Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 1016,58 грн., а також сплачений судовий збір. Позов мотивує тим, що позивачем постачається електрична енергія на адресу [ADDRESS] , на умовах договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. За цією адресою зареєстрований побутовий споживач та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно даних оператора системи розподілу (ПрА. «Львівобленерго»), переданих у встановленому законом порядку TзOB «Львівенергозбут», та відображених у програмному забезпеченні позивача, за період з 01.10.2019 року по даний час року по особовому рахунку № [NUMBER] спожито електроенергії на суму 1016,58 грн. Постачання електроенергії здійснювалося позивачем за тарифами, встановленими законодавством, а саме, постановою НКРЕКП від 26.02.2015 року № 220, постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року № 483, а також постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 року № 859. Свої зобов`язання із вчасної оплати спожитих послуг споживач належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 1016,58 грн. Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» змушене стягувати наявну заборгованість у порядку позовного провадження. Ухвалою судді від 11.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача подала заяву, у якій просить позовну заяву задоволити в повному обсязі на підставі наявних доказів та не заперечує проти ухвалення заочного судового рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-порталі Судової влади України, причин неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав. З врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відсутності відповідача, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, постановивши заочне рішення. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Як вбачається із відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єкта нерухомого майна квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . ТОВ «Львівенергозбут» є юридичною особою приватного права та виконує функцію постачальника універсальних послуг на території Львівської області (спеціальний обов`язок) на підставі статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно пунктів 2, 7 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 укладення договорів зі споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання шляхом, зокрема, фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії. Крім того, як зазначав Верховний Суд, законом встановлено обов`язок споживача оплатити надані житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. При цьому, навіть відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова ВС 23.05.2018 року у справі № 216/5756/15-ц). Судом встановлено, що позивачем постачається електрична енергія на адресу [ADDRESS] , на умовах договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. За цією адресою зареєстрований побутовий споживач та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01.10.2019 року по 01.04.2023 року відповідачами спожито 769 кВт енергії та заборгованість за спожиту електричну енергію становить 1016,58 гривень. Постачання електроенергії у вказаний період здійснювалося за тарифами, встановленими постановою НКРЕКП від 26.02.2015 року № 220, постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року № 483 та постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 року № 859. Відповідно до ст.ст. 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. З копії договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг, вбачається, що відповідно до п.2.1 цього договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Пункт 6.2 договору визначає зобов`язання Споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору. Згідно зі ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. Частиною 1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п.3.1.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. Згідно зі ст.63 Закону України «Про ринок електричної енергії» універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Абзацом 5 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Доказів того, що позивач неналежним чином чи не в повному обсязі надає відповідачу послуги з постачання електричної енергії, відповідачем суду не надано, так як і не надано доказів відмови відповідача від отримання вказаних послуг, які постачає позивач чи доказів того, що відповідач не користуються наданими позивачем послугами. Відтак, незалежно від наявності укладеного договору між сторонами, законодавством передбачено обов`язок відповідача здійснити оплату послуг, які вона фактично отримала та спожила. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачка отримала за спірний період послуги з постачання електричної енергії, мала обов`язок оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів, а тому, оскільки відповідачем, як споживачем наданих позивачем послуг, допущено утворення заборгованості у розмірі 1016,58 гривень за період з 01.10.2019 року по 01.04.2023 року, тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2684,00 гривні, сплата якого підтверджується відповідними квитанціями.

Outcome: approved