Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

В провадженні суду з 12 січня 2024 року знаходилась справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ршенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбузадоволено. Представник позивача [PERSON] , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 27 листопада 2023 року (а.с.22), звернулася до суду із заявою про компенсацію витрат на правову допомогу в сумі 4 800 грн. 00 коп., які позивачем понесені, й на підтвердження понесених витрат надано: Договір № 52/2023 про надання правничої допомоги від 27 листопада 2023 року (а.с.15-18), Додаток № 1 до Договору № 52/2023 про надання правничої допомоги від 27 листопада 2023 року (а.с.19), яким визначені вартісні показники послуги: надання консультації - 1 000 грн. 00 коп., складання тексту позовної заяви про розірвання шлюбу та її оформлення - 3 800 грн. 00 коп., Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги до Договору № 52/2023 про надання правничої допомоги від 27 листопада 2023 року, яким сторонами погоджено надані послуги: надання консультації - 1 000 грн. 00 коп., складання тексту позовної заяви про розрвання шлюбу та її оформлення - 4 800 грн. 00 коп., всього на суму 3 800 грн. 00 коп. (а.с.20), квитанцію № 000-01/23 від 05.12.2023 року про сплату [PERSON] адвокату Микитишин О.М. 4 800 грн. 00 коп. (а.с.21), які просить стягнути з відповідача на користь позивача за наслідками розгляду справи. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач в судове засідання не з"явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду), смс-провідомленням, проте його неявка відповідно до ст.270 ЦПК України не перешкоджає розгляду даного процесуального питання. Представником позивача [PERSON] подано клопотання про відкладення судового засідання з підстав неможливості бути присутнім з підстави задіяності в іншому судовому засіданні, які судом відхилено з огляду на положення ст.270 ЦПК України, оскільки неявка сторони не перешкоджає розгляду даного процесуального питання. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив щодо задоволення зави з підстав її необґрунтованості. Вважаючи, що понесені позивачкою витрати на правову допомогу, не є співмірними та надмірними до такої справи, яка не є складною, неявки позивачки, її представника в судове засідання. Вказав, що він прибув до суду, а позивачка - ні. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). А відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд заяви судом. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. За таких обставин, з урахуванням положення 270 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути заяву за відсутності позивача/його представника, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали поданої заяви та цивільної справи у їх сукупності, зміст позовних вимог, рішення суду, його вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява позивача про розподіл понесених витрат на правову допомогу, приходить до висновку про часткове задоволення заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (ч.1 ст. 270 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.2-5 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Судом встановлено, що у провадженні суду з 12 січня 2024 року по 14 лютого 2024 року знаходилась справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ршенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбузадоволено (а.с.41-43). Представник позивача [PERSON] , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 27 листопада 2023 року (а.с.22), звернулася до суду із заявою про компенсацію витрат на правову допомогу в сумі 4 800 грн. 00 коп., які позивачем понесені, й на підтвердження понесених витрат надано Договір № 52/2023 про надання правничої допомоги від 27 листопада 2023 року (а.с.15-18), Додаток № 1 до Договору № 52/2023 про надання правничої допомоги від 27 листопада 2023 року (а.с.19), яким визначені вартісні показники послуг: надання консультації - 1 000 грн. 00 коп., складання тексту позовної заяви про розірвання шлюбу та її оформлення - 3 800 грн. 00 коп., Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги до Договору № 52/2023 про надання правничої допомоги від 27 листопада 2023 року, яким сторонами погоджено надані послуги: надання консультації - 1 000 грн. 00 коп., складання тексту позовної заяви про розірвання шлюбу та її оформлення - 4 800 грн. 00 коп., всього на суму 3 800 грн. 00 коп. (а.с.20), квитанцію № 000-01/23 від 05.12.2023 року про сплату [PERSON] 4 800 грн. 00 коп. (а.с.21), які просить стягнути з відповідача на користь позивача за наслідками розгляду справи. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Окрім того відповідно до п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При вирішенні заяви про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на наслідки розгляду справи, суд враховує рішення Європейського суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації. Так, Європейський суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначив підхід вислітлений у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Зважаючи на зазначені процесуальні норми, з урахуванням принципу співмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу до складності справи, яка є нескладною, розглядалась у порядку спрощеного провадження, мала нетривалий час судового розгляду, в судове засідання позивач/його представник не з`явився, ним подана заява про розгляд справи за його відсутності з підтримання позовних вимог (а.с.34-36), не зазначені у акті виконаних робіт про час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт: надання консультації та складання тексту позовної заяви про розірвання шлюбу та її оформлення, вважає за необхідне вимогу задовольнити часково, визнавши понесені позивачем витрати на правову допомогу за: надання консультації та складання тексту позовної заяви про розірвання шлюбу та її оформлення на загальну суму 2 000 грн.00 коп., при цьому суд, враховуючи категорію нескладеної справи, яка розглядалась судом у спрощеному провадженні, вартісні показники надання юридичних послуг, що визначені Договором про надання правової допомоги, вважає значно завищеними й необґрунтованими у поданій заяві, є неспівмірними зі складністю справи та мають нерозумний розмір. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зазначеній постанові Верховний Суд зменшив розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо). На підставівищевикладеного, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України,

Outcome: approved