Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.09.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір №2372510, шляхом підписання електронним цифровим підписом Позичальника, за умовами якого позичальник отримав кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зі сплатою відсотків у порядку та на умовах, визначених договором. 17.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем було укладено договір факторингу №17052023, згідно якого до позивача перейшли Права Вимоги до Боржників, вказаних у реєстрі Боржників, в тому числі і відповідача, на суму 19606,80 грн., з яких: 5999,20 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 13607,60 грн. сума заборгованості за відсотками. При цьому, позивач вказує, що з моменту отримання прав вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалося, відповідач, у свою чергу, не здійснював жодного платежу на погашення заборгованості а ні на користь позивача, а ні на користь первісного кредитора. Тому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у зазначеному розмірі та судові витрати. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с.47). Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що 17 вересня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір №2372510 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, підписаний позичальником електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого на номер телефону відповідача. У відповідності до п.п. 1.1. кредитного договору, укладання кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до п.п. 1.3-1.4 Кредитного договору, [PERSON] отримав кредит в сумі 6000,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою 1,90 % на добу за користування кредитом.\~ Відповідно до п.п. 2.1. кредитного договору, кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта № [NUMBER] , реквізити якої надані клієнтом. Позивач набув права вимоги за зазначеним вище договором на підставі Договору факторингу №19072023 від 19.07.2023, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", за умовами якого ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло Право Вимоги, до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі й до боржника [PERSON] , який станом на 19.07.2023 мав непогашену заборгованість за договором позики №2372510 у розмірі 19606,80грн. (а.с.20-24). При розгляді даного спору, враховуючи обґрунтування позовних вимог та заперечень учасників справи, суд враховує такі норми права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У кредитному договорі №2372510\~ від 17.09.2021 сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою (кредитом), розмір і тип процентної ставки. Договір кредиту є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався.\~ Відповідач не надав жодного доказу того, що належним чином виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному або новому кредитору. Також, відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором, а взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, у передбачені договором строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 5999,20 грн. та заборгованість за відсотками. Стосовно розміру відсотків за користування кредитом судом встановлено таке. Позивач не надав суду жодних розрахунків на підтвердження заявлених сум процентів за користування позикою. Так, надані позивачем документи лише констатують суми основного боргу і процентів у розмірах, які позивач отримав в порядку передання права вимоги, однак розрахунки цих сум, з яких можливо було би встановити порядок і період нарахування процентів, позивач не надав. Наданий відповідачем документ, який має назву «Розрахунок заборгованості» за своїм змістом не є розрахунком, оскільки є таблицею у кожному стовпці якої зазначено однакові цифри та не містить інформації про дату початку та закінчення строку нарахування відсотків. Крім того, заявлена позивачем до стягнення сума процентів перевищує суму процентів, яка передбачені умовами договору позики (кредиту) у межах погоджених строків користування грошовими коштами. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Верховний Суд зробив у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Підстав для відступу від вказаних правових висновків не вбачає також Велика Палата Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17. Так, умовами договору визначено розмір відсотків 1,9% в день у межах строку, вказаного в п.1.3 цього Договору, якщо не виконані умови застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася прологнація за ініціативою клієнта відповідно до п.4.1 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація відповідно до п.4.2 Договору. Згідно з п. 4.2.2 кредитного договору клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію - продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 договору) ще на 15 календарних днів. 15.10.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено Додатковий договір до Договору №2372510 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з яким сторони договору продовжили строк користування кредитом на 30 днів, тобто до 15.11.2021 (а.с.16-19). Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по процентах за користування кредитами (позикою) згідно ч. 1ст. 1048 ЦК України в межах строку кредитування, визначеному в укладеному між сторонами договорі, а саме: в сумі 6840 грн. (6000 грн. х 1,9 % х 60 днів) - сума заборгованості за процентами за період з 17.09.2021 по 15.11.2021 в межах строку кредитування у відповідності до умов п.1.4 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2372510 від 19.09.2021. Оскільки позивач не довів заявлені ним суми процентів, а також не довів право нараховувати проценти на умовах договору поза межами строків правомірного користування позикою, суд вважає, що до стягнення підлягає сума основного боргу в межах укладеного договору 5999,20 грн., а також сума процентів, яка була передбачена умовами договору - 6840 грн., а разом 12839,20 грн. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі\~ 1982,84 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial