Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

В провадження Роздільнянського районного суду Одеської області 2 cічня 2024 року надійшов вищевказаний позов, згідно якого представник позивача - адвокат Баранівський Вадим Олександрович просить стягнути з відповідача на користь позивача 260\~985,00 гривень, з яких 259\~264,00 гривень вартість матеріального збитку, 1721,00 витрати пов`язані з експертними послугами, а також 50\~000,00 гривень моральної шкоди та судові витрати. Стислий виклад позиції позивача. 2 листопада 2023 року приблизно о 21 годині 53 хвилини, [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на автодорозі [ADDRESS] , керуючи автомобілем AUDI A4, н/з [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку та не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем DAF FT XF 105.460, н/з [NUMBER] , з причепом, н/з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження. За результатами вказаної ДТП відносно [PERSON] було складено два протоколи про адміністративне правопорушення, зокрема, за частиною 1 статті 130 КУпАП та статтею 124 КУпАП. Далі, 4 грудня 2023 року Роздільнянським районним судом Одеської області було визнано винним відповідача у вчиненні вищевказаних адміністративних правопорушень. Відповідно до Висновку експертного дослідження № ЕД-19/116-23/19936-АВ від 21 листопада 2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу DAF FT XF 105.460, н/з [NUMBER] , внаслідок ДТП, складає 259 264,04 гривень. Вартість проведеної експертизи становить 1 721,00 гривень. Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 50 000,00 гривень моральної шкоди. Моральні страждання проявились в негативному психологічному переживанні позивача, які виразились у душевному болі та депресії, внаслідок пошкодження транспортного засобу за допомогою якого він здійснював перевезення та отримував дохід. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач у встановлений судом строк подав відзив, згідно якого визнав позовні вимоги в частині матеріальної шкоди у розмірі 260 985,00 гривень, а в частині стягнення моральної шкоди просив відмовити, оскільки на підтвердження фактів завдання моральної шкоди позивачем не долучено жодного доказу, та зауважив, що він не вживав заходів щодо надання допомоги потерпілому, оскільки з липня 2022 року виконує завдання на лінії зіткнення, переніс онкозахворювання та від 25 січня 2023 року є обмежено придатним, однак продовжує нести службу. Процесуальні дії у справі (крім протокольних). 3 січня 2024 року позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 60 61). 24 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 76 77). 21 лютого 2024 року задоволено клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 101) 23 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 111 - 112). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4 грудня 2023 Роздільнянським районним судом Одеської області було визнано винним відповідача у вчиненні вищевказаних адміністративних правопорушень, що підтверджується копією постанови (а.с. 10 12). Як вбачається з вказаної постанови, 2 листопада 2023 року приблизно о 21 годині 53 хвилини, [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на автодорозі [ADDRESS] , керуючи автомобілем AUDI A4, н/з [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку та не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем DAF FT XF 105.460, н/з [NUMBER] , з причепом, н/з [NUMBER] . Вказана постанова набрала законної сили 15 грудня 2023 року (а.с. 13). 7 листопада представник позивача адвокат Баранівський Вадим Олександрович звернувся до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з заявою про проведення автотоварознавчого дослідження, згідно якого просив визначити матеріальний збиток власникові транспортного засобу DAF FT XF 105.460, н/з [NUMBER] , в результаті ДТП, яке мало місце 2 листопада 2023 року (а.с. 20 21), за проведення якої сплатив 1721,00 гривень (а.с. 22 23). Відповідно до висновку експертного дослідження від 21 листопада 2023 року № ЕД-19/116-23/19936-АВ, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу DAF FT XF 105.460, н/з [NUMBER] , внаслідок ДТП, яке мало місце 2 листопада 2023 року, складає 259 264,04 гривень (а.с 25 55). На підтвердження аргументів відповідача про те, що останній не самоусунувся від виправлення завданої шкоди, останній надав довідку, згідно якої дійсно, він безпосередньо бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави (а.с. 97) та відповідно до довідки ВЛК від 25 січня 2023 року є обмежено придатним до військової служби (а.с. 99). Водночас, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89\~ЦПК України\~передбачено,\~що суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~Суд надає\~оцінку як\~зібраним у\~справі доказам\~в цілому,\~так і\~кожному доказу\~(групі\~однотипних доказів),\~який міститься\~у справі,\~мотивує відхилення\~або врахування\~кожного доказу\~(групи\~доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Згідно пункту 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як встановлено судом, відповідач визнав позовні вимоги позивача в частині розміру завданої матеріальної шкоди. Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин\~або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Результат наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що визнання обставин, які не підлягають доказуванню можливе, зокрема, за умов: визнання їх всіма учасниками справи та відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19. На підставі викладеного, оскільки наявні для того законні підстави, суд прийшов до висновку про задоволення позовної вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у повному обсязі. Щодо моральної шкоди, суд зазначає, що відповідно до пункту 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв?язку з порушенням права власності. Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд зазначає, що участь у ДТП та пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання відповідача на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди є безпідставними. Вказаний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц. Разом з цим, дотримуючись засад розумності та справедливості, а також враховуючи обставини справи та наслідки ДТП, що наступили для позивача, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди, зокрема, у розмірі 5000,00 гривень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Відповідно до\~частини першої\~статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем при подані позовної заяви сплачено судовий збір за дві вимоги, зокрема, за стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2609,85 гривень та за стягнення моральної шкоди у розмірі 2684,00 гривень. Суд покладає судовий збір на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, зокрема, на відповідача за вимогою про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2609,85 гривень, за вимогою про відшкодування моральної шкоди 1/10 від 2684,00 гривень, тобто 268,40 гривень, що в сумі становить 2878,25 гривень. Щодо тверджень адвоката Баранівського Вадима Олександровича про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд в постанові від 5 червня 2018 року у справі № 904/8308/17 вказав, що підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом. Разом з цим, адвокатом Баранівським Вадимом Олександровичем не надано детального опису виконаних робіт та навіть не зазначений розмір (на розсуд суду), а тому суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial