Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 09.02.2024 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 05.09.1981 по 27.09.2009 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя. 27.01.2009 суд постановив ухвалу, якою з метою забезпечення позову наклав арешт на частину нежитлового приміщення [ADDRESS] . Під час розгляду справи сторони досягли примирення, 20.09.2009 за заявою [PERSON] позов залишено без розгляду. В січні 2004 року звернулась до нотаріуса, маючи намір подарувати нежитлове приміщення та квартиру своїй донці, однак дізналась, що на частину квартири [ADDRESS] та на частину нежитлового приміщення [ADDRESS] в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться записи про їх арешт. У зв`язку з викладеним обмежена в можливості розпорядитися належним їй майном. Просила звільнити з-під арешту належне їй майно та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 27.02.2024 суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 28.02.2024 відкрив спрощене позовне провадження в справі, призначив судове засідання на 26.03.2024. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.09.1981 по 27.09.2009. 27.01.2009 Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області постановив ухвалу у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, якою у забезпечення позову наклав арешт на частину нежитлового приміщення [ADDRESS] , що належить [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] . 20.02.2009 Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області залишив позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя без розгляду. Ухвала суду набрала законної сили 26.02.2009. [PERSON] є власником частини нежилого приміщення, перукарні за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстроване Шепетівським бюро технічної інвентаризації 24.03.2009. На підставі договору дарування частини нежитлового приміщення від 28.07.2012 року [PERSON] стала власником частини нежилого приміщення, перукарні за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану частину зареєстроване Шепетівським БТІ 15.08.2012. Також позивач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] . У державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано два обтяження - арешт нерухомого майна. На підставі ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.01.2009 накладено арешт на частину нежилого приміщення, адреса [ADDRESS] , що належить [PERSON] . На підставі постанови державного виконавця відділу ДВС Шепетівського МРУЮ Куценко О.М. від 13.02.2009 накладено арешт на нерухоме майно - нежиле приміщення, адреса [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Згідно інформації Шепетівського відділу Державної виконавчої служби у Шепетівському районі станом на 05.02.2024 на примусовому виконанні у відділу відсутні виконавчі провадження, де боржником виступає [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . У відділу перебувало виконавче провадження №11108221 від 30.01.2009 з примусового виконання ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.01.2009 №2-249 про накладення арешту на майно, де боржником була [PERSON] , стягувачем [PERSON] . Провадження закрите у зв`язку з виконанням накладенням арешту. Дане виконавче провадження знищено. Встановлені обставини підтверджуються письмовими доказами: паспортами сторін, свідоцтвом про розірвання шлюбу, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, ухвалами Шепетівського міськрайонного суду в справі №2-249/2009 від 27.01.2009 та від 20.02.2009, інформацією з Державного реєстру речових прав, свідоцтвами про право власності на нерухоме майно, договором дарування, інформацією відділу ДВС. Норми права, які застосував суд. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей\~15,\~16 Цивільного процесуального кодексу України\~розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. \~Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, як випливає із змісту частини 5 ст. 59 цього Закону. Оцінка та мотиви суду. Дослідивши письмові\~докази у\~справі,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~підлягає задоволенню з огляду на таке. Наявність арешту, що накладено на частину нежитлового приміщення та квартиру позивача за відсутності невиконаних зобов`язань суттєво обмежує права позивача, як власника на розпорядження майном, а тому право позивача підлягає захисту шляхом звільнення будинку та квартири з-під арешту. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За змістом статей 316, 317, 321, 391 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно із положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»). Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду дає підстави для звільнення майна з-під арешту. У зв`язку з тим, що був накладений арешт, позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке належить на праві власності. Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили про звільнення будинку та квартири з-під арешту є підставою для зняття арешту та внесення відповідного запису про це в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved