Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В своєму позові позивач просив визнати за ним і відповідачем право спільної сумісної власності на транспортний засіб (спеціалізований вантажний фургон) «MERCEDES-BENZ 614», 1998 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , здійснити поділ цього транспортного засобу, визнати за відповідачем право власності на цей автомобіль та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію у сумі 229 070 грн. У свою чергу, відповідачем був поданий зустрічний позов, в якому вона просить визнати за позивачем [PERSON] право власності на транспортний засіб «MERCEDES-BENZ 614», номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , припинити право спільної сумісної власності подружжя на цей транспортний засіб та стягнути з позивача на її користь грошову компенсацію 229 070 грн. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 лютого 2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя був задоволений частково, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволений повністю, а саме суд визнав за [PERSON] у порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль «MERCEDES-BENZ», номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини вартості транспортного засобу «MERCEDES-BENZ», номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 229 070 грн., припинивши право спільної сумісної власності [PERSON] на автомобіль «MERCEDES-BENZ», номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . При ухваленні рішення по суті спору питання про розподіл судових витрат не було вирішено. 17 лютого 2024 року представником відповідача була подана заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивач у своєму позові просив стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 2290,70 грн., витрати на підготовку експертного висновку в сумі 1000 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу. При цьому позивачем у процесуальних документах по суті справи зазначено про понесення ним наступних витрат на правничу допомогу адвоката: 1) 5000,00 гривень - складання і подання позову до суду; 2) 3000,00 гривень - складання відзиву на зустрічний позов; 3) 1000,00 гривень - за кожне судове засідання в режимі відеоконференції, всього на суму 4000,00 гривень. Зі свого боку відповідач згідно з поданою її представником заявою від 17.02.2024 року просить стягнути з позивача [PERSON] на свою користь судові витрати в розмірі 41 243,70 грн., які складаються з судового збору в розмірі 2290,70 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, що полягають у наступному: виїзд до суду для зняття фотокопій матеріалів справи, ознайомлення з матеріалами справи - 1500 грн., складання та подання зустрічної позовної заяви про поділ майна подружжя - 10 000 грн., участь у судових засіданнях 11.10.2023, 06.12.2023, 13.02.2024, 05.03.2024 - 10 000 грн., складання та подання процесуальних документів (заяви про залишення позову без розгляду - 3000 грн. та заяви про розподіл судових витрат - 3000 грн.), а також гонорару адвокатського бюро у разі винесення судом рішення на користь клієнта (5% від 229070 грн.) - 11453,50 грн. На заяву відповідача про розподіл судових витрат представником позивача були подані письмові заперечення, в яких він із заявленим відповідачем розміром судових витрат у сумі 41243,70 грн. не погоджується та вважає їх завищеними та такими, що не відповідають складності справи та розміру наданих послуг. Звертає увагу, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивач відзначено, що витрати на проведення оцінки вартості автомобіля поніс саме позивач, а відповідач використала цю оцінку. На думку представника позивача, оскільки фактично задоволено первісні та зустрічні позовні вимоги, то витрати сторін мають бути задоволено пропорційно. Крім того, на думку представника позивача сума витрат на правничу допомогу адвоката не відповідає критерію розумності та співмірності, оскільки предмет спору у цій справі не є складним, не потребує складних правових досліджень, судова практика в аналогічних спорах є сталою, обсяг складених процесуальних документів не є значним. Отже, позивач просить відмовити відповідачу у стягненні витрат на правову допомогу або зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката, зарахувавши витрати сторін на правничу допомогу як рівнозначні без додаткових стягнень. Представники сторін надали заяви про розгляд заяви про розподіл судових витрат без їх участі. Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, суд приходить до наступного висновку: Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та інші витрати. Відповідно до статті ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу на даних послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому частиною 1-5 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Як убачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем [PERSON] був сплачений судовий у сумі 2290,70 грн. Також у зв`язку зі звернення до суду позивач здійснив оцінку спірного майна, сплативши оцінювачу 1000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру, виданою суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] . Крім того, позивачем були понесені витрати на правничу допомогу адвоката Берзіня С.Л., яка полягала у складанні та поданні позову до суду - в сумі 5000 грн., що підтверджується актом наданих послуг від 18 липня 2023 року та відповідною квитанцією. Суд вважає, що такі витрат позивача є розумними та обґрунтованими, а саме вони відповідають ціні позову, рівню складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та часу, витраченому адвокатом на надання правничої допомоги. Тому ці витрати підлягають відшкодування за результатами розгляду справи. Доказів фактичного понесення позивачем інших витрат на правничу допомогу суду не надано. З матеріалів справи також убачається, що відповідач, у свою чергу, понесла витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову в розмірі 2290,70 грн. та на правничу допомогу Адвокатського бюро «Добринь». Зокрема, на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу було надано копію акта № 200 від 04 серпня 2023 року та акта № 63 від 17 лютого 2024 року, згідно з якими витрати відповідача склали: 3000 грн. - ознайомлення з матеріалами справи, 10 000 грн. - складання та подання зустрічного позову, участь у судовому засіданні - 10 000 грн. (по 2 500 грн. - за кожне засідання), 6000 грн. - складання та подання двох процесуальних документів. Крім того, між адвокатом та клієнтом-відповідачем була укладена угода про сплату гонорару за ухвалення рішення на користь останнього - в розмірі 5% від суми стягнутих коштів. Виходячи з того, що адвокат здійснював ознайомлення не лише з матеріалами дійсної справи, а й матеріалами справи про розірвання шлюбу, суд вважає доведеними витрати відповідача, які полягали в ознайомленні адвоката з матеріалами справи, в сумі 1500 грн. Крім того, оскільки відповідачем у цій справі подано зустрічний позов, який фактично містить позицію відповідача щодо пред`явленого до неї первісного позову та пов`язаний із його предметом, справа не є складною, пов`язана з поділом лише однієї спільної речі подружжя, суд вважає, що заявлений розмір витрат на складення та подання зустрічного позову в сумі 10 000 грн. є неспівмірним зі складністю справи та даним адвокатом обсягом послуг. Тому суд вважає, що витрати відповідача, пов`язані зі складанням та поданням зустрічного позову, підлягають зменшенню до 3000 грн. Також суд ураховує, що адвокат відповідача фактично приймав участь у трьох судових засіданнях, а саме 11.10.2023, 06.12.2023, 13.02.2024. Тому відповідачу має бути відшкодовані витрати за участь адвоката в судових засіданнях у сумі 7500 грн., які суд визнає реальним, розумними та необхідними, з огляду на те, що відповідач перебуває за кордоном, справа розглядається в м. Дніпрі, у зв`язку з пред`явленням позову та розглядом справи відповідач була вимушена запрошувати адвоката для представництва її інтересів безпосередньо в судовому засіданні. Натомість цього витрати щодо складення процесуальних заяв, а саме про залишення позову без розгляду та ухвалення додаткового рішення, суд вважає такими, що не підлягають відшкодуванню відповідачу, оскільки вони пов`язані із реалізацією стороною її процесуальних прав, які вона здійснює на власний розсуд, у зв`язку з чим такі витрат покладенню на іншу сторону не підлягають. Стосовно гонорару адвоката за прийняття судом рішення на користь клієнта в розмірі 5% від суми стягнутих коштів, то суд вважає, що ці витрати також не підлягають відшкодуванню відповідачу. Так, суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96 (§ 55) вирішував питання обов`язковості для суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом, стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ відзначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними. Суд враховує, що гонорар адвоката за прийняття рішення на користь клієнта, який визначений у відсотку від суми задоволених позовних вимог, є платою сторони за сам результат, досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться у залежність від фактично наданих послуг, та здійснюється за волею самої сторони, а тому суд вважає, що покладення цих витрат на відповідача буде несправедливим та порушуватиме принципи реальності, співмірності, розумності та обґрунтованості, які закріплені у статті 137 ЦПК України. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає доведеним понесення відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 12 000 грн. (1500 + 3000 + 7500). Відтак, сума судових витрат, що була понесена позивачем і знайшла своє підтвердження в суді складає 8290,70 грн. (5000 + 1000 + 2290,70), а сума судових витрат відповідача 14 290,70 грн. (12 000 + 2290,70). Суд враховує, що як первісний, так і зустрічний позов є майновим та вартість присудженого кожній стороні майна склала 229 070 грн., що відповідає ціні позову, заявленого кожною стороною. При цьому суд здійснив поділ майна подружжя, але провів його в інший спосіб, ніж просив позивач, відповідно до того порядку поділу, про який просила відповідач у своєму зустрічному позові. Отже, з урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат, які визначаються у відсотку від суми задоволених позовних вимог, суд вважає, що за результатами розподілу судових витрат слід покласти на [PERSON] судові витрати в розмірі 14 290,70 грн., а на відповідача [PERSON] судові витрати в розмірі 8290,70 грн., стягнувши з позивача на користь відповідача різницю таких судових витрат у розмірі 6000 грн., тим самим звільнивши відповідача від обов`язку сплати на користь позивача понесених ним судових витрат. Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial