Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

У лютому 2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.10.2014 року сторони зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області актовий запис № 3108 . В період шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . На теперішній час шлюб між подружжям припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 08.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Також просила залишити прізвище її клієнтки без змін, судовий збір залишити за позивачем. Зазначила, що наразі спору про місце проживання дитини немає, син проживає з матір`ю. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомлений про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Вмислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи , суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому 22.02.2014 року шлюбі. Реєстрацію вчинено відділом ДРАЦС\~реєстраційної служби\~Вінницького міського\~управління юстиції\~у Вінницькій\~області. (свідоцтво про шлюб а.с. 8). В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження а.с. 9). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. .Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Беручи до уваги клопотання позивачки, суд вважає за можливе судові витрати залишити за нею. На підставі викладеного та

Outcome: approved