Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Вимоги мотивує тим, що 20.10.2015 року з відповідачем зареєструвала шлюб, від якого мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, не витримавши випробування відстані один від одного, оскільки позивачка наразі з донькою тимчасово перебувають за кордоном у зв`язку зі збройною агресією російської федерації на території України та впровадженням воєнного стану. Між ними відсутня подружня близькість, наявні окремі бюджети, самостійне планування кожним із них порядку отримання власних доходів та витрат, що призвело до втрати між ними почуття любові, поваги, взаєморозуміння та довіри, унеможливило їхнє подальше спільне проживання. На даний час сторони проживають окремо. Позивачка вважає подальше спільне проживання, збереження шлюбу не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. 31.07.2023 року по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та справу призначено до розгляду по суті. 05.09.2023 року від відповідача надійшов відзив відповідно до якого просив суд в задоволенні позову відмовити, оскільки шлюбні відносини напружені із-за окремого мешкання сторін під час військового стану, після повернення позивача до України він впевнений,що всі непорозуміння будуть ними подолані. 05.09.2023 року до суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява, в якій він просив встановити режим окремого проживання подружжя, а у задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу відмовити. Протокольною ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.11.2023року було прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення окремого режиму проживання з первісним позовом, та розгляд справи відкладено на 11.12.2023 року. Зустрічну позовну заяву [PERSON] мотивує тим, що дійсно перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . На дату повномасштабного вторгнення росії на територію України - 24 лютого 2022 року позивач з відповідачкою та донькою мешкали у квартирі [ADDRESS] . У перші дні війни він з дружиною та донькою виїхали до Чернігівської області до батьків відповідачки. Згодом відповідачка з донькою виїхали за кордон. Причиною непорозумінь стала нервова напруженість, яка викликає психічну нестабільність в зв`язку з тим що відповідачка з дитиною вимушено виїхали з України та покинули домівку, де життя було налагодженим та облаштований побут, були плани на майбутнє. Його ментальний стан і відповідачки зараз не стабільні: оскільки вони знаходяться в умовах військового стану, які не були нормою на протязі нашого життя. Він вважає таку нестабільність відповідачки -нормальною реакцією коли дружина вимушена примусово розлучатись з чоловіком, та у зовсім іншій державі виконувати усе щоб налагодити самостійно побут для себе та дитині без нього. Позивач на даний час позбавлений можливості проживати разом з дружиною та донькою спільно за кордоном із-за військового стану. Але він всіляко допомагає їм коштами, подарунками дочці, розмовами та обговоренням проблем по телефону тощо. Після закінчення військового стану відповідачка з донькою повернуться до України та після перемоги будуть у стабільному емоційному стані і він вважаю, що їх сім`я зможе поновити шлюбні відносини. Позивач переконаний, що їх шлюбні відносини, які зазнали невдачі внаслідок незначних розходжень, ще можна відновити, незважаючи на те, що він проживає з відповідачкою окремо. Позивач переконаний у можливості збереження шлюбу та відновлення шлюбних відносин після оздоровлення шлюбу та спокійного врегулювання розбіжностей, що виникли між подружжям, а відтак є всі підстави для встановлення режиму окремого проживання подружжя, а не розірвання. Представник позивача в судовому засіданні первинний позов підтримала з підстав зазначених в позовній заяві та просила суд постановити рішення, яким шлюб розірвати, а зустрічну позовну заяву про встановлення режиму окремого проживання подружжя залишити без задоволення, зазначивши, що сторона відповідача за зустрічним позовом із заявленими позовними вимогами не погоджується і наполягає на недопустимості примушування відповідачки [PERSON] перебувати в шлюбних відносинах з [PERSON] всупереч її бажанню та процесуально оформленого її волевиявлення щодо припинення шлюбу. Підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість або не бажання дружини та (або) чоловіка проживати спільно. Так, у [PERSON] відсутнє суб`єктивне право вимоги про встановлення режиму окремого проживання подружжя до [PERSON] , яка не бажає проживати з ним у шлюбі через втрату до нього почуттів поваги, любові, довіри і заперечує проти примушування її до цього. [PERSON] має намір створити нову сім`ю з іншим чоловіком. Представник відповідача в судовому засіданні проти первинного позову заперечила, зустрічний позов просила задовольнити, оскільки збереження сім`ї можливе, окрім того [PERSON] та [PERSON] завжди перебувають на зв`язку вирішують побутові та фінансові питання, тому збереження шлюбу є можливим. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін по суті, суд приходить до висновку, що первісний позов про розірвання шлюбу обґрунтований та підлягає задоволенню, зустрічний позов про встановлення режиму окремого проживання подружжя не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували 20 жовтня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2116. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Матеріалами справи встановлено, що сторони на час подачі позовної заяви про розірвання шлюбу вже проживали окремо, що підтверджується поясненнями сторін, та матеріалами справи. Під час окремого проживання [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Приймаючи рішення про задоволення первісного позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, суд бере до уваги те, що сторони разом не проживають, позивачка [PERSON] в подальшому не бажає проживати разом з відповідачем [PERSON] , має намір створити нову сім`ю з іншим чоловіком, наполягає на розірванні шлюбу, та приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved