Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, в обґрунтування якої вказав, що [PERSON] з 2000 року по 15.11.2022 року проживала однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. [INFO] її цивільний чоловік, [PERSON] , помер. Спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , крім іншого, складається із легкового автомобіля ЗАЗ VIDA, 2012 року випуску, номер кузова VIN - [NUMBER] , д.н. [NUMBER] . Увесь цей час [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, всі витрати на поховання [PERSON] були понесені за рахунок позивачки. На початку 2023 року позивачка звернулася до Приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г., як цивільна дружина, з питання оформлення своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , після чого 13.01.2023 року було заведено спадкову справу за №4/2023, однак, 17.08.2023 року нотаріусом було надано Роз`яснення, яким фактично відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що [PERSON] не надано документів щодо постійного проживання, а також, що підтверджують родинні стосунки спадкодавця та спадкоємця. Таким чином, будучи спадкоємцем, позивачка позбавлена можливості оформити спадкові права. В зв`язку з чим, просить встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] , з 2000 року до моменту смерті [PERSON] - [INFO] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов в повному обсязі, спираючись на обставини, викладені в ньому, просять позов задовольнити. Відповідач Приватний нотаріус Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г. надіслала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, починаючи з 2000 року і до моменту смерті [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленого цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Васильківським відділом ДРАЦС у Синельниківському районі Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] помер [INFO] (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] був власником легкового автомобіля ЗАЗ VIDA, 2012 року випуску, номер кузова VIN - [NUMBER] , д.н. [NUMBER] (а.с.7). З копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71150765 від 13.01.2023 року, виданого Приватним нотаріусом Головко М.Г. видно, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , Приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Головко М.Г. була заведена спадкова справа №4/2023 від 13.01.2023 року (а.с.8). 17.08.2023 року Приватним нотаріусом Головко М.Г. було надано Роз`яснення [PERSON] про те, що в спадковій справі 4/2023, яка відкрита після смерті померлого [PERSON] , не містяться відомості про наявність або відсутність спадкоємців, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.9). Згідно копії Акту від 08.01.2024 року, в [ADDRESS] мешкали ВПО [PERSON] та [PERSON] - цивільне подружжя з Вугледару, які спільно проживали з 18.05.2022 року за вказаною адресою, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Крім факту спільного проживання вели спільне господарство, мали спільний бюджет, харчування, спільні витрати, купували майно для спільного користування. [INFO] [PERSON] помер, за місцем реєстрації залишилася вдова, [PERSON] (а.с.4). Як вбачається з копії товарного чеку ФОП « [PERSON] » від 15.11.2022 року, витрати за поховання померлого [PERSON] були сплачені [PERSON] (а.с.6). В силу ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається, як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц провадження № 61-38901св18, обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Відповідно до ч.1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п.21 Постанови Пленуму ВС України Про судову практику у справах спадкування № 7 від 30.05.2008 роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Судом встановлено, що встановлення даного факту позивачці необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, доведеними належними та допустимим доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved