Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірванння шлюбу з відповідачкою - [PERSON] , вказуючи, що в зареєстрованому шлюбі перебувають з 02 червня 2020 року. Від спільного життя дітей не мають та з березня 2022 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть та шлюбних стосунків не підтримують. Вважає, що збереження шлюбу є недоцільним та суперечить його інтересам. Враховуючи те, що відповідачка не бажає розірвати шлюб через органи ДРАЦС, вимушений звернутись до суду з відповідним позовом та наполягати на його розірванні. Адвокат Кірнос Є.С., як представник позивача у справі (на підставі Договору про надання правничих послуг адвоката та ордеру серії АР № 1156201 від 04 січня 2024 року), в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Зазначив, що позивач, наразі, вже фактично створив нову сім`ю з іншою жінкою. З відповідачкою жодних стосунків не підтримує, тому рішуче наполягає на розірванні шлюбу. Представник відповідачки, адвокат Целіков В.В. (який діє на підставі Договору про надання правової допомоги та ордеру серії АІ № 1442123 від 31 липня 2023 року) в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачка по справі не бажає розривати шлюб та стверджує, що проживає разом з позивачем та перебуває з ним в подружніх відносинах (про що також зазначив у поданому до суду відзиві). Заслухавши доводи представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. З 02 червня 2020 року сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що було видане Корецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Сторони від спільного життя дітей не мають, спільного господарства не ведуть та близько двох останніх років проживають окремо. 09 лютого 2024 року судом було надано одномісячний строк для можливого примирення сторін, якого в кінцевому результаті досягнуто не було. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише одного із подружжя продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу. Судом встановлено та не спростовується доводами сторони відповідача, що сторони не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує формально та подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який за твердженням його представника, фактично створив нову сім`ю. Оскільки позивач рішуче наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням його до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Слід зазначити, що незгода відповідачки з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, [PERSON] не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачкою та переконаний, що збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. Оскільки, спільне проживання сторін є не можливим, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача витрати з оплати судового збору за подання позовної заяви. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved