Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] із позовом про зміну розміру аліментів, в якому просить змінити розмір стягнутих із нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з розміру 4500,00 на кожну дитини щомісячно на 1416,50 грн. на кожну дитину щомісячно. На обґрунтування заявленого позову посилається на різке погіршення матеріального становища після введення в Україні воєнного стану, відсутність роботи та неможливість внаслідок цього сплачувати аліменти на дітей у розмірі 9000,00 грн. щомісячно. Стверджує, що до звернення до суду із цим позовом належним чином сплачував аліменти на користь Відповідача, дбав про належне матеріальне забезпечення дітей, однак за відсутності доходу та роботи подальша сплата аліментів в розмірі, визначеному судом, неможлива. Вважає, що розмір аліментів по 1416,50 грн. щомісячно на кожну дитину буде відповідати вимогам розумності та пропорційності, не буде становити надмірний тягар для нього та одночасно буде забезпечувати належний рівень життя дітей. Відповідач проти позову заперечує, подала до суду відзив на позовну заяву, в якій просить у задоволенні вимог про зміну розміру аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] відмовити. На обґрунтування заперечень проти позову Відповідачка зазначає, що позовні вимоги є недоведеними належними та допустимими доказами. В судовому засіданні представник позивача адвокат Данілюк О.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю, представник відповідача - адвокат Омельницька Т.В. проти позову заперечувала та просила в його задоволенні відмовити. Позивач та Відповідав в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача у судовому засіданні 25 березня 2024 року наполягав на задоволенні позовних вимог та зазначив, що його довіритель не має доходу та не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 4500,00 гривень на кожну дитину. Представниця відповідачки у судове засідання 25 березня 2024 року не з`явилась, надала до суду заяву від 11 березня 2024 року, де просила розглядати справу за її відсутності, з огляду на зайнятість при розгляді справ у іншому суді. Суд, вивчивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову, виходячи із наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, сукупність наведених норм законодавства визначає обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття та забезпечувати їм достатній рівень життя. Виконання зазначених норм реалізується через вчинення батьками активних дій, направлених в тому числі на отримання доходу, який би дозволяв забезпечити таке утримання дітей. Також статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України) Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 червня 2021 року у справі №638/4179/21 з урахуванням змін згідно із Постановою Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2021 року із Позивача на користь Відповідача стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 4 500,00 грн. на кожну дитину. Рішення суду звернуто до примусового виконання. Як вбачається із наведених в позовній заяві обґрунтувань та доданих доказів підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів є саме погіршення майнового стану Відповідача внаслідок подій воєнного стану в Україні, починаючи із 24.02.2022р., на підтвердження чого надана довідка форми ОК-7 Пенсійного фонду України від 27.08.2023. Інших доказів на підтвердження вимог позову Позивачем не надано. Дослідженням змісту довідки форми ОК-7 Пенсійного фонду України від 27.08.2023 судом встановлено, що відповідно до персоніфікованих даних про застраховану особу [PERSON] протягом 2019р. 2020р. липень 2021 року доходів взагалі не отримував. В серпні 2021 року Позивач отримав неоподаткований дохід в сумі 2909,28 грн. (відпрацьовано 15 календарних днів). У вересні листопаді 2021 року неоподаткований дохід Позивача становив 6150,00 грн. В грудні 2021 року неоподаткований дохід Позивача становив 6600,00 грн. 24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року №254/2023, затвердженим Законом від 19.05.2023 №3057 IX, Указом №451/2023 від 27 липня 2023, затвердженим Законом від 27.07.2023 №3275-1Х, Указом №734/2023 від 06 листопада 2023, затвердженим Законом від 08.11.2023 №3429, Указом №50/2024 від 05.02.2024, затвердженим Законом від від 06.02.2024 № 3565-ІХ- введений воєнний стан, який продовжено до 13 травня 2024 року. Даних, яким є дохід Позивача після 24.02.2022, тобто після виникнення подій воєнного стану, на які він посилається як на основну підставу позову, ним не надано. Відповідачем разом із відзивом на позовну заяву відповідно до ст. 93 Цивільного процесуального кодексу України Позивачу запропоновано надати відповіді на запитання щодо предмета позову та фактичних обставин, які підлягали встановленню. Такі відповіді Відповідачем суду не надані. Представник Відповідача в судовому засіданні також не надав ґрунтовних та достатніх пояснень за поставленими Відповідачем та судом запитаннями. Відповідач, заперечуючи проти позову, в той же час зазначала, що Позивач своєчасно та в повному обсязі здійснює сплату аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі, який визначений рішенням суду, а також надає додаткові кошти на потреби дітей. Так, відповідно складеного Відповідачем на підставі даних банківських карток реєстру сплачених аліментів та інших витрат на утримання неповнолітніх дітей в 2022 році, який досліджений судом, Позивачем на утримання дітей сплачено аліментів та власних коштів на додаткове утримання дітей в сумі 293 322,00 грн., в 2023 році сплачено 189 000,00 грн., а всього 2022 2023 роки Позивачем сплачено аліментів та власних коштів на додаткове утримання дітей в сумі 482 322,00 грн. Такі обставини не заперечував представник Позивача в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню обставини, які визнаються учасниками справи. При цьому відповідно до дослідженого судом змісту довідки ф. ОК-7 Пенсійного фонду України від 27.08.2023 річний дохід Позивача за 2022 рік становить 13 769,04 грн., а за 2023 рік дохід взагалі відсутній. Даних джерела та структури доходів, якими Позивач забезпечував сплату аліментів та власних коштів на додаткове утримання дітей в 2022 році в сумі 293 322,00 грн., в 2023 році в сумі 189 000,00 грн., а всього 2022 2023 роки в сумі 482 322,00 грн. до матеріалів позовної заяви не додано. Представник позивача не надав суду переконливих даних щодо дійсного джерела доходів Позивача в період 2022-2023. Отже суд погоджується із твердженням відповідача, що відсутність у позивача відповідного доходу, з якого він зобов`язаний сплачувати аліментні зобов`язання в сумі 9000,00 щомісячно на утримання двох неповнолітніх дітей відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 12.11.2021 у справі №638/4179/21, спростовується самим фактом сплати ним цих зобов`язань за 2022 2023 роки в сумі 482 322,00 грн. (в середньому 20 096,75 грн. на місяць). Тобто суд погоджується, що дохід Позивача за зазначений період ймовірно є значно більшим, ніж ним доводиться відповідною довідкою Пенсійного фонду України. Крім того судом встановлено, що позивачем здійснено 22 січня 2022 року придбання автомобілю BMW I3, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ6341. Відповідно до довідки про середньо ринкову вартість автомобілю, визначеної відповідно до «Методики визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів», затвердженої Постановою КМУ №66 від 18.02.2016р., вартість автомобілю BMW I3, 2015 року випуску становить 438 663,89 грн. Відповідно до ресурсу ВІДІ Автомаркет вартість автомобілю BMW I3, 2015 становить 652 542,00 грн. Відповідно до ресурсу AUTO RIA середня ціна на автомобіль становить 21 900,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 21.01.2022р. (за день до оформлення права власності на автомобіль) 28,3236 грн. за долар. США становить 620 286,84 грн. Відповідно до інформації Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.09.2022 за №91-27917/15-22, наданою в межах розгляду цивільної справи №638/3541/22, 19.05.2022 о 10:18 год. [PERSON] ( [INFO] ) за паспортом [NUMBER] через пункт пропуску Краківець виїхав за межі державного кордону України. Відповідно до інформації, яка міститься в письмовому клопотанні представника [PERSON] адвоката Рибак Яни Василівни в іншій цивільній справі №638/10712/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] та інших про розірвання шлюбу, поділ спільного майна, визнання договорів недійсними, витребування майна представником [PERSON] сторони на сьогодні проживають в різних країнах…….. Слід зазначити, що [PERSON] з молодшою донькою приїжджала до Канади, Торонто, де зараз перебуває [PERSON] та сторони проводили разом спільний час». У суду не має сумнівів, що наразі позивач перебуває за кордоном, тобто не в Україні, а тому сам по собі факт введення в України воєнного стану не є підставою для зменшення розміру аліментних зобов`язань. Отже твердження Позивача, що він позбавлений працевлаштуватися (не має роботи) внаслідок військових дій в країні спростовується наявністю у нього доходів та фактом виїзду за межі території України. За таких обставин суд відхиляє доводи позивача, що введення в України воєнного стану дає підстави для зменшення розміру аліментних зобов`язань. Суд звертає увагу, що позивач має вживати всіх заходів щодо працевлаштування та забезпечувати виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей. Неможливість виконання цих дій має доводитися у відповідності до положень ст. ст. 76-84 Цивільного процесуального кодексу України. Щодо інших тверджень позивача, а саме, що визначений судовим рішенням розмір аліментів в сумі 9000,00 грн. щомісячно на дітей становить для нього надмірний тягар, то суд їх також відхиляє з огляду на те, що будь-якими належними та допустимими доказами воно не доведено. Відсутність у позивача будь-якого доходу після початку воєнного стану та наявність лише заробітної плати в Повному товаристві «ЛОМБАРД ПАРУС» в період з серпня 2021 року по лютий 2022 року в сумі 13 769,04 грн. суд сприймає критично, адже сам позивач забезпечував сплату аліментів та власних коштів на додаткове утримання дітей в 2022 році в сумі 293 322,00 грн. (в середньому 24 443,50 грн. на місяць), що в 4,6 разів більше ніж зазначений самим позивачем розмір офіційного доходу за цей період. Також суд відхиляє доводи позивача, що має сплачувати аліменти по 1416,50 грн. щомісячно на кожну дитину та такий розмір буде відповідати вимогам розумності та пропорційності. Відповідно до ч.4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.11.2017 у справі №355/511/17 той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований і має на утриманні двох малолітніх дітей, не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання свого неповнолітнього сина та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом. Відповідно до постанови Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №755/14148/18 факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №464/3480/17-ц тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. ……. сплата аліментів, Позивачем, який має вищу освіту та проживає у м. Львові, у розмірі 1600,00 грн. щомісячно не є надмірним тягарем для позивача, а його зменшення не відповідає інтересам дитини. Будь-якого розрахунку базових потреб та витрат на утримання неповнолітніх дітей які б забезпечувала визначена Позивачем сума аліментів 1416,50 грн. щомісячно на кожну неповнолітню дитину ним суду не надано, в тому числі детальний перелік таких витрат (їх кількість та вартість). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Згідно зі статтею 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, добросовісність повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Відповідно до ст. 181 СК України, у разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються відповідно до Порядку стягнення аліментів на дитину (дітей) у разі виїзду одного з батьків для постійного проживання в іноземній державі, з якою не укладено договір подання правової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2002 р. N 1203. Згідно із зазначеним Порядком, у разі виїзду одного з батьків, який є громадянином України, для постійного проживання в іноземній державі, з якою Україна не має договору про подання правової допомоги, він повинен виконати аліментні зобов`язання з утримання дитини (дітей) до досягнення нею повноліття, які оформляються договором між цією особою та одним з батьків, з яким залишається дитина (діти), або її опікуном, піклувальником, або договором про припинення права на аліменти для дитини (дітей) у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). З огляду на наведене позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається позивача.

Outcome: dismissed