Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

І. Стислий виклад позицій заявника та заінтересованої особи: заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №197682, виданий 05.02.2003 на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Обґрунтовує заяву тим, що у відповідності до заповіту, його мама [PERSON] , [INFO] , заповіла йому все належне їй майно. До складу спадщини увійшли і земельні ділянки, які належали його матері на підставі вказаного вище Державного акта. Однак, у даному акті невірно вказано по батькові його матері, а саме: замість правильного « [PERSON] », помилково зазначено « [PERSON] ». Звернувшись до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки йому було відмовлено у здійсненні даної нотаріальної дії через неправильне зазначення по батькові у Державному акті на право приватної власності на землю [PERSON] . У судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення такого був повідомленим у встановленому законом порядку. 26.03.2024 через канцелярію суду подав заяву (а.с. 16), в якій просить розгляд справи проводити без його участі та зазначив про підтримання поданої ним заяви. Представник заінтересованої особи: Витвицької сільської ради територіальної громади Калуського району Івано Франківської області у судове засідання, будучи належним чином повідомленим не з`явився, 22.03.2024 на електронну пошту суду подав заяву (а.с. 15), в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення даної заяви. Розгляд справи просить проводити без його участі. ІІ. Заяви учасників справи, процесуальні дії у справі: 13 березня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання за участю заявника та заінтересованої особи. Від представника заінтересованої особи: Витвицької сільської ради територіальної громади Калуського району Івано Франківської області на електронну пошту суду 22.03.2024 надійшла заява про розгляд справи без його участі та відсутності заперечень щодо задоволення даної заяви. 26 березня 2024 року заявник [PERSON] через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання поданої заяви. Беручи до уваги те, що учасники справи в судове засідання не з`явились, суд ухвалює рішення без участі учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин: матеріалами справи встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторне) серії [NUMBER] , виданого 11.02.1953 (а.с. 5). За життя, [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла заявнику [PERSON] . У склад спадщини увійшли і земельні ділянки, загальною площею 0,1851 га. Вказані земельні ділянки належали [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю (а.с. 6, зворотна сторона). Однак, при видачі даного Державного акта було допущено помилку і замість правильного зазначення по батькові « [PERSON] », помилково зазначено « [PERSON] ». Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.09.2017 (а.с. 4), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Відповідно до довідки №32 від 15.02.2024 старости Розточківського старостинського округу Бартківа М.В. (а.с. 8), земельні ділянки площею 0,10 га та площею 0,0851 га, загальною площею 0,1851 га були надані [PERSON] , але під час виготовлення Державного акта була допущена помилка та такий видано на ім`я [PERSON] . Звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, заявнику [PERSON] було відмовлено (а.с. 10), у зв`язку із відмінністю у написанні по батькові спадкодавиці [PERSON] у Державному акті на право приватної власності на землю. У листі голови Витвицької сільської територіальної громади (а.с. 9) зазначено, що внесення змін в Державний акт не входить в його повноваження, у зв`язку із чим, заявник [PERSON] не може встановити даний факт у позасудовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за життя, на користь [PERSON] склала заповіт. У склад спадщини увійшли, зокрема, земельні ділянки, загальною площею 0,1851 га, які належали спадкодавиці [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю. Однак, у Державному акті на право приватної власності на землю замість правильного зазначення по батькові власниці « [PERSON] », помилково зазначено « [PERSON] ». Звернувшись до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, спадкоємцю [PERSON] було відмовлено, у зв`язку із зазначеною вище розбіжністю в по батькові у Державному актів на право приватної власності на землю заповідачки. Встановлення факту належності Державного акта на право приватної власності на землю має для заявника юридичне значення, оскільки надасть йому можливість реалізувати своє право на спадкування. Правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із наявністю у заявника права на спадкування і неможливості реалізації цього права, через неправильне написання у Державному акті на право приватної власності на землю по батькові [PERSON] . ІV. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Статтею 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як передбачено п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заявниками у справі про встановлення факту можуть бути, зокрема, спадкоємці померлої особи, котрі мають право на спадщину, проте не мають відповідних документів або у цих документах була допущена помилка, яку не можна виправити позасудовим шляхом. Згідно із роз`ясненнями, викладеними в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Як вбачається із роз`яснень, які містяться у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, Державного акта на право приватної власності на землю. Для заявника [PERSON] встановлення факту належності Державного акта на право приватної власності на землю породжує юридичні наслідки, оскільки він зможе отримати свідоцтво про право власності на земельні ділянки. Однак, у зв`язку із розбіжністю у написанні по батькові його матері [PERSON] , яка заповіла все майно йому, він позбавлений можливості довести, що його матері на праві приватної власності належали дані земельні ділянки. Таким чином, в ході судового розгляду на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що факт, який має юридичне значення, а саме те, що Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №197682, виданий [PERSON] , належить [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . V. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 2, 4, 13, 229, 293, 294, 315, 318 ЦПК України та

Outcome: approved