Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

1. \~ \~ \~ \~Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до Публічного акціонерного товариства Сенс Банк про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 01.06.2007 між Позивачем та Публічним акціонерним товариством Укрсоцбанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Сенс Банк, було укладено кредитний договір № 105/6-57-7. Зазначений Договір підписаний сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. Окрім того, між позивачем та Відповідачем також укладено Договір іпотеки №105/24-65-7 від 01.06.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В.. Позивач вважає, що є всі підстави припинити договір іпотеки та зняти заборону з моєї квартири у зв`язку з тим, що строк дії основного зобов`язання та дії договору іпотеки закінчився ще 31.05.2022 року. Тому просить суд визнати іпотечний договір № 105/24-65-7 від 01.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2096, припиненим з 31.05.2022 року та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження квартири за адресою: [ADDRESS] та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запит про заборону відчуження кв. [ADDRESS] , зареєстрованому в реєстрі за № 2097. Представник відповідача, [PERSON] , подала відзив на позовну заяву, в якій просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання іпотеки припиненою за іпотечним договором відмовити у повному обсязі. Справу розглядати без участі представника відповідача. В обґрунтування зазначеної позиції представник відповідача зазначив, що іпотечний договір діє до припинення основного зобов`язання. Належних доказів виконання основного зобов`язання позивач не надав. Крім того, 29.11.2023 року рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 208/799/17 позов АТ Сенс Банк до [PERSON] Про стягнення заборгованості було задоволено повністю. Станом на 23.01.2024 року заборгованість перед кредитором не погашена. Враховуючи зазначене у задоволенні позовних вимог прохала відмовити. 2. \~ \~ \~ \~Заяви, клопотання позивача, відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить суд розглядати справу за відсутністю представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить суд розглядати справу за відсутністю представника, у задоволенні позовних вимог прохає відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи не з`явилися у судове засідання, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 3. \~ \~ \~ \~Процесуальні дії по справі. Ухвалою суду від 31.08.2023 року справу було передано до Святошинського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.11.2023 року позовну заяву було направлено до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська за підсудністю. Ухвалою суду від 26.12.2023 року було відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 23.02.2024 року було закрито підготовче засідання та справу було призначено до розгляду по суті. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про наступне. 4. \~ \~ \~ \~Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин. 01.06.2007 між Позивачем та Публічним акціонерним товариством Укрсоцбанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Сенс Банк, було укладено кредитний договір № 105/6-57-7. Зазначений Договір підписаний сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. Окрім того, між позивачем та Відповідачем також укладено Договір іпотеки №105/24-65-7 від 01.06.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В.. В серпні 2015 року [PERSON] звернувся із позовом до ПАТ «УкрСоцбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними (цивільна справа № 208/6368/15-ц), в межах якої просив визнати недійсними кредитний договір, укладений 01.06.2007 року між позивачем та відповідачем, та договір іпотеки №105/24-65-7, укладений 01.06.2007 року між позивачем та відповідачем. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.01.2016 року у справі № 208/6368/15-ц, у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» «Про захист прав споживачів; визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними», було відмовлено повністю. Зазначене рішення набрало законної сили, за результатами апеляційного оскарження, за Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.12.2018 року, якою апеляційна скарга [PERSON] була залишена без задоволення, а заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.01.2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 11.09.2020 року у справі № 208/6368/15-ц провадження № 61-2112св19, за наслідком розгляду касаційної скарги [PERSON] , касаційна скарга залишена без задоволення, а Заочне рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.01.2016 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 26.12.2018 року, залишені без змін. Крім того, відповідачем до відзиву додано копію рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29.11.2023 року у справі № 208/799/17 за позовом Акціонерного товариства СЕНС БАНК до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до резолютивної частини якого з [PERSON] стягнуто 14664 долари США 45 центів в рахунок заборгованості за Договором кредиту №105/6-57-7 укладеним 01.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку УКРСОЦБАНК та [PERSON] .. Станом на 21.03.2024 року відомості щодо скасування зазначеного рішення відсутні. Ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 16 ЦК України та предметом позову є визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором. Згідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 5. \~ \~ \~ \~ Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Згідно з частиною третьою\~статті 3 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 1054 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до\~статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку»\~іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою\~статті 626 ЦК України\~передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою\~статті 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша\~статті 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з пунктом 1 частини другою\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша\~статті 202 ЦК України). За положеннями статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 546\~ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частинистатті 593 ЦК України). Частиною 1\~статті 17 Закону України «Про іпотеку»\~встановлено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення дії іпотечного договору. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що позивачем не надано докази, якими підтверджено виконання основного зобов`язання за Договором кредиту №105/6-57-7 укладеним 01.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку УКРСОЦБАНК та [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 4, 5\~статті 82 ЦПК України\~обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до\~ст.\~263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, провівши оцінку аргументів та доводів сторін дійшов висновку, що доказів на підтвердження припинення основного зобов`язання за Договором кредиту №105/6-57-7 укладеним 01.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку УКРСОЦБАНК та [PERSON] не надано, а тому договір іпотеки не може бути припинено. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Сенс Банк не підлягають задоволенню. Вирішення питання про стягнення судових витрат здійснюється згідно до приписів ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», отже у разі відмови у задоволенні позовних вимог витрати покладаються на позивача. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року (справа № 761/24881/16-ц) виснувала, що відповідно до ч. 3\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Отже, при прийнятті\~Закону України «Про судовий збір»\~законодавець передбачив можливість застосування\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору. Отже судовий збір стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed