Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] , діючи через свого представника - адвоката Сафіної О.Т., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 серпня 2023 року у Заводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося через різність характерів та поглядів на сумісне життя. На даний час шлюбні відносини фактично між ними припинені, сумісно не проживають, спільного господарства не ведуть та не мають спільного бюджету, шлюб існує формально. Позивач вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка у поданій позовній заяві просила про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник позивача - адвокат Сафіна О.Т. також звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації, яку йому вручено 07 березня 2024 року, та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 25 серпня 2023 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 219. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). Сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 9). Шлюбні відносини між подружжям фактично припинені за відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на подружнє життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Сім`я розпалася остаточно та існує формально. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач відзив на позов не подав, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не відбулося, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін та дитини, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, та суд приходить до висновку, що вимога позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між стронами суд враховує наступне. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обргунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачкою надано: копію договору про надання правничої допомоги від 21 лютого 2024 року, укладеного з адвокатом Сафіною О.Т. (а.с. 30-37); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Сафіної О.Т. (а.с.40-41); ордер про надання позивачці правової допомоги (а.с. 42); акт приймання-передачі виконаної роботи № 1 до договору про надання правничої допомоги від 21 лютого 2024 року (а.с. 26); розрахунок наданих послуг (а.с. 27); прибутковий касовий ордер про сплату коштів позивачкою адвокату у сумі 5000,00 грн (а.с. 28). У відповідності до ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявлено. За таких обставин, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджені витрати на оплату правничої допомоги в сумі 5000,00 грн. Також, при поданні позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн, відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (а. с. 11). Задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн, а також понесені позивачем витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн.

Outcome: approved