Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

04 березня 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував у трудових правовідносинах з відповідачем у період з 01.12.2010 року. Прийнятий гірничим працівником підземним 3 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. Наказ № 2234/к від 01.12.2010 року. 12.03.2011 року переведений учнем машиніста підземних устаткувань з повним підземним робочим днем. 04.04.2011 року переведений гірничим працівником підземним 3 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. 06.09.2011 року переведений гірничим майстром підземним з повним підземним робочим днем в шахті. 02.09.2016 року переведений гірничим робітником 3 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. З 01.02.2017 року по 03.04.2017 року переведений учнем гірничого робітника підземного з ремонту гірничих виробіток підземних з повним підземним робочим днем в шахті на період практики. 12.04.2017 року переведений гірничим працівником підземним з ремонту гірничих виробіток 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. 19.02.2021 року переведений майстром гірничим підземним з повним підземним робочим днем в шахті. 26.10.2023 року його було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я п. 2 ч. 1 ст. 40КЗпП України. Наказ № 1582/к від 08.11.2023 року. 25.09.2023 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Король В., яким йому встановлено професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст. фаза загострення, прикореневий і базальний пневмофіброз, ЛН ІІ ст.; хронічна двобічна сесоневральна приглухуватість (ІІІ ст.) помірна ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] захворювання професійні, встановлені вперше. 08.11.2023 року він був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями. Йому було встановлено первинно за сукупністю 50% втрати професійної працездатності, з 26.10.2023 року по 01.12.2026 року. Первинно визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями, до 01.12.2026 року. Визначена потребу у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування за профзахворюваннями, санаторно-курортне лікування хронічного бронхіту. За висновками про умови та характер праці йому протипоказана важка фізична праця, роботи в підземних умовах. Рекомендовані заходи щодо поновлення працездатності диспансерний облік у терапевта, ЛОР. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що професійні хвороби позначились на його здібностях, йому не під силу важка чоловіча робота. Не доступний йому і активний відпочинок, зайняття спортом, навіть для підтримання тіла у формі, оскільки одразу відчуває біль та задуху. Його батько [PERSON] є інвалідом 3 групи за проф. захворюванням, він потребує його допомоги, але він сам став людиною з обмеженими можливостями, не зважаючи на свій молодий вік. Також він має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Усім членам його родини необхідно забезпечити гідний рівень життя, доньці гідний рівень навчання, забезпечити отримання вищої освіти. Таким чином, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на його психологічному стані. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у 177 500 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходить з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійних захворювань, а також незворотності значного погіршення стану здоров`я. 04 березня 2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 05 березня 2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження. Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву 11.03.2024 року, що підтверджується розпискою на а.с. 37, але відзив на позовну заяву не надав. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] протягом тривалого часу працював у вугільній промисловості, в трудових відносинах з відповідачем по справі позивач [PERSON] перебував з 01.12.2010 року по 26.10.2023 року. Був звільнений 26.10.2023 року у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8-11). Під час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 25.09.2023 року, згідно якому зазначений діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст. фаза загострення, прикореневий і базальний пневмофіброз, ЛН ІІ ст.; хронічна двобічна сесоневральна приглухуватість (ІІІ ст.) помірна ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] захворювання професійні, встановлені вперше (а.с. 12-15). 08 листопада 2023 року позивачу була вперше встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням. Йому було встановлено первинно за сукупністю 50% втрати професійної працездатності, з 26.10.2023 року по 01.12.2026 року (а.с. 16-17). Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійних захворювань позивача. Висновком МСЕК від 08.11.2023 року позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи до 01.12.2026 (а.с. 17). В зв`язку цим 04 березня 2024 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 50% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи. Позивач тривалий час перебував на лікуванні (а.с. 18-21). Позивачу внаслідок професійного захворювання була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що професійні хвороби позначились на його здібностях, йому не під силу важка чоловіча робота. Не доступний йому і активний відпочинок, зайняття спортом, навіть для підтримання тіла у формі, оскільки одразу відчуває біль та задуху. Його батько [PERSON] є інвалідом 3 групи за проф. захворюванням (а.с. 26-27), він потребує його допомоги, але він сам став людиною з обмеженими можливостями, не зважаючи на свій молодий вік. Також він має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.28). Усім членам його родини необхідно забезпечити гідний рівень життя, доньці гідний рівень навчання, забезпечити отримання вищої освіти. Таким чином, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на його психологічному стані. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійними захворюваннями згідно висновку МСЕК втрачена на 65 %, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 88\~750грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Щодо стягнення на користь позивача суми відшкодування без відрахування з неї податків та інших обов`язкових платежів суд виходить з наступного. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються суми на відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі №180/377/20. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 887,50грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial