Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

04 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» та [PERSON] укладено кредитний договір № 8977747. Відповідно до умов Кредитного договору Первісний кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 2000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту Позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн, шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту № [NUMBER] , що належить Відповідачу, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» № 124/09 від 18.09.2023 року як технологічного оператора платіжного сервісу «Platon». Кредитний договір укладений у формі електронного документу та підписаний Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 05.08.2021 року між Первісним кредитором (ТОВ «ФК «АРАГОН») та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 05.08.2021, відповідно до умов якого до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру боржників права вимоги до яких відступаються, сума та підстава заборгованості від 05.08.2021 року до Позивача перейшло право вимоги за зобов`язаннями Відповідача за кредитним договором в сумі 7060,00 грн., з яких 2000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 344,00 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками, 4716,00 грн. - сума простроченої заборгованості за підвищеними відсотками. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за Кредитним договором не погашена. Загальна сума заборгованості станом на 10.10.2023 року за Кредитним договором за розрахунками Позивача становить - 20751,20 грн, яка складається з наступного: 7060,00 грн - розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги, 13691,20 грн - сума нарахованих відсотків станом на 10.10.2023 року. За розрахунками позивача, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання за період із 05.08.2021 по 24.02.2022 року становить: 382,25 грн. - збитки завдані інфляцією, 117,80 грн. - три проценти річних від простроченої суми. З підстав невиконання позичальником умов кредитного договору ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 8977747 від 20.03.2021 року у загальному розмірі 20751,20 грн; збитки завдані інфляцією у розмірі 382,25 грн; три проценти річних у розмірі 117,80 грн. А також стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2147,20 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4900,00 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.12.2023 року відкрито провадження у справі, справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання. 25.12.2023 представник відповідача адвокат Акрітов П. К. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються вимоги та докази, якими вони підтверджуються, позов «ВВС-ФАКТОРИНГ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову. Сторона відповідача визнає, що 20.03.2021 [PERSON] звернулася до ТОВ « «ВВС-ФАКТОРИНГ» для надання позики у розмірі 2000,00 грн. Відповідачем було підписано електронним підписом договір про надання коштів у позику № 8977747 від 20.03.2021 на отримання кредиту шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами його платіжної картки. Однак, після виконання дій на отримання кредиту Відповідач не отримав грошові кошти на свій рахунок, які були предметом договору позики № 8977747. Позивачем належних та достовірних доказів перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача не надано. Повідомлення ТОВ «Платежі онлайн» про здійснення транзакції складені у довільній формі, не відноситься до розрахункових документів чи первинних бухгалтерських документів і не можуть бути підтвердженням факту отримання коштів відповідачем. ТОВ «Платежі онлайн» не являються сторонами кредитних договорів і не уповноважені здійснювати переказ коштів за умовами цих договорів. Згідно умов зазначених договорів позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. У договорах під «товариством» виступають ТОВ «Фінансова компанія Арагон» та ТОВ «BBC-ФАКТОРИНГ» однак платіжні доручення на переказ коштів саме від вказаних товариств відсутні. Порядок розрахунків, який визначений у договорах відповідно до вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», не передбачає їх здійснення через посередника. Представник відповідача зазначає, що на його переконання, позов повністю необґрунтований і такий що не підлягає задоволенню. Просить відмовити повністю у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог та у стягненні судових витрат пов`язаних з розглядом справи. 02.01.2024 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої зазначає, що доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву: зводяться лише до заперечення отримання відповідачем грошових коштів на її картковий рахунок. Представник відповідача вказує, що дійсно 20.02.2021 [PERSON] звернулась до позивача для надання позики у розмірі 2000 грн. Однак, після виконання дій на отримання кредиту відповідач не отримала грошових коштів на свій рахунок, які були предметом договору позики № 8977747. При поданні позовної заяви, на підтвердження видачі кредитних коштів позивач надав інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» № 124/09 від 18.09.2023 як технологічного оператора платіжного сервісу «Platon», як підтвердження перерахування грошових кошт Кредитодавцем на рахунок відповідача. Представником відповідача не надано суду відомостей на підтвердження не заповнення заявки на отримання грошових коштів в кредит, не підписання договору, на надання чи заволодіння його персональними даними іншими особами (звернення до правоохоронних органів тощо), тобто доказів вчинення шахрайських дій відносно персональних даних відповідача матеріали справи не містять. Відповідач не заперечує факт укладання - даного кредитного договору. Все це дає підстави позивачу розцінювати позицію Відповідача як намагання ввести суд в оману, небажання визнавати розмір боргу та погашати заборгованість, тим самим уникнути від відповідальності за зобов`язанням. Представник позивача вважає, що оскільки відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, то на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розглядати справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 2-5). Відповідач та представник відповідача - адвокат Акрітов П. К. у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача - адвокат Акрітов П. К. надав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача з урахуванням правової позиції викладеної у відзиві на позов (а.с. 99). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» та [PERSON] укладено кредитний договір № 8977747 у формі електронного документу з використанням електронного підпису (а.с. 10-12). За умовами кредитного договору № 8977747 від 20.03.2021 року відповідачу наданий кредит у розмірі 2000,00 грн строком на 20 днів до 09.04.2021, зі зниженою процентною ставкою в розмірі 0,86% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується на період строку надання кредиту є фіксованою і становить 313,9% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується на період строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1. даного договору. Відповідно до п. 3.1. договору кредит надається строком на 20 днів, до 09.04.2021 року (включно) від дати отримання позичальником кредиту, але не більше 30 днів. Згідно з п. 3.3. Договору кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування відповідної суми на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позивальником для цієї цілі в Особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору, позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строк визначений п. 3.1 цього договору. У Додатку №1 до Договору встановлено графік платежів та зазначено, що сукупна вартість позики складає 2344,00 грн (а.с. 12 зворот). Згідно з п. 3.6 договору кредит надається на умовах сплати процентів і основної суми кредиту в кінці строку дії кредитного договору. Так, у відповідності до п. 4.2 договору № 8977747 від 20.03.2021 року, стандартна процентна ставка в розмірі 2.3% (два цілих тридцять сотих) процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 839.50% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом) застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1. цього Договору, якщо Позичальник не виконав умови, передбачені в п. 4.1. даного Договору. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення. У випадку застосування стандартної процентної ставки, Кредитодавець надає Позичальнику інформацію щодо визначення сукупної вартості кредиту та графіку погашення заборгованості у вигляді оновленого Графіку платежів. Договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 8977747 від 20.03.2021 року підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA150279. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частин першої-другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20), від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20 (провадження №61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідач, підписавши договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA150279, погодилася з усіма його істотними умовами. ТОВ «ФК «АРАГОН» виконало свої зобов`язання за договором у повному обсязі, відповідачу надано кредит в розмірі 2000,00 грн строком на 20 днів, що підтверджується довідкою щодо ідентифікації Позичальника в системі ТОВ «ФК «АРАГОН» від 20.03.2021 (а.с. 14) та інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» про проведення відповідної транзакції вих. № 124/09 від 18.09.2023 (а.с. 14 зворот). Стороною відповідача визнається, що 20.03.2021 вона звернулася до ТОВ «BBC-ФАКТОРИНГ» для надання позики у розмірі 2000,00 грн і підписала електронним підписом договір № 8977747 від 20.03.2021 року про отримання кредиту шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами її платіжної картки. Заперечення сторони відповідача з приводу отримання кредитних коштів на свій рахунок суд вважає безпідставним, оскільки згідно витребуваної судом інформації за клопотанням учасників справи з АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в банку емітовано карту № [NUMBER] , IBAN [NUMBER] , на яку 20.03.2021 року здійснено переказ на суму 2 000 грн, що також підтверджується надано АТ КБ «ПриватБанк» випискою по рахунку № [NUMBER] , IBAN [NUMBER] за період з 20.03.2021 по 21.03.2021 (а.с. 87-89). 05.08.2021 року між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 05/08.2021 (далі - Договір факторингу), відповідно до умов якого до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 8977747 від 20.03.2021 (а.с. 26-27). Відповідно до Реєстру боржників права вимоги до яких відступаються, сума та підстава заборгованості від 05.08.2021 року до Позивача перейшло право вимоги за зобов`язаннями Відповідача за кредитним договором № 8977747 від 20.03.2021 в сумі 7060,00 грн., з яких 2000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 344,00 грн. - сума простроченої заборгованості, 4 716,00 грн. - сума простроченої заборгованості по підвищеним відсоткам (а.с. 28-38). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 8977747 від 20.03.2021 року загальна сума заборгованості станом на 10.10.2023 року становить - 20751,20 грн, яка складається з наступного: 7060,00 грн. - розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги, 13 691,20 грн. - сума нарахованих відсотків станом на 10.10.2023 року (а. с. 13). Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за Кредитним договором не погашена. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За положенням статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 76 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із положень ст. 525, ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, аналіз матеріалів справи та викладене свідчить про наявність доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, документи, надані позивачем, містять відомості про те, що право вимоги за кредитом відповідача увійшло до пакету передачі активів на користь позивача. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорах строк кошти (суми позики) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основними зобов`язанням. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту в розмірі 2000 грн. по вказаному вище договору є доведеною, а тому вимога позивача у цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором, суд зазначає наступне. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04.червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані за межами строку дії кредитного договору. За договором про надання кредиту № 8977747 від 20.03.2021 року позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками в розмірі 18751,20 грн. Разом з тим, зі змісту вказаного договору судом встановлено, що позивач отримала кредитні кошти в розмірі 2000,00 грн строком на 20 днів зі сплатою відсотків в розмірі - 0,86 % на добу. Тому, за підрахунками суду, відсотки за вказаним договором становлять 344 грн (2000 грн x (0,86 % добових)/100 х20 днів). Відповідно до графіку платежів: сума позики 2000 грн, сума нарахованих процентів 344 грн, всього 2344 грн (а.с. 12). За таких обставин, суд дійшов висновку, що за кредитним договором № 8977747 від 20.03.2021 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками в розмірі 344,00 грн, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Оскільки решта суми заборгованості за відсотками за кредитами нарахована після спливу визначених договором строку кредитування, у цій частині суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Разом з тим, перевіряючи вимоги про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат, а також трьох процентів річних від простроченої суми за ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд враховує таке. Позивачем заявлена позовна вимога про стягнення заборгованості за ч. 2 ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання за період із 05.08.2021 по 24.02.2022 року становить: 382,25 грн. - збитки завдані інфляцією, 117,80 грн. - три проценти річних від простроченої суми. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Крім того, Верховним Судом в постанові від 01.07.2020 у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148св18, зроблено аналогічний висновок щодо ідентичних правовідносин (такого ж спору). Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18, вказала, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. Враховуючи викладене, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню проценти і інфляційний втрати. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджено Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року, який затверджено Законом України №2119-IX від 15 березня 2022 року, Указом Президента України №259/2022 від 18 квітня 2022 року, який затверджено Законом України №2212-IX від 21 квітня 2022 року, Указом Президента України №341/2022 від 17 травня 2022 року, який затверджено Законом України №2263-IX від 22 травня 2022 року, Указом Президента України № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, який затверджено Законом України № 2500-IX від 15 серпня 2022 року, Указом Президента України № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, який затверджено Законом України № 2738-IX від 16 листопада 2022 року, Указом Президента України № 58/2023 від 6 лютого 2023 року, який затверджено Законом України № 2915-IX від 7 лютого 2023 року, Указом Президента України № 254 від 01 травня 2023 року, який затверджено Законом України № 3057-IX від 02 травня 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Тобто дію воєнного стану було неодноразово продовжено, він триває і станом на час розгляду даної справи. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 наступного змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем проведено та надано розрахунок трьох процентів річних в розмірі 117,80 грн. та інфляційних втрати в розмірі 382,25 грн. за період із 05.08.2021 (дати відступлення права вимоги за кредитним договором) по 24.02.2022 року (а. с. 24-25). Даний розрахунок не відповідає визначенню простроченої суми боргу. Перевіряючи розрахунок позивача за порушення грошового зобов`язання встановлено, що сумою заборгованості для розрахунку інфляційних збитків і відсотків за користування грошовими коштами позивачем враховано 7060 гривень, що суперечить вищенаведеним висновкам суду про заборгованість відповідача за спірним кредитним договором в сумі 2344 гривень, а тому цей розрахунок не приймається судом як належний. Сума заборгованості на момент прострочення 09.04.2021 становила 2344 грн, з яких 2000 грн заборгованість за кредитом, 344 грн заборгованість за процентами, і станом на дату початку розрахунку (05.08.2021) є незмінною. У даній справі 3% річних мають бути нараховані на прострочену суму заборгованості в розмірі 2344 грн за період з 05.08.2021 року до 24.02.2022, що становить 39,11 грн за формулою: сума боргу х процентну ставку / 100% / 365 днів х кількість днів прострочки (2344х3/100%/365 х 203). Інфляційні втрати розраховуються на прострочену суму заборгованості в розмірі 2344 грн за період з 05.08.2021 року до 24.02.2022 становить 149 грн. Індекс інфляції за серпень 2021 - 99,80, за вересень 2021 - 101,20, за жовтень 2021 -100,90, за листопад 2021 - 100,80, за грудень 2021 - 100,60, за січень 2022 - 101,30, за лютий 2022 - 101,60 Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.06356463 Інфляційне збільшення: 2 344,00 x 1.06356463 - 2 344,00 = 149,00 грн. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 2000 грн, проценти 344 грн, заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України в сумі 39,11 грн та інфляційні втрати в сумі 149,00 грн, а всього 2532,11 грн. В задоволенні інших позовних вимог має бути відмовлено за недоведеністю. Щодо вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4900,00 грн., то суд вказує на таке. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивача на виконання вказаних вище вимог, а саме підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4900,00 грн, суду надано договір про надання правничої допомоги № 2023/09/18 від 18 вересня 2023 року; додаткову угоду № 2 до договору про надання правничої допомоги № 2023/09/18 від 18 вересня 2023 року, від 19.10.2023 р.; акт прийому-передачі наданих послуг від 21.11.2023 року; рахунок № 7 від 21.11.2023 року на оплату правничої допомоги за договором №2023/09/18 від 18.09.2023 року; платіжну інструкцію № 2156 від 22.11.2023 р. на суму 4900,00 грн (а.с. 8, 40, 41, 42-44). В постанові Великої Палати Верховного Суду від у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати за надану правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, а також співмірність витрат на оплату послуг адвоката із тривалістю і складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, предметом позовних вимог та значенням справи для сторін, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу, в розмірі 583,59 грн (4900/100 х 11,91 %), що пропорційно задоволеним позовним вимогам (2532,11 грн х 100 / 21251,25 грн = 11,91 %). Також позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2147,20 грн. Згідно з положеннями ч. 1 ст .141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги частково на суму 2532,11 грн, що становить 11,91%, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 255,73 грн (2147,20 / 100 х 11,91 %), що пропорційно задоволеним позовним вимогам. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» заборгованість станом на 10.10.2023 року за договором надання позики № 8977747 від 20.03.2021 року, в загальній сумі 2344,00 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 2000,00 грн; заборгованості за відсотками в сумі 344,00 грн, а також заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України в сумі 39,11 грн та інфляційні втрати в сумі 149,00 грн, а всього 2532,11 грн. Позивачем заявлені до відшкодування судові витрати у виді судового збору в сумі 2147,20 грн і витрат на правничу допомогу в сумі 4900,00 грн на підставі договору про надання правової допомоги № 2023/09/18 від 18 вересня 2023 року. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню судові витрати на сплату судового збору в сумі 255,73 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 583,59 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial