Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

23 листопада 2023 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначає, що з 13 лютого 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що з травня 2022 року сторони припинили ведення спільного господарства та сумісне проживання. Основаною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Зауважує, що 29 листопада 2022р. зверталась в суд із позовом про розірвання шлюбу, проте 31 січня 2023р. подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду, яка судом задоволена. Однак, наголошує, що ні сумісне проживання, ні ведення спільного господарства сторони фактично не відновили.\~ Вказує, що в добровільному порядку шлюб розірвати неможливо, оскільки із відповідачем мають спільну неповнолітню дитину та подати спільну заяву про розірвання шлюбу в органи ДРАЦ не можуть. Вважає, що причини звернення до суду є обґрунтованими, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та інтересам їхньої дитини, а тому просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 24.11.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із повідомленням (викликом) сторін, надано сторонам строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 18 грудня 2023р. о 10 год. 00 хв. 11 грудня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позов [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відсутні будь-які законодавчо визначені підстави для розірвання шлюбу (а.с. 18-96). Так, заперечує твердження позивача, що із травня 2022 року між сторонами припинено ведення спільного господарства та сумісне проживання, вказуючи, що після повернення дружини з дитиною за кордону сім`я спільно проживала півроку у с.Михалкове, Чернівецької області. В подальшому, після призову відповідача на військову службу, він підтримував спілкування із сім`єю, брав участь в матеріальному забезпечені дружини, в тому числі оплачував витрат на її лікування та побутові потреби, супроводжував останню до медичних закладів для проведення обстежень та лікування, спільно проводив із сім`єю дозвілля під час відпусток. Повідомляє, що у серпні 2023 року дружина із дитиною приїхали жити до м. Миколаєва, де подружжя має квартиру, та сторони по справі підтримували подружні відносини, зокрема, останній раз 13 жовтня 2023 року. Окрім того, вважає, що задоволення позову суперечитиме його інтересам, оскільки відповідач подарував позивачу частку в належній йому квартирі та у разі задоволення позову про розірвання шлюбу буде позбавлений права на проживання у житлі. Також, вважає, що задоволення позову суперечитиме інтересам малолітньої дитини сторін, для розвитку і виховання якої важливим є наявність обох батьків, а судові рішення щодо участі батьків у вихованні дитини в разі розірвання шлюбу між такими є безпорадними. Зазначає, що наслідком задоволення позову може бути й те, що співмешканець дружини [PERSON] використає інвалідність [PERSON] для ухилення від військової служби. А тому, незважаючи на позицію та поведінку [PERSON] , яка є емоційною натурою, її спілкування із іншими чоловіками, на думку відповідача, не є підставою для розірвання шлюбу. Навпаки, зважаючи на характер позивача та її стан здоров`я, не бажає залишити дружину та хоче зберегти шлюб як заради сторін, так і заради їхньої дитини. Оскільки є військовослужбовцем, який цілодобово виконує свій обов`язок по захисту Держави, просить на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинити провадження у справі на час знаходження у складі Збройних сил України. 15 грудня 2023 року на електронну адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання від 12.12.2023р. про зупинення провадження у справі (а.с. 97), в якому останній ще раз наголошує, що є військовослужбовцем, який цілодобово виконує свій обов`язок по захисту Держави, веде бойове чергування у тактичній групі авіації у цілодобовому бойовому режимі на півдні України. З огляду на зазначене, просить на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинити провадження у справі на час знаходження у складі Збройних сил України. 18 грудня 2023 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження до припинення перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, відмовлено; надано сторонам по справі строк для примирення подружжя 3 місяці - до 17 березня 2024 року, та зупинено провадження по справі до закінчення визначеного судом строку. 04 березня 2024 року в суд надійшли клопотання відповідача [PERSON] про продовження строку на примирення та про зупинення провадження у справі (а.с. 109-126). Надалі, 12, 19, 21, 26 та 27 березня 2024р. засобами електронного зв`язку в суд повторно надійшли клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі (а.с. 127-128, 134-139). Ухвалою суду від 20.03.2024р. поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 27 березня 2024р. о 14 год. 00 хв. із повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується розпискою (а.с. 131), в таке засідання не з`явилася. При цьому, 24 листопада 2023 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розірвати шлюб без надання строку на примирення, не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі (а.с. 16). Надалі, [PERSON] подала також заяву від 20.03.2024р. (а.с. 133) про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на розірванні шлюбу. При цьому, повідомляє, що під час наданого судом строку сторони не примирилися, оскільки втрачені почуття любові, поваги, взаєморозуміння і довіри; на даний час перебуває в інших стосунках, у зв`язку із чим просить більше не надавати строку для примирення. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом надіслання копії ухвали суду на його електронну адресу, через яку ведеться листування із судом (а.с.132), та шляхом надіслання копії ухвали суду за місцем його реєстрації за адресою: [ADDRESS] , в таке засідання не з`явився; заяв чи клопотання про відкладення справи не подавав. В матеріалах справи наявне клопотання від 19.03.2024р. (а.с. 128), в якому, серед іншого, [PERSON] наголошує, що проти розірвання шлюбу заперечує з підстав, наведених у раніше поданих процесуальних документах. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності сторін по справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду від 27.03.2024р. у задоволенні клопотання про продовження строку на примирення та про зупинення провадження у справі до припинення перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, відмовлено. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 13 лютого 2016 року позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 44, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 26.11.2022р. Сокирянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с. 4). Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24.05.2016р. Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с. 5). Згідно з записами у військовому квитку серії [NUMBER] від 21.09.2023р. відповідач [PERSON] був призваний у Збройні Сили України з 18 листопада 2022р. по мобілізації та звільнений у запас з 15 червня 2023р. за сімейними обставинами (а.с. 28-29). За даними військового квитка серії [NUMBER] від 21.09.2023р. та довідки № 245 від 15.06.2023р. про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (а.с. 28-29, 31) солдат [PERSON] в період з 02.02.2023р. по 10.04.2023р., з 25.04.2023р. по 15.06.2023р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в населеному пункті Курилівка, Харківської області. Надалі, як вбачається із поіменного списку військовозобов`язаних, які відправленні до військової частини [NUMBER] [INFO] № 6/6371 від 13.10.2023р., витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №320 від 13.10.2023р. та копії військового квитка серії [NUMBER] від 21.09.2023р., відповідач [PERSON] з 13 жовтня 2023р. на підставі Указу Президента України №452/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» призваний у Збройні Сили України, призначений на посаду водія-заправника технічного взводу технічної роти батальйону аеродромно-технічного забезпечення (ВОС 790057А) (а.с. 27-30). На даний час відповідно до відміток у військовому квитку серії [NUMBER] від 21.09.2023р., припису військової частини [NUMBER] від 20.03.2024р. № 89 та витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 87 від 20.03.2024р. відповідач [PERSON] виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини [NUMBER] , справи і посаду здав та зарахований для проходження подальшої служби до військової частини [NUMBER] [ADDRESS] (а.с. 134-135). Із матеріалів справи вбачається, що 04 січня 2023 року позивачу [PERSON] встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності загальне захворювання і остання у 2023 році проходила медичні обстеження і лікування, в тому числі у відділенні радіонуклідної діагностики (а.с.33-37). В період шлюбу [PERSON] подарував своїй дружині та доньці нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 27.04.2017р. та Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 38-43). Натомість, [PERSON] надала 26 квітня 2017р. [PERSON] розписку, що в разі розірвання шлюбу бере на себе зобов`язання повернути дарунок (а.с. 44). В підтвердження збереження шлюбних відносин відповідач [PERSON] надав письмові покази [PERSON] від 27.11.2023р., [PERSON] від 28.11.2023р. та [PERSON] від 29.11.2023р. (а.с. 45-50), а також платіжні інструкції про переказ коштів на карту [PERSON] , оплату її лікування, мобільного зв`язку, комунальних послуг, відпочинку, купівлю речей особистого та побутового вжитку, тощо (а.с. 51-95, 136). Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Як зазначає [PERSON] в своїй позовній заяві відносини сторін погіршились ще у 2022 році, у зв`язку із чим остання вже зверталась із позовом про розірвання шлюбу, однак, надалі такий був залишений без розгляду за її заявою. При цьому, вказує, що фактично шлюбні відносини сторін поновлено не було. У заявах від 24.11.2023р. і від 20.03.2024р. позивач підтвердила свою позицію про припинення шлюбних відносин сторін у зв`язку із втратою почуття любові, поваги, взаєморозуміння і довіри, а\~ можливість примирення категорично заперечує; наполягає на розірванні шлюбу та інформує суд про наявність стосунків з іншим чоловіком. Незважаючи на позицію та поведінку [PERSON] , яку відповідач вважає емоційною натурою, [PERSON] зазначає, що її спілкування із іншими чоловіками не впливає на шлюб сторін, не є підставною для припинення шлюбних відносин та, з огляду на пріоритет інтересів дитини, в тому числі щодо сімейного виховання, заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на висловлені позиції сторін по справі, оцінивши в сукупності всі надані докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бажає перебувати у шлюбі із [PERSON] , а вжиті судом заходи щодо примирення подружжя результату не дали. Суд зауважує, що з оцінених письмових показів вбачається мінливий характер відносин сторін по справі у 2022-2023 роках, які то відновлювали, то припиняли стосунки. Натомість, доказів відновлення шлюбних відносин у 2024 році сторони по справі суду не подали, а факт надання чоловіком своїй дружині фінансової підтримки не є беззаперечним підтвердженням продовження шлюбних чи сімейних відносин. За таких обставин по справі, беручи до уваги фактичне припинення шлюбних відносин, суд вважає, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме істотним інтересам позивача, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Також суд роз`яснює, що наявність у сторін по справі про розірвання шлюбу будь-яких інших невирішених питань як майнового, так і немайнового характеру (поділ майна та утримання подружжя, вирішення питань щодо виховання, утримання чи проживання дитини, тощо), не є перешкодою для вирішення даної справи по суті. Згідно з ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача [PERSON] в розмірі 1073,60 грн. На підставі ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112-115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved