Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1.1 ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 12.05.2021 між ТзОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] було укладено кредитний договір №159910-КС-004 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Договору відповідачці було надано кредит у розмірі 34000 грн., строком на 24 тижні - до 27.10.2021 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,86501471% в день (фіксована ставка) та сплати комісії за надання кредиту в розмірі 5100 грн. Видача кредиту відповідачу здійснювалася позивачем через партнера -ТОВ «ФК «Єлаєнс», з яким укладено Договір про надання послуг з переказу грошових коштів. Також 10.08.2021 між ТзОВ "Бізнес позика" та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання кредиту, дана угода також була укладена в електронній формі згідно вимог закону. Внаслідок укладеної Додаткової угоди сума кредиту була збільшена на 15 000 грн., після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого та неповернутого кредиту склала 34037,66 грн. Строк кредиту був продовжений на 90 днів - до 25.01.2022. За зміну умов договору позичальник зобов`язаний був сплатити комісію в розмірі 2250 грн. До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості, у зв`язку з чим станом на 09.01.2024 заборгованість по кредитному договору становить 85881,65 грн., що складається з наступного: 34037,66 грн. - заборгованість за кредитом, 49593,99 грн. - заборгованість за відсотками та 2250 грн. - заборгованість по комісії. Враховуючи наведене просить стягнути з [PERSON] 85881,65 грн. заборгованості за кредитним договором та 2422,40 грн. сплаченого судового збору. 1.2 Відповідач подала відзив на позовну заяву, згідно якого із заявленими вимогами не згідна. У відзиві вказує, що електронний договір про надання кредиту та додаткову угоду до нього укладено з порушенням вимог чинного законодавства, так як у договорі немає її електронного підпису або електронного цифрового підпису. Також, позивачем не надано пояснень та належного розрахунку щодо нарахування заборгованості за відсотками та комісією. Вважає, що розмір реальної річної ставки, річної процентної ставки є непропорційно великою по відношенню до тіла кредиту, такий розмір є несправедливими та суперечить вимогам ЗУ «Про споживче кредитування». Крім того, в порушення вимог закону, матеріали справи не містять доказів направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості. Відповідач не отримувала від позивача ні претензій, на касових чеків, ні розрахункової квитанції. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт звернення кредитора до відповідачки про дострокове погашення суми заборгованості. Тому вважає, що дана позовна заява подана з порушенням норм права, є необґрунтованою та передчасною. Просить у позові відмовити, а провадження закрити. 1.3. Позивачем було подано відповідь на відзив, згідно якого вказує, що факти укладення кредитного договору та додаткової угоди №1 доведені належним чином. Крім того, вказує, що відповідачем у відзиві визнано факт отримання кредитних коштів та відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості. Оскільки договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним, що кореспондується із правовою позицією ВСУ у постанові від 26.10.2022 по справі №227/3760/19-ц. Кредитний договір та Додаткова угода були укладені у письмовій формі, як того вимагає чинне законодавство, їх зміст повністю відповідав волевиявленню позивача та відповідача та був спрямований на реальне настання правових наслідків. Також вказує, що не відповідають дійсності твердження відповідача щодо неналежного розрахунку заборгованості, оскільки наданий до матеріалів справи розрахунок відображає всі факти руху коштів за кредитним договором протягом всього строку його дії і аж до дати подання позивачем позовної заяви до суду. Щодо необхідності дотримання позивачем обов`язкового досудового порядку врегулювання спорів, вимоги відповідача щодо необхідності обов`язкового вчинення зазначених дій до подання позову до суду є також необґрунтованими та такими, що не мають належних правових підстав. З урахуванням викладеного, просить позов задовольнити у повному обсязі. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 11.01.2024 ухвалено розглядати справу без повідомлення (виклику) сторін. Сторони висловились у заявах по суті. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 12 травня 2021 року між ТзОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] було укладено Договір №159910-КС-004 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 34000 грн., строком на 24 тижні - строком до 27.10.2021 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,86501471% в день (фіксована ставка) та сплати комісії за надання кредиту в розмірі 5100 грн. Сторонами в п. 3 Договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів (а.с.26-27). З візуальної форми послідовності дій клієнта встановлено, що [PERSON] 12.05.201 о 19:52:16 підписала одноразовим електронним ідентифікатором за допомогою телефону паспорт споживчого кредиту, а о 19:55:48 год. цього ж дня підписала Договір. Анкетні дані клієнта та номер РНОКПП повністю співпадає з даними відповідачки [PERSON] , наявні її копія паспорту та довідки про номер РНОКПП, як і номер телефону рахується за [PERSON] і підтверджується витягом з Українського бюро кредитних історій щодо відомостей про [PERSON] (а.с. 14-29, 43). ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 34 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується двома квитанціями платіжної системи ТОВ «ФК «Елаєнс» №407700490 та 407700601 від 12.05.2021 та двома довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» (а.с.44-47). Належність банківської картки № [NUMBER] [PERSON] підтверджується інформацією з особистого кабінету сервісу PRIVAT24 (а.с.54). Видача кредиту відповідачу здійснювалася позивачем через партнера -ТОВ «ФК «Єлаєнс», з яким укладено Договір про надання послуг з переказу грошових коштів від 14.12.2017 та кий має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків №21 від 20.11.2014 (а.с. 48-53). В подальшому, укладений кредитний договір було направлено на електронну пошту відповідача (а.с.42). Також, 10.08.2021 між ТзОВ "Бізнес позика" та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору №159910-КС-004 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписану у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», згідно якої сума кредиту була збільшена на 15 000 грн., після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого та неповернутого кредиту склала 34037,66 грн. Строк кредиту був продовжений на 90 днів - до 25.01.22. За зміну умов договору позичальник зобов`язаний був сплатити комісію в розмірі 2250 грн. Сторонами в п. 7 Додаткової угоди також погоджено новий «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником коштів (а.с.55-57). Відповідно до умов зазначеної угоди ТОВ «Бізнес Позика» надало відповідачці додатковий кредит в розмірі 15000 грн., що підтверджується квитанцією платіжної системи «Pay» та листом АТ «Таскомбанк» від 27.11.2023, з яким товариством укладено Договір №83 про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам (а.с.61-73). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 09.01.2024 у [PERSON] наявна заборгованість за Договором №159910-КС-004 про надання кредиту від 12.05.2021, яка складає 85 881,65 грн., з яких: 34037,66 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 49593,99 грн. - сума прострочених платежів по процентах; 2250 грн. - сума прострочених платежів за комісією (а.с.93-96). Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] на виконання умов договору, здійснила часткову оплату за Договором №159910-КС-004 на загальну суму 42299,12 грн., що стверджується меморіальними ордерами Інформаційною довідкою (а.с.74-79). Вказана сума відображена у розрахунку заборгованості. IV. Норми права, які застосував суд. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності до ст.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положеньст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно ізст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст.627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У п. 76 Постанови Великої Палати Верховного Суду №338/180/17 від 05 червня 2018 року зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Разом з тим, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (Постанова Верховного Суду від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд робить висновок, що 12.05.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням Договору про надання кредиту. [PERSON] , будучи вільною в укладенні договору позики, виборі контрагента та визначенні умов договору, обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з усім погодилася, підписавши електронним одноразовим ідентифікатором кредитні документи. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. Отже, [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі, однак не виконала обов`язок з повернення кредитних коштів і позивач вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку. Суд відхиляє доводи відповідача, що Кредитний договір та Додаткову угоду до нього було укладено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки такі заперечення не підтверджені жодними належними доказами і спростовані доказами зі сторони позивача - відображено послідовність укладення як Договору про надання кредиту, так і Додаткової угоди. Таким чином, підстав для невідповідності умов укладеного сторонами кредитного договору вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» судом не встановлено. Крім того, суд звертає увагу, що у тому ж відзиві на позовну заяву сторона відповідача визнала факт підписання кредитного договору, коли заперечувала проти розміру процентів, а також факт укладення договору підтверджується даними про часткову оплату боргу відповідачем. Також суд відхиляє заперечення відповідача щодо розрахунку заборгованості, оскільки наданий позивачем розрахунок повністю відповідає умовам Договору про надання кредиту: у ньому відображені всі факти видачі суми кредиту, нарахування процентів, які здійснювались за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до закінчення дії кредитного договору лише на залишок неповернутої суми. Крім того, у розрахунку відображуються всі факти виконання відповідачем грошових зобов`язань із зазначенням дат та сум платежів. Згідно позиції Верховного Суду України, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Таким чином, здійснивши часткову оплату з метою погашення заборгованості за Договором №159910-КС-004 про надання кредиту, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Крім того, відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсутності альтернативного розрахунку від відповідача приймається судом як достовірний. Щодо відсутності заходів досудового врегулювання спору, на що звертає увагу сторона відповідача, суд зазначає, що вжиття в обов`язковому порядку таких заходів досудового врегулювання спорів чинним законодавством не передбачено. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню, тому позов задовольняє. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved