Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~24.11.2023 року [PERSON] в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що 05.09.2021 року близько 20:30, відповідач [PERSON] здійснила виклик на службу «102» та повідомила працівників поліції про начебто заподіяння його сином [PERSON] неправомірних дій відносно кошеня, які призвели до її загибелі. Того ж дня, о 20:45, до його помешкання прийшла відповідачка разом з іншими особами, у супроводі працівників поліції, із тілом мертвої тварини, внаслідок чого, в присутності його малолітніх дітей відбувся конфлікт. Як було з`ясовано надалі, [PERSON] на підставі інформації трьох неповнолітніх осіб вказала на його сина, як на особу, чиї дії призвели до загибелі кошеня. Вказане твердження остання продовжувала поширювати й серед мешканців будинку за місцем їх проживання, у різних соціальних мережах та у засобах масової інформації. Дані обставини призвели до формування у громадськості негативної думки про його сина та про їх сім`ю в цілому. Разом з тим, за наслідками проведення перевірки правоохоронними органами обставин даного факту було встановлено непричетність малолітнього [PERSON] до загибелі кошеня. Відтак, [PERSON] фактично було поширено неправдиву інформацію щодо його сина. Натомість, малолітній [PERSON] з огляду на поширені з вини відповідачки чутки піддався булінгу у школі та зі сторони мешканців їх будинку, що призвело до виникнення панічних атак та боязні з`являтися у соціумі. Дитина стала замкнутою у собі, переживала негативні психологічні емоції та переживання, відчувала почуття приниження, сорому страху та розпачу. Поширена щодо [PERSON] неправдива інформація призвела до заподіяння йому неабиякої моральної шкоди. Враховуючи наведене, просить суд визнати недостовірною інформацію, яку [PERSON] поширила в мережі Інтернет, у месенджері «Viber» у групі « [INFO] », на платформах « [PERSON] », «Facebook» відносно малолітнього [PERSON] , зобов`язати відповідачку спростувати та видалити всю опубліковану інформацію, а також стягнути з неї на свою користь 150000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~21.12.2023 року представником відповідачки було подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначила, що дійсно мали місце обставини за яких її довірителька подала до поліції заяву про знущання над твариною, а також прийшла за місцем проживання позивачів. Також, [PERSON] поширювала інформацію про загибель кошеня. Проте, будь-якої інформації щодо малолітнього [PERSON] , із зазначенням його ідентифікаційних даних, остання не поширювала. Відповідачка за пред`явленими позовними вимогами не повинна нести відповідальність за булінг та цькування сина позивача з боку третіх осіб, оскільки така відповідальність є індивідуальною. У свою чергу, написана довірителькою заява до правоохоронних органів з приводу неправомірної поведінки щодо кошеня не свідчить про розповсюдження неправомірної інформації, а лише спрямована на встановлення винних осіб з приводу жорстокого поводження з твариною. Оскільки, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про спростування недостовірної інформації, яку в силу наведеного [PERSON] не розповсюджувала, у задоволенні позову просить відмовити повністю. \~ \~ \~ \~12.02.2024\~року представником\~відповідача -\~адвокатом Лялюгою\~Л.В.\~подано заяву\~про застосуванняу даній справі строків позовної давності. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити із підстав наведених у відзиві на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 05.09.2021 року в чергову службу Луцького РУП ГУНП у Волинській області надійшло повідомлення від [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , про те, що хлопчик, який проживає за адресою: [ADDRESS] , зі слів сусідів, жорстоко поводився з котеням, в результаті чого виколов очі та настромив на металевий дріт, що призвело до смерті тварини. \~ \~ \~ \~В ході проведення перевірки було опитано [PERSON] , [INFO] , яка пояснила, що 05.09.2021 року о 19 год. 30 хв. до неї підійшли діти та повідомили, що вони знайшли котика з виколотими очима, без ознак життя. \~ \~ \~ \~Однак, за наслідками розгляду вищевказаного звернення відповідачки було встановлено відсутність даних, які вказували на наявність кримінального правопорушення. \~ \~ \~ \~Разом з тим, факт жорстоко поводження з котешеням, який мав місце 05.09.2021 року набув суспільного розголосу, який мав відображення у мережі інтернет та на телебаченні. \~ \~ \~ \~У своєму позові [PERSON] , як законний представник малолітнього [PERSON] зазначає, що саме з вини [PERSON] було поширено неправдиву інформацію з приводу жорстоко поводження його малолітнім сином [PERSON] із котеням, що призвело до загибелі тварини. Як наслідок, такі дії відповідачки, на переконання позивача призвели до формування негативної думки про дитину, чим спричинено останньому вагому моральну шкоду. \~ \~ \~ \~Зі змістом заявлених позовних вимог слідує, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про спростування неправдивої інформації та зобов`язання вчинити дії. \~ \~ \~ \~Надаючи правову оцінку, які склалися між сторонами, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно із ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація, що визначено ч. 1 ст. 201 ЦК України. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканим. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Позови про захист гідності, честі має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 29.11.2017 року у справі № 761/6866/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. За змістом ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Згідно із ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно роз`яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно із ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У своєму позові [PERSON] стверджує, що [PERSON] поширила недостовірну інформацію у мережі Інтернет, у месенджері «Viber» у групі « [INFO] », на платформах « [PERSON] » та у соціальній мережі «Facebook» відносно малолітнього [PERSON] . Однак, в порушення вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України, стороною позивача не було надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували обгрунтованість заявлених позовних вимог. Зокрема, жоден із наданих доказів не вказує на ту обставину, що поширювана [PERSON] інформація була фактичним твердженням або ж наклепом щодо причетності малолітнього [PERSON] до жорстокого поводження із твариною, яке мало місце 05.09.2021 року. Відповідачка у жодних засобах масової інформації, у тому числі із використанням мережі інтернет, не наводила будь-які ідентифікаційні відомості [PERSON] , як особи, дії якої спричинили загибель тварини. У свою чергу, звернення [PERSON] до правоохоронних органів за ознаками жорстокого поводження з твариною не може бути підставою для визнання останньої такою, що поширювала недостовірну інформацію з огляду на наступне. Відповідно до абз. 5 п. 3 Рішення КСУ № 8-рп/2003 від 10.04.2003 року, Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Відповідно до абз. 7-9 Рішення КСУ, наявність у зверненнях до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Зокрема, Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачається адміністративна відповідальність за поширювання неправдивих чуток, що можуть викликати паніку серед населення або порушення громадського порядку, та за повідомлення завідомо неправдивих відомостей органам реєстрації актів громадянського стану. Кримінальним кодексом України встановлюється кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, підпалу або інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками (стаття 259), завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу дізнання про вчинення злочину (стаття 383). В резолютивній частини Рішення КСУ робиться висновки про те, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам осіб. Варто зауважити, що відповідачка, звертаючись до правоохоронних органів, просила з`ясувати виключно можливу причетність малолітнього [PERSON] до жорстокого поводження із твариною, оскільки така інформація їй стала відома зі слів однолітків останнього. Відтак, звернення [PERSON] до правоохоронних органів із повідомленням про ймовірне вчинення кримінального правопорушення не може вважатися поширенням неправдивої інформації. За наведених обставин, суд вважає необґрунтованою позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] про спростування неправдивої інформації та з огляду на те, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідної від первісної, суд приходить до висновку про відмову у позові в повному обсязі. Як слідує з роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11), встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, і зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. В даному випадку суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] , який діє в інтересах малолітнього [PERSON] , слід відмовити саме у зв`язку з їх недоведеністю. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] \~який діє\~в інтересах\~малолітнього [PERSON] ,\~до [PERSON] \~про відшкодування\~моральної шкоди,\~заподіяної внаслідок\~поширення недостовірної\~інформаціїслід відмовити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. \~ \~ \~ \~Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позову [PERSON] ,\~який діє\~в інтересах\~малолітнього [PERSON] ,\~судом було відмовлено у повному обсязі, підстави для стягнення з відповідача на його користь судових витрат по справі відсутні.

Outcome: dismissed