Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

У червні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 11.07.2017 року у розмірі 46740,54 грн. та судового збору у розмірі 2684 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету - заяву №б/н від 11.07.2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 39000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві [PERSON] підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг, який відповідає вимогам ст. 614 ЦК України та Умовам та правилам надання банківських послуг, що розміщені на сайті позивача за адресою privatbank.ua . Відповідач зобов`язався сплачувати кредитні кошти, але взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 20.02.2023 року має заборгованість у розмірі 46740,54 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 36610 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 10130,54 грн. Також в позовній заяві позивач посилається на те, що у разі неявки відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Подалі представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі за заявленими підставами, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 05 червня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити в загальному порядку. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 22 листопада 2023 року підготовче провадження закрито та справа призначена до розгляду у судове засідання. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився повторно, повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. ст. 128-130 ЦПК України, відзив на позов не надав. У зв`язку із зазначеним суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, ухваливши заочне рішення відповідно до приписів ст.ст. 280-281 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11.07.2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 39\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який неодноразово змінювався (а.с. 25). Також [PERSON] отримав кредитні картки Універсальна», в тому числі: 07.05.2017 року отримав кредитну картку № [NUMBER] терміном дії 05/21; 18.09.2019 року отримав кредитну картку № [NUMBER] терміном дії 06/23 (а.с. 26). У Анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Між тим ця анкета-заява не містить відмітки, яку саме карту «Універсальна» отримав відповідач, розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом(а.с. 27). До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» , а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» , «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, contrakt», «Універсальна gold», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, однак вони не містять підпису [PERSON] (а.с. 28-76). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором станом на 20.02.2023 року складає 46740,54 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 36610 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 10130,54 грн. (а.с.6-14). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України\~\~«Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254\~(в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75\~. Таким чином, виписка по картковому рахунку [PERSON] , що міститься в матеріалах справи на а.с. 15-24, свідчить про тривалий час користування відповідачем наданим кредитом, тому є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Між тим суд не може в повному обсязі погодитися з розрахунками позивача щодо розміру заборгованості за кредитним договором, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним\~договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір,\~в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цій справі - \~\~АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048\~ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги до [PERSON] про погашення заборгованості за договором, просив стягнути тіло кредиту та проценти за його користування. Як на підставу своїх позовних вимог про погашення заборгованості за договором банк посилається на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» ( без зазначення яка ж з вказаних карток видавалася відповідачу) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які не підписані відповідачем. При цьому позивачем не надано достовірних доказів про те, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» розумів [PERSON] , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Зазначені за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду\~\~від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), і які суд враховує при виборі і застосуванні норми права до виниклих правовідносин згідно ч.4 ст. 163 ЦПК України. Згідно частини 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Але, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та вважає, що з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 36610,00 грн. В іншій частині позовні вимоги не доведені, тому не можуть бути задоволені. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2102,29 грн.(2684 х 36610 : 46740,54 = 2102,29).

Outcome: partial