Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.04.1999 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на користь дітей. В подальшому відносно [PERSON] було стягнуто аліменти до закінчення університету, однак оскільки [PERSON] вже закінчила навчання та здобула вищу освіту, аліменти на її користь вже не стягуються. Наразі менша донька [PERSON] вже досягла повноліття, та вступила до Київського національного лінгвістичного університету на факультет східної і слов`янської філології, за спеціальністю «035 Філологія» Корейська мова і література та переклад, західноєвропейська мова на денну форму здобуття освіти. Позивачкою було сплачено за перший семестр навчання доньки в розмірі 25705,00грн. [PERSON] проживає з матір`ю. Батько в життя доньки, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, матеріальної допомоги не надає. А мати не в змозі самостійно утримувати доньку, у зв`язку з тим, що їй необхідні кошти на навчання, проїзд до/з місця навчання, проживання, одяг, харчування, лікування, підручники, тощо. На підставі наведеного просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , що продовжує навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 5462,00грн з моменту подачі заяви і до закінчення навчання доньки 30.06.2027. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] - 1/2 частину сплачених коштів за перший семестр навчання, а саме 12852,00грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27.10.2023 провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. 31.10.2023 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвалу про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї. Від відповідача [PERSON] , 07.12.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що він сплачував аліменти на утримання його з позивачем доньки [PERSON] до досягнення дитиною повноліття у повному обсязі. наразі донька [PERSON] вже є повнолітньою. Вказує, що при вирішенні спору щодо встановлення утримання повнолітній дочці, позивачу потрібно обґрунтувати не тільки потреби дочки, а і ту обставину, що особа, з якої є намір стягувати це утримання, може надавати матеріальну допомогу. Зазнає, що у нього є ще малолітня дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідач працює в ТОВ «Пергам-Україна Інжиніринг» на посаді менеджера і його заробітна плата становить 8476,50грн. Інших доходів відповідач не має. У разі стягнення з нього аліментів в розмірі, якій просить позивачка, у нього залишиться близько 3000,00грн на прожиття та утримання своєї родини. Відповідач вказує, що позивачкою не надано доказі, що донька [PERSON] не має доходів та потребує матеріальної допомоги. Щодо вартості придбання підручників, словників, не надано жодного доказу. Також вважає необґрунтованою вимогу про стягнення з нього 12852,00грн як компенсацію частини сплачених коштів за перший семестр навчання. Оскільки ці кошти вказані як компенсація власне позивачу, а не матеріальна допомога доньці. На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 13.02.2024 від позивачки [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що відповідач не має бажання утримувати доньку. Його доводи про те, що він отримує 8476,50грн на місяць та інших доходів не має, належним чином не підтверджено, оскільки не доведено факт того, що він не має будь-яких інших джерел доходів, незалежно від місця працевлаштування. Наявність у відповідача дружини та дитини не звільняє його від обов`язку утримувати доньку [PERSON] до досягнення двадцяти трьох років. Вказує, що донька навчається в університеті на платній основі, а самостійних доходів, для оплати вартості навчання, не має. Тому, виходячи з інтересів повнолітньої доньки, яка навчається, вважає, відповідно до законодавства, стягнути з відповідача 1/2 частину сплачених коштів за перший семестр навчання. Тому вважає, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.06.2016, шлюб між сторонами розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] з 07.04.2015 до повноліття дітей. Крім того поділено майно подружжя. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.12.2016, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.04.2016 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07.07.2016 залишено без змін. На сьогодні дочка [PERSON] , [INFO] , закінчила навчання та здобула вищу освіту, а тому на її користь аліменти не стягуються. Однак, 11.08.2023 між Київським національним лінгвістичним університетом та [PERSON] було укладено Договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 64280045/2, здобуття вищої освіти [PERSON] . Згідно із п. 1.3. Договору, університет за рахунок коштів замовника здійснює підготовку здобувача за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою Корейська мова і література та переклад, західноєвропейська мова, за спеціальністю 035 Філологія. Пунктами 3.1 Договору визначено, що загальна вартість платної освітньої послуги, за весь строк навчання становить 205640,00грн. Згідно із Договору вбачається, що плата за кожен навчальний рік становить 51410,00грн. Плата за кожен семестр становить 25705,00грн. Відповідно до Довідки № 837/15-06 від 01.09.2023, [PERSON] є студенткою І курсу факультету східної і слов`янської філології Київського національного університету, яка навчається за кошти фізичних (юридичних) осіб за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти, денна форма здобуття освіти. Дата початку навчання 01.09.2023, дата закінчення навчання 30.06.2027. Згідно із квитанції № 225553598 від 29.08.2023, позивачка [PERSON] внесла оплату за 1 семестр 2023/2024 за навчання студентки [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Указане судам також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Так, відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Згідно із Довідки від 17.04.2023, виданої СШ І-ІІІ ступенів № 277, [PERSON] , за серпень та вересень 2023 року отримала дохід в розмірі 44889,88грн. Як убачається з довідки від 20.11.2023 № 0000-000005, [PERSON] працює в ТОВ «Пергам-Україна Інжиніринг» з 01.09.2009. На сьогодні займає посаду Менеджер. Дохід за 6 місяців, а саме за період з 01.05.2023 по 31.10.2023 становить 63179,36грн. Крім того судом встановлено, що відповідач, окрім повнолітньої дочки [PERSON] , має на утриманні ще одну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] та непрацюючу дружину, яка відповідно до трудової книжки не працює з 06.08.2018 (звільнена за угодою сторін з ТОВ «БПС-Імпекс»). Позивачка в позовній заяві зазначає, що повнолітня дочка сторін [PERSON] , у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Дитина витрачає кошти на проїзд до місця навчання та місця проживання (32грн на день - проїзд на тролейбусі та метро), тобто в середньому витрачається по 640грн на місяць. Придбання спеціальних підручників, словників, зошитів для вивчення граматики, фонетики і графіки з корейської мови коштують в середньому 500грн. Для забезпечення харчуванням, одягом та засобами гігієни витрачається приблизно 5000,00грн. Однак доказів таких витрат (квитанції, накладні, платіжні документи, тощо) в матеріалах справи не має. А втім в матеріалах справи не має належних та достатніх доказів про те, що дочка сторін потребує матеріальної допомоги від батька саме в розмір 5462,00грн. Також відсутні в матеріалах справи докази про спроможність відповідача надавати зазначений позивачкою розмір матеріальної допомоги дочці. Позивачкою не надала суду обґрунтованого пояснення з яких міркувань та доходів відповідача вираховувалась сума щодо стягнення аліментів у розмірі 5462,00грн. Однак суд враховує, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , яка на сьогодні є повнолітньою та продовжує навчання. Дитина проживає та перебуває на утриманні матері. А Відповідач є чоловіком працездатного віку, при цьому не позбавлений і не обмежений права працювати, працю та отримує дохід. Згідно із ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України" прожитковий мінімум на одну особу, за 2024 рік становить для дітей віком до 6 років - 2563грн; для дітей віком від 6 до 18 років - 3196; для працездатних осіб - 3028грн; для осіб, які втратили працездатність - 2361грн. Таким чином враховуючи, що повнолітня дитина [PERSON] , самостійного доходу не має, навчається на денній формі навчання, не має можливості працювати і утримувати себе, а тому потребує у зв`язку з цим надання матеріальної допомоги. Однак у зв`язку з установленими обставинами і беручи до уваги, фінансове положення відповідача, знаходження на його утриманні малолітньої дочки та непрацюючої дружини, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1514,00грн, який становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дочкою 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Також, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо стягнення разово 1/2 частини сплачених коштів за перший семестр навчання, суд зазначає про таке. З позовної заяви вбачається, що позивачка вважає, що відповідач, як батько дитини, повинен також брати участь у додаткових витратах на дитину, які полягають у платі за навчання, а відтак наявні підстави для стягнення із відповідача половини суми, яка вже була сплачена позивачкою за навчання дочки. Зокрема згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Звертаючись з позовом до суду позивачка посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини в Київському національному лінгвістичному університеті нею сплачено кошти за навчання за 1 семестр в розмірі 25705,00грн. Однак, суд вважає за необхідне вказати на те, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, а тому такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Крім того, позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти на бюджетній основі, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Зокрема, у матеріалах справи відсутні дані про здібності дочки сторін, які б надали змогу суду визначити те, що вибір напрямку вивчення західноєвропейської мови, за яким навчається дитина сторін, зумовлений саме розвитком її особливих здібностей. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання дочки саме у вказаному навчальному закладі, позивачем було обрано навчальний заклад на власний розсуд, без погодження із відповідачем, оскільки, протилежного суду наведено не було. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Верховний Суд у постанові від 26.08.2020 у справі №336/1488/19 зазначає, що, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Ураховуючи вказані обставини справи, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача разово 1/2 частину сплачених коштів за перший семестр навчання. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналізуючи викладеним вище, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки суд позовні вимоги задовольнив частково, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в розмірі 1073,60грн. Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial