Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

15 лютого 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Новодмитрівка Великоолександрівського району Херсонської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] зі спадкодавцем [PERSON] - на час відкриття спадщини [INFO] по [ADDRESS] . Визнати право власності на земельну ділянку розташовану на території Великоолександрівської селищної ради Бериславського (колишній Великоолександріський) району Херсонської області, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 7,33 га, серії ЯБ № 894736 від 29 грудня 2006 року, кадастровий номер 6520955100:03:041:0034, зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1АА002158-01 06 716 00 334. Позов мотивований тим, що після смерті метері позивача [PERSON] , померлої [INFO] , залишилось майно у вигляді земельної ділянки. Померла проживала разом з позивачем з 2008 року до дня смерті за однією адресою. Позивач має бажання прийняти спадщину після померлої матері, оскільки вказане питання вирішується виключно в судовому порядку, позивач заявила відповідні вимоги. На судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. На судове засідання представник відповідач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, а також допитавши свідків, перевіривши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09 березня 2010 року, місце державної реєстрації відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсон, актовий запис № 178 [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки розташованої на території Великоолександрівської селищної ради Бериславського (колишній Великоолександріський) району Херсонської області, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 7,33 га, серії ЯБ № 894736 від 29 грудня 2006 року, кадастровий номер 6520955100:03:041:0034, зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1АА002158-01 06 716 00 334. Відповідно до акту виданого 02.06.2021 року [PERSON] з 2008 року до дня смерті проживала з своєю донькою [PERSON] за однією адресою [ADDRESS] . Допитаний на судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він особисто знайомий як з заявницею так і її матір`ю, яку після смерті допомогав хоронити. Знає, що мати заявниці після того як почала хворіти поїхала до доньки, де жила до моменту смерті. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу спадкових прав позивача на майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, що врегульовані нижченаведеними нормами ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Отже, із зазначених положень цивільного законодавства вбачається, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після померлої, якій на момент смерті належало майно у виді вказаної земельної ділянки, а отже він має право ставити на вирішення суду питання про перехід прав належних спадкодавцю до нього у порядку спадкування. Факт прийняття спадщини у встановлені строки підтверджується фактом постійного проживання позивача з померлою на момент смерті останньої, що підтверджено відповідною довідкою та показаннями свідка. Отже, позивач як така, що прийняла спадщину має право вимагати визнання за нею права на спадщину, при тому, що здійснення останнього не обмежено будь-якими строками. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який прийняв спадщину у виді вказаної земельної ділянки, що належало її матері, так і відповідача, який не набув таке право на спірне майно у порядку встановленому законом. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті матері, у виді вказаного права власності, яке належало останньому на момент смерті. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції відповідача та участь останнього обумовлена особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved