Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Керівник Чернівецької окружної прокуратури Шевчук П.В. в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації та продажу на земельних торгах, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , який є громадянином Російської Федерації, у порядку спадкування, на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області по справі №2-1919 від 21.12.2005, набув право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 7322555700:01:001:0005 площею 0,2492 га., яка знаходиться в смт.Неполоківці Чернівецького району Чернівецької області. Зазначає, що 24.09.2013 [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказує, що відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області №7301.4-4562/73.2-23 від 22.08.2023 [PERSON] . за обліками в УДМС у Чернівецькій області щодо набуття громадянства України, документування паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон в Чернівецькій області не значиться. Таким чином, [PERSON] , будучи іноземним громадянином, у вересні 2013 року зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно її не відчужив (кінцевий строк сплив 24.09.2014), у зв`язку з чим, право власності на земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскацій за рішенням суду та продажу на земельних торгах. Також посилається на те, що [PERSON] , у порушення вимог ч.4 ст.81 ЗК України, будучи громадянином Російської Федерації, упродовж року після набуття права власності (з 24.09.2013 по 24.09.2014) на успадковану земельну ділянку сільськогосподарського призначення із кадастровим номером 7322555700:01:001:0005, добровільно її не відчужив. Вказане порушення вимог земельного законодавства триває з 24.09.2014 року по даний час, тобто в даному випадку має місце триваюче порушення. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення ОСГ із кадастровим номером 7322555700:01:001:0005, площею 0,2492 га, шляхом її конфіскації та продажу на земельних торгах та покласти на відповідача судові витрати. Прокурор Чернівецької окружної прокуратури Ройку Ж.В. та представник Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області позовні вимоги підтримали повністю, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням про виклик, яке міститься на офіційному веб сайті Судова влада. Будь яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідач не подавав. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №360386810 від 28.12.2023 року, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області по справі №2-1919 від 21.12.2005 року, Державного акта серія ЧВ №068773 від 01.04.2004 року та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7300218422013 від 25.07.2013 року власником земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення ОСГ із кадастровим номером 7322555700:01:001:0005 площею 0,2492 га., яка знаходиться в смт.Неполоківці Чернівецького району Чернівецької області є [PERSON] , громадянин Російської Федерації (а.с.15-18, 28-34). Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №10-24-0.7-3442/2-23 від 15.11.2023 року вбачається, що станом на 15.11.2023 року до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від правоохоронних органів та інших суб`єктів владних повноважень не надходили матеріали щодо фактів, викладених у листі №52/4-1451 вих -23 від 11.10.2023 Чернівецької окружної прокуратури (а.с.22). Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області №7301.4-4562/73.2-23 від 22.08.2023 [PERSON] за обліками в УДМС у Чернівецькій області щодо набуття громадянства України, документування паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон в Чернівецькій області не значиться (а.с.24). Отже відповідач, будучи іноземним громадянином, 21.12.2005 року набув право власності на вказану вище земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно її не відчужив, що є підставою для припинення права власності на вказані вище земельні ділянки та їх конфіскації за рішенням суду, виходячи з такого. Так, статтями 13, 14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч.1,2,4 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Згідно п. а) ч.1 ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно ч. 3 ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Згідно ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до п. д ст.140 ЗК України, п ідставою припинення права власності на земельну ділянку є конфіскація за рішенням суду. Відповідно до ч.1,2 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Разом з тим, відповідно до п. в) ч.1 ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Також п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Частиною 5 ст. 41 Конституції України встановлено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Згідно ч.4 ст.145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює земельні правовідносини та право власності на землю, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Отже, суд вважає, оскільки відповідач [PERSON] , будучи іноземним громадянином, в порушення вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 7322555700:01:001:0005 площею 0,2492 га., яка знаходиться в смт.Неполоківці Чернівецького району, Чернівецької області, добровільно її не відчужив, тому слід припинити його право власності та конфіскувати вказану вище земельну ділянку шляхом її продажу на земельних торгах. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ч. 1, 2 ст. 38, ч.1 ст.39 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 354, ст. 378, ч.2 ст. 373, ч.1,2,4 ст. 374, п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України, ст.80,81, ч. 1 ст. 145 Земельного кодексу України,

Outcome: approved