Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між сторонами 25 листопада 1990 року у відділі РАЦС було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] та в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено актовий запис № 2025. У шлюбі в подружжя народилася донька [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 3000. Між сторонами практично припинено шлюбні відносини, у зв`язку із несумісністю характерів та різних поглядів на життя. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Проти примирення [PERSON] категорично заперечує. Ухвалою судді від 06 лютого 2024 року відкрито провадження у справі № 607/2417/24. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суду повідомили, що вони з відповідачем не проживають разом 2 роки. Неповнолітніх дітей у подружжя немає. Відповідач у добровільному порядку відмовляється розірвати шлюб, тому позивач звернулася до суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки, ознайомившись із позовною заявою, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи. 25 листопада 1990 року сторони зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС міськвиконкому, про що зроблено відповідний актовий запис № 2025, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 25 листопада 1990 року. У шлюбі в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15 жовтня 1991 року відділом ЗАГСу міськвиконкому. У судовому засіданні встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони тривалий час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. У зв`язку з тим, що позивачка не заявила вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved