а саме: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130 000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 260 000 гривень на одного потерпілого. Розмір усіх здійснених страхових відшкодувань за шкоду, заподіяну житію та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду, визначену у страховому полісі (п.27.5. Закону). 25.11.2022 року на адресу відповідача надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого [PERSON] та батька загиблого [PERSON] , із долученням у відповідності до вимог ст.35 Закону необхідних для прийняття рішення документів. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом па жовтень 2022 року становив 6700 грн. у місячному розмірі. Відтак, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, особам стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, то відповідно па час ДТП становив: 12x6700,00 грн. = 80400,00 грн. Аналогічний розмір страхового відшкодування застосовується до вимог щодо стягнення страхового відшкодування понесених витрат на поховання. Відтак, розмір вимоги щодо виплати страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування та кількості осіб, яким належне право отримання такого складає 87290 грн., з яких: 40200,00 моральна шкода для матері загиблого [PERSON] ; 40200,00 грн. моральна шкода та 6890,00 грн. понесені витрати па поховання батьку загиблого - [PERSON] . За вказаною заявою про виплату страхового відшкодування відповідачем відкрито страхову справу №109.01635422. 23.01.2023 року па поштову адресу відповідача направлено заяву із долученням постанови про закриття кримінального провадження №12022100000000469 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. 01.03.2023 року листом за вих.№0102323-0636/к/у відповідачем повідомлено про прийняте рішення щодо проведення виплати страхового відшкодування позивачам на реквізити, зазначені у заяві про виплату страхового відшкодування, у розмірі по 20100 грн. моральної шкоди для кожного та 3445,00 грн. витрат па поховання для [PERSON] , а 02.03.2023 року відповідачем проведено виплату страхового відшкодування у зазначеному вище розмірі. Проте, зазначена сума становить лише 50% розміру відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання (87290 грн.), згідно заявленої вимоги, зазначеної у заяві про виплату страхового відшкодування. Тобто, у виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання відповідачем відмовлено, що на думку позивачів є неправомірним. В обґрунтування часткової відмови у виплаті страхового відшкодування страховик посилається на наявність одноосібної вини пішохода [PERSON] у настанні ДТП, внаслідок якої останній загинув. Проте позивачі зазначили, що постановою про закриття кримінального провадження не встановлено та не зазначено, що дана ДТП відбулась за наявності умислу загиблого, або ж як наслідок непереборної сили, а також не зазначено про притягнення до процесуальної відповідальності пішохода, відтак поділ відповідальності на загиблого за дії завдані джерелом підвищеної небезпеки, а також виплата страхового відшкодування не у повному обсязі третім особам, внаслідок смерті потерпілого є порушенням законних прав та інтересів позивачів. Також зауважили, що згідно судової практики, коли шкода, пов`язана із смертю потерпілої, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. Тож, позивачі вважають, що відповідачем сума страхового відшкодування виплачена їм не в повному розмірі. Крім того, вважають, за необхідне стягнути з відповідача на свою користь пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, передбачену п.36.5 ст.36 Закону, а також три проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати згідно ст.625 ЦК України. Враховуючи наведене позивачі просили суд: 1. Стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 20100,00 грн. - моральної шкоди, 3445,00 грн. - витрат на поховання, а всього 23545,00 грн. 2. Стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 3612,38 грн.; три відсотки річних у розмірі 216,74 грн., інфляційні втрати у розмірі 400,97 грн., а всього разом 4230,09 грн. 3. Стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] , понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи па професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. 4. Стягнути з ПрАТ СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 20100,00 грн. моральної шкоди. 5. Стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 3083,84 грн., три відсотки річних у розмірі 185,03 грн., інфляційні втрати у розмірі 342,30 грн., а всього разом 3611,17 грн. 6. Стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] , понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Ухвалою суду від 25.04.2023 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Вказаною ухвалою також встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України (а.с.59). 07.07.2023 року поштовим відправленням від відповідача у порядку та у строк встановлені судом надійшов відзив на позовну заяву, який приєднаний до матеріалів справи (а.с.104-113). У відзиві відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження від 27.12.2022 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022110000000469 від 30.10.2022 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1ст.284 КПК України. Вказаною Постановою про закриття кримінального провадження по справі встановлено наступне: водій автомобіля MERCEDES-BENZ Actros, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху, рухаючись як з допустимою по видимості дороги так і обраною швидкістю руху; в діях водія автомобіля MERCEDES-BENZ Actros невідповідностей вимогам п.п.12.2., 12.3 ПДР України, які б знаходилися у причинному зв`язку із ДТП не вбачається; ДТП сталася внаслідок порушення пішоходом [PERSON] п.п.4.4, 4.14 г, д ПДР України. Отже, за результатами проведеного розслідування, слідством встановлено, що дії водія [PERSON] не перебувають у причинному зв`язку з настанням події ДТП, а ДТП сталася внаслідок порушення пішоходом [PERSON] Правил дорожнього руху України. Відповідно ж до вимог ст.36 п.36.3. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Крім того, згідно ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене, страховиком було прийнято правомірне рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 50% від заявленої суми, шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб відповідальних за заподіяння шкоди. Щодо посилання представника позивача на положення постанови Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 345/3335/17 відповідач зазначив, що обставини у цій справі є відмінними, а саме страховою компанією було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Водночас Страховик здійснив таку виплату, проте її розмір був розрахований з урахуванням обставин ДТП. Відповідач зазначив, що у даному випаду є очевидним, що пішохід у стані алкогольного сп`яніння, що вибігає на дорогу у темний час доби є нічим іншим як непереборною силою для водія, який за умови цілковитого дотримання Правил дорожнього руху України не мав технічної можливості уникнути наїзду, а відтак застосування п.36.3 ст.36 спеціального Закону при розрахунку розміру страхового відшкодування Страховиком є цілком правомірним. 18.07.2023 року від представника позивачів, адвоката Гудз Р.А., надійшла відповідь на відзив, яка приєднана до матеріалів справи (а.с.115-124), в якій представник позивача заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві з підстав, викладених у позовній заяві, а також зазначив, що проведенням часткової виплати відшкодування моральної шкоди та виплати на поховання позивач, відповідач визнав подію страховим випадком, а тому підстав для зменшення розміру страхового відшкодування у даній справі відсутні. Також представник позивачів не погоджується з доводами відповідача про поділ цивільно-правової відповідальності між водієм та потерпілим (пішоходом), оскільки пішохід не може бути в розумінні Цивільного кодексу України нести цивільно-правову відповідальність, як джерело підвищеної небезпеки не будучи таким. Крім того, у разі заподіяння шкоди внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки не є обов`язковим наявність вини водія, адже цивільно-правова відповідальність в силу вимог ст.1187 ЦК України настає без наявності вказаної ознаки. 31.07.2023 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які приєднані до матеріалів справи (а.с.125-130), в яких наполягає на відмові в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві. А також зазначив, що позивачі наполягають лише на тому, що дії пішохода [PERSON] фактичного не мають для вирішення спору, однак відповідач наголошує, що при розгляді справи необхідно враховувати дії всіх учасників ДТП, в тому числі і пішохода. 07.08.2023 року від представника позивачів у порядку ст.ст.43, 182 ЦПК України надійшли письмові пояснення на заперечення на відповідь на відзив (а.с.131-137), в яких представник зазначила, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. При цьому є неправомірним поділ цивільно-правової відповідальності на пішохода, у разі завдання останньому шкоди джерелом підвищеної небезпеки, а відтак самостійне зменшення відповідачем суми страхового відшкодування суперечить меті ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та приводить до порушення законних прав та інтересів позивачів, адже відтак належного відшкодування за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в межах страхових сум, потерпілі реально не отримують. 18.09.2023 року (а.с.141-147), 29.09.2023 року (а.с.153-163) та 30.10.2023 року (а.с.189-195) від представника позивачів, адвоката Гудз Р.А., надійшли заяви про збільшення позовних вимог, а саме збільшення розміру нарахованих штрафних санкцій та періоду їх нарахування, а також збільшення позовних вимог щодо витрат на поховання. Так, представник позивача вказав, що 29.05.2023 року позивачами на адресу відповідача направлено заяву про долучення документів та виплату страхового відшкодування витрат на придбання та встановлення надгробного пам`ятника у розмірі 71600 грн. Листом від 28.07.2023 року ПАТ «СК «Арсенал Страхування» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування на підставі заяви від 29.05.2023 року у розмірі 35800 грн., що становить 50% від заявленого розміру. При цьому, аналогічно первинному позову, страховиком при виплаті страхового відшкодування витрат на придбання та встановлення надгробного пам`ятника застосовано положення п.36.3 ст.36 Закону та здійснено поділ відповідальності на загиблого пішохода, з чим позивачі не погоджуються з підстав викладених у позові та заявах по суті. Так, в остаточній редакції заяви про збільшення позовних вимог від 26.10.2023 року, яка надійшла до суду 30.10.2023 року, позивачі просять суд: 1) стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 20100,00 грн. моральної шкоди, 3445,00 грн. витрат на поховання, 35800,00 грн. витрат на придбання та встановлення надгробного пам`ятника, а всього 59345,00 грн.; 2) стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 13346,82 грн.; три відсотки річних у розмірі 920,51 грн., інфляційні втрати у розмірі 328,52 грн., а всього разом 14816 грн.; 3) стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 20100,00 грн.; 4) стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 7046,562 грн.; три відсотки річних у розмірі 459,27 грн., інфляційні втрати у розмірі 297,91 грн., а всього разом 7803,74 грн. 5) стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] та [PERSON] на відшкодування понесених ними судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 6000,00 грн. на кожного. Розрахунок штрафних санкцій проведено позивачами за період з 02.03.2023 року по 04.12.2023 року (а.с.192-193). 04.10.2023 року від відповідача надійшли заперечення на заяву про збільшення позовних вимог (а.с.166-168), а саме щодо позовних вимог про відшкодування витрат на придбання та встановлення надгробного пам`ятника у розмірі 35800,00 грн., посилаючись на те, що відповідно до доданого до заяви товарного чеку, вбачається, що платником, окрім вартості пам`ятника та його встановлення сплачено за кулі, вази, встановлення вази, кубики, бетонну заливку тощо, проте доказів, що ці елементи входять до вартості пам`ятника та є його складовими матеріали справи не містять. Ухвалою суду від 05.10.2023 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів (а.с.174-175). 17.10.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 05.10.2023 року про витребування доказів від представника позивачів адвоката Гудз Р.А. надійшло фото встановленого надгробного пам`ятника [PERSON] (а.с.182-185). Ухвалою суду від 04.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 20.02.2024 року (а.с.207), яке було відкладене на 02.04.2024 року. В судове засідання 02.04.2024 року учасники справи не прибули. Представник позивачів, адвокат Гудз Р.А., в своїй письмовій заяві просила розглядати справу за її та позивачів відсутності, підтримала заяву про збільшення позовних вимог від 26.10.2023 року, яка надійшла до суду 30.10.2023 року, просила позовні вимоги задовольнити (а.с.235-237). Також адвокат Гудз Р.А. подала до суду детальний опис наданих послуг з правничої допомоги (а.с.238-242). Згідно поданої представником відповідача [PERSON] заяви, остання просила розглядати справу за її відсутності (а.с.231-234). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно з постановою старшого слідчого Родигіної Г.Д. Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області від 27.12.2022 року, кримінальне провадження №12022110000000469, внесене до ЄРДР 30.10.2022 року по факту ДТП, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України. Ця постанова мотивована тим, що 30.10.2022 року, близько 03 год. 30 хв. водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автопоїздом у складі тягача «Mercedes-Benz actros 1842 LS», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «Krone SD», р.н. [NUMBER] , рухаючись по 44 км +800 м автодороги М0: зі сполученням «Київ-Чоп» в крайній правій смузі в напрямку м. Києва допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який вибіг на проїзну частину вказаної автодороги справа наліво відносно напрямку руху тягача. В результаті ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці події. Під час досудового слідства допитані потерпілі, водій [PERSON] . В постанові містяться висновок судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/111-22/47755-ІТ від 18.11.2022 року, висновок експерта №21/233 від 02.12.2022 року судово-медичної експертизи, висновок експерта №19/233 від 30.11.2022 року судово-медичної експертизи, висновок судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/111-22/52123-ІТ від 19.12.2022 року. Оцінивши в сукупності всі зібрані докази, встановлено, що водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода (а.с.37-40, 11). Відповідно до страхового полісу №206207744 транспортний засіб Mercedes-Benz actros 1842 LS», д.н.з. [NUMBER] , застрахований в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (а.с.10). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.11.2022 року (а.с.32). Позивачі у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього серії [NUMBER] від 18.08.1988 року (а.с.31). 25.11.2022 року представником позивачів за довіреністю [PERSON] , до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відправлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що відбулася 30.10.2022 року, заява на виплату страхового відшкодування з додатками, в якій позивачі просили здійснити наступні виплати страхового відшкодування: для матері потерпілого [PERSON] 40200,00 грн. моральної шкоди; для батька потерпілого [PERSON] 40200,00 грн. моральної шкоди та 6890,00 грн. витрат на поховання (а.с.9). Товарний чек від 31.10.2022 року на суму 6890,00 грн. на підтвердження витрат на поховання (а.с.34). 23.01.2023 року представником позивачів за довіреністю [PERSON] на адресу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» направлено копію згаданої вище постанови про закриття кримінального провадження від 27.12.2022 року (а.с.36). У відповідь на заяву позивачів про виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП, яка мала місце 30.10.2022 року, відповідач своїм листом №10323-0б3б/к/у від 01.03.2023 року повідомив позивачів про те, що цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу MERCEDES-BENZ Actros, д.н.з. [NUMBER] , застраховано у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за Полісом №206207744 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування за вищевказаним випадком в сумі 43645,00 грн., з них: 20100,00 грн. - відшкодування моральної шкоди завданої [PERSON] у зв`язку зі смертю [PERSON] ; 20100,00 грн. - відшкодування моральної шкоди завданої [PERSON] у зв`язку зі смертю [PERSON] ; 3445,00 грн. - відшкодування [PERSON] витрат на поховання загиблого (а.с.41). 02.03.2023 року відповідачем проведено виплату страхового відшкодування у зазначеному вище розмірі, що підтверджується платіжними дорученнями №10623575, №10623586 (а.с.42, 43). 29.05.2023 року представником позивачів за довіреністю [PERSON] на адресу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» направлено заяву про долучення документів та виплату страхового відшкодування витрат на придбання та встановлення надгробного пам`ятника у розмірі 71600 грн., разом з товарини чеком від 03.05.2023 року на суму 71600 грн. (а.с.156, 157). Листом №280723-5606/к від 28.07.2023 року ПАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомила представника позивачів про те, що ПАТ «СК «Арсенал Страхування» за наслідками розгляду заяви про доручення документів і виплати страхового відшкодування від 29.05.2023 року (витрати на придбання та встановлення пам`ятника), враховуючи п.36.2 та п.36.3 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було прийнято рішення та здійснено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 35800,00 грн. (а.с.159). При цьому, страховиком при виплаті страхового відшкодування витрат на придбання та встановлення надгробного пам`ятника застосовано положення п.36.3 ст.36 Закону та здійснено поділ відповідальності на загиблого пішохода. 17.10.2023 року на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, представником позивачів адвокатом Гудз Р.А. надано фото встановленого надгробного пам`ятника [PERSON] на підтвердження, що витрати відповідно до товарного чеку від 03.05.2023 року на суму 71600 грн., здійснені у зв`язку із спорудженням пам`ятника саме [PERSON] та зазначені у товарному чеку елементи є його складовими (а.с.182-183). Таким чином, при розрахунку розміру страхового відшкодування відповідач посилався на п.36.3 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема зазначив, що зважаючи на те, що ДТП сталася з вини потерпілого [PERSON] , розмір страхового відшкодування моральної шкоди, визначено страховиком шляхом поділу на кількість учасників ДТП. Позивачі обґрунтовуючи позовні вимоги, посилаються на те, що такий розрахунок є безпідставним, оскільки шкода, пов`язана із смертю потерпілого, відшкодовується в незалежності від його вини. Наголошували, що положення п.36.3 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосується випадку, передбаченому у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб, винних у заподіянні шкоди, застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів). Однак, у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинити транспортний засіб. Оскільки законодавством України передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого незалежно від його вини, вона повинна відшкодовуватися у повному обсязі. Таким чином, відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати на 50%, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати. Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України). У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.16 ст.9 ЗУ «Про страхування» страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. У абзаці 1 п.22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.3. ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Пунктом 27.4 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на жовтень 2022 року становив 6700 грн. у місячному розмірі. Відтак, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, особам стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, що відповідно на час ДТП становив: 12x6700,00 грн. = 80400,00 грн. У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абзац 1 п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.06.2018 року в справі № 200/19873/16-ц (провадження № 61-10261св18) зазначено, що: «відповідно до п. 3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Тобто, у зв`язку із тим, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що відповідальними у смерті потерпілого є двоє водіїв, то розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2019 року в справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18) вказано, що: «за змістом пункту 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відтак, положення пункту 36.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосування не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту не була і не може бути застрахована відповідно до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що: «42. Припис п. 36.3 ст.36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали. 47. Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису п.36.3 ст.36 Закону №1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними». Так, відповідач при розрахунку розміру страхового відшкодування вважав, що з боку пішохода [PERSON] є вина в ДТП, а тому вважає законною підставою для застосування страховиком п.36.3 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при визначенні розміру страхового відшкодування позивачам. При цьому відповідач не звернув увагу, що абзац 1 пункту 36.3 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали. Таким чином моральна шкода в цій справі не завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, а тому підстави для застування абзацу 1 пункту 36.3 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача були відсутні. Враховуючи наведене позовні вимоги щодо стягнення з відповідача недоплаченого страхового відшкодування у розмір 50% є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме: 1) на користь [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 20100,00 грн. моральної шкоди, 3445,00 грн. витрат на поховання; 35800,00 грн. витрат на придбання та встановлення надгробного пам`ятника, а всього 59345,00 грн.; 2) на користь [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 20100,00 грн. моральної шкоди, що не перевищує визначені п.27.3 та 27.4 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» граничні розміри такого відшкодування. Щодо письмових заперечень відповідача про стягнення з нього 35800 грн. на відшкодування витрат на придбання та встановлення надгробного пам`ятника, що становить 50% від заявленої позивачами суми у розмірі 71600 грн., з посиланням на недоведеність цих витрат позивачами, суд вважає такі твердження безпідставними, оскільки позивачами було надано товарний чек від 03.05.2023 року на підтвердження цих витрат (а.с.157), а також фото встановленого надгробного пам`ятника [PERSON] на підтвердження, що витрати відповідно до товарного чеку від 03.05.2023 року на суму 71600 грн., здійснені у зв`язку із спорудженням пам`ятника саме [PERSON] та зазначені у товарному чеку елементи є його складовими (а.с.182-183). Крім того, сам відповідач приймаючи рішення про виплату позивачем страхового відшкодування на підставі їх заяви від 29.05.2023 року у розмірі 35800 грн., що становить 50% від заявленого розміру 71600 грн., фактично визнав такі витрати (Листом від 28.07.2023 року ПАТ «СК «Арсенал Страхування», а.с.159). Щодо позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно п.36.5. ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно ж до вимог ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з наданим позивачами розрахунком (а.с.192, 193) розміру пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, який відповідачем не спростований, у розмірі: 1) на користь [PERSON] пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 13546,82 грн.; три відсотки річних у розмірі 920,51 грн., інфляційні втрати у розмірі 348,98 грн., а всього разом 14816 грн.; 2) на користь [PERSON] пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 7046,562 грн.; три відсотки річних у розмірі 459,27 грн., інфляційні втрати у розмірі 297,91 грн., а всього разом 7803,74 грн. Щодо судових витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст.141 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.1 та ч.2 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Оскільки позивачі звільнені від сплати судових витрат (а.с.28, 29), то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. Також з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. на користь кожного (а.с.44-56, 239-242, копії наступних документів: довіреність, Договір про надання правничої допомоги адвокатом від 10.03.2023 року, Ордер, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, Витяг з реєстру платників єдиного податку, Детальний опис наданих послуг), та які були включені до попереднього (орієнтованого) розрахунку сум судових витрат позивачів. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі №922/445/19. Оскільки, матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а тому підстав для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Така правова позиція щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та дотримання принципу змагальності сторін висловлена в Постанові Верховного Суду у справі № 607/14338/19-ц. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved