Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №16.11.2022-100000258 від 19.11.2022 року в розмірі 10\~230 грн., мотивуючи тим, що відповідно до договору укладеного в електронній формі відповідач отримав кредит у розмірі 5 500 грн., зі строком користування 42 календарних днів та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2% за день (ставка «Економ», яка застосовується протягом первинного періоду та періоду «Економ»), а також зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3% за день (ставка «Стандарт», яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ»). Позивач зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме 19.11.2022 року надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом електронного переказу за реквізитами, вказаними позичальником у заяві на отримання кредиту, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, розмір якої станом на 01.11.2023 року становить 10 230 грн., яка складається з : 5 500 грн. - заборгованість за тілом кредитом; 4730 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 10 230 грн., а також судовий збір у розмірі 2\~147,20 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду разом з позовом клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про місце,\~дату та\~час розгляду\~справи був\~повідомлений належним\~чином у\~відповідності до\~п.1\~та п.4\~ч.8\~ст.128\~ЦПК України,\~правом подати\~до суду\~відзив на\~позовну заяву\~не скористався.\~Згідно абз.2\~ч.1\~ст.131\~ЦПК України\~у разі\~відсутності заяви\~про зміну\~місця проживання\~або місцезнаходження\~судова повістка\~надсилається учасникам\~справи,\~які не\~мають офіційної\~електронної адреси\~та за\~відсутності можливості\~сповістити їх\~за допомогою\~інших засобів\~зв`язку,\~що забезпечують\~фіксацію повідомлення\~або виклику,\~на останню\~відому судові\~адресу і\~вважається доставленою,\~навіть якщо\~учасник судового\~процесу за\~цією адресою\~більше не\~проживає або\~не знаходиться.\~Згідно адресної\~довідки від\~29.11.2023\~року [PERSON] \~зареєстрований за\~адресою :\~ [ADDRESS] ,\~та саме\~за вказаною\~адресою було\~надіслано відповідачу\~судову повістку\~про виклик\~у судове\~засідання. Ухвалою суду від 01.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. З досліджених судом доказів встановлено, що 19.11.2022 р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір в електронній формі, який складається з прозиції позивача про укладення кредитного договору (оферта) від 19.11.2022 року, заявки відповідача №16.11.2022-100000258 від 19.11.2022 року про укладення кредитного договору та підтвердження укладення кредитного договору № 16.11.2022-100000258 від 19.11.2022 року, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 5500 грн. на особисті потреби, строком на 42 календарних днів з 19.11.2022 року по 12.01.2023 року, та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі : 1) 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (ставка «Економ», яка застосовується протягом первинного періоду та періоду «Економ», тобто впродовж перших 14 календарних дні), 2) 3% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (ставка «Стандарт», яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, крім первинного періоду та періоду «Економ», тобто протягом наступних 28 календарних дні) (а.с.13-20). Згідно п.2.1 та п.2.2 кредитного договору, такий електронний кредитний договір частиною якого є пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з електронних документів, які містять всі його істотні умови, а саме з : 1) пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), розміщеної на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; 2) заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем, та 3) відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті кредитодавця, та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (а.с.15). Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електроний договір це домовленність двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного договору відповідачем не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. З доводів позивача встановлено, що він виконав свої зобов`язання та 19.11.2022 р. в день укладення кредитного договору надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 5500 грн., які було перераховано з використанням платіжної системи LIQPAY (ID платежу - 2139991918, призначення платежу видача за договором №16.11.2022-100000258) на картковий рахунок згідно реквізитів, вказаних [PERSON] при оформленні заявки для отримання кредиту, що об`єктивно підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 19.11.2022 р. (а.с.25). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ «Споживчий центр». Відповідно до ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятого на себе зобов`язання своєчасно не здійснив погашення основної суми заборгованості та не повернув кредит. Згідно розрахунку заборгованості борг [PERSON] за тілом кредиту становить 5500 грн. Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості за тілом кредиту, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачем не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення позики у розмірі 5500 грн. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за тілом кредиту, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору сторони досягнули спільної згоди та встановили 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (ставка «Економ», яка застосовується протягом первинного періоду та періоду «Економ», тобто впродовж перших 14 календарних днів користування кредитом), та 3% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (ставка «Стандарт», яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, крім первинного періоду та періоду «Економ», тобто наступні 28 календарних дні користування кредитом). Таким чином, сума заборгованості по відсоткам, яка підлягає до сплати відповідачем згідно кредитного договору становить 6160 грн. (5500 грн. х 2 % х 14 днів = 1540 грн.; 5500 грн. х 3 % х 28 днів = 4620 грн.; 1540 грн. + 4620 грн. = 6160 грн.). Водночас, беручи до уваги, що відповідач 19.05.2023 р. сплатив на користь позивача 1430 грн. (а.с.21 на звороті), які згідно кредитного договору в першу чергу йдуть на погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, а відтак остаточний розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом, який підлягає стягненню з відповідача становить 4730 грн. (6160 грн. 1430 грн. = 4730 грн.) При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитними договорами та договорами позики суду не надав. Контррозрахунку, який би спростовував неправильність розрахунку, поданого позивачем, відповідачем також не надано. Окрім того загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Як встановлено судом, укладений відповідачем кредитний договір ним не оспорювався та не визнавався судом недійсним. У разі неспростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача становить 10\~230 грн., в тому числі: 5500 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4730 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved