Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Рівненський відділ ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] , з відповідачем [PERSON] має спільного повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно з виконавчим листом №2-8089, виданим 08.11.2006 Рівненським міським судом Рівненської області [PERSON] повинен сплачувати аліменти на користь [PERSON] (наразі прізвище [PERSON] ) на дитину - [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, починаючи з 22.09.2006 і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вищезазначеного виконавчого листа 11 листопада 2008 року було відкрите виконавче провадження №10136727 у Рівненському відділі державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Однак, відповідач вчасно не сплачував аліменти у розмірі визначеному судом і внаслідок невиконання відповідачем рішення Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] (наразі прізвище [PERSON] ) на дитину - [PERSON] , [INFO] , за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина за період з 22 вересня 2006 року по 15 вересня 2022 року в розмірі 108 590 грн. 01 коп. Розмір заборгованості підтверджується копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 10136727. На даний момент заборгованість є сплаченою, згідно з квитанцією №0.0.2734772520.1 від 09.11.2022 AT КБ «Приват Банк». 3 15 червня 2011 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] згідно з рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі №2-2919 2011 року. Проте особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Розмір заборгованості зі сплати аліментів, нарахований державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржувався. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів та утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 108 590,01 грн. по виконавчому провадженні № 10136727, а також 5000 грн. судових витрат. Ухвалою суду від 01.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Рівненський відділ ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 14 листопада 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що він із вказаним розміром пені, яка підлягає стягненню, не погоджується. В матеріалах виконавчого провадження перебуває заява позивачки [PERSON] (наразі прізвище [PERSON] ) від 13.08.2013 та заява від 04.02.2014, відповідно до\~яких позивачка\~претензій до\~боржника [PERSON] \~на рахунок боргу\~за весь\~період не\~має.\~Відповідач вказує,\~що зважаючи на власноруч письмово засвідчену відсутність претензій позивачки до нього щодо заборгованості за весь період, нарахування заборгованості та відповідно неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, починаючи з 22.09.2006 є безпідставним та неправомірним. Оскільки позивачка засвідчила своїми заявами відсутність претензій на рахунок боргу, то заборгованість і неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватись з лютого 2014 року. Отже, сума заборгованості повинна бути не 108 590,01 грн., а 75 914 грн. Ухвалою суду від 05.12.2023 витребувано у Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копії матеріалів виконавчого провадження №10136727 щодо виконання виконавчого листа №2-8089 виданого 08.11.2006 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на дитину - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, починаючи з 22.09.2006 і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 19.03.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні не визнала позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні. Крім того вказала, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, просить при ухваленні судового рішення вирішити питання про його розстрочку строком на 12 місяців. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку учасників процесу, судом встановлено таке. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 23.09.2004, [PERSON] народився [INFO] і його батьками вказані позивачка та відповідач по справі. Відповідно до виконавчого листа №2-8089, виданого 08.11.2006 Рівненським міським судом Рівненської області [PERSON] повинен сплачувати аліменти на користь [PERSON] (наразі прізвище [PERSON] ) на дитину - [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, починаючи з 22.09.2006 і до досягнення дитиною повноліття. На виконання зазначеного виконавчого листа 11.11.2008 було відкрите виконавче провадження №10136727 у Рівненському відділі державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області по справі №2-2919 від 15.06.2011 [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17.10.2022 № 59395, здійсненого Рівненським відділом державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно з виконавчим листом № 2-8089 від 08.11.2006 за відповідачем утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина за період з 22 вересня 2006 року по 15 вересня 2022 року в розмірі 108 590 грн. 01 коп. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 349280311 від 05.10.2023, [PERSON] володіє на праві приватної власності житловим будинком загальною площею 94,5 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який розміщено на земельній ділянці площею 0,1559га., цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка). У матеріалах справи наявні заяви позивачки [PERSON] подані нею під час примусового стягнення аліментів (наразі прізвище [PERSON] ) від 13.08.2013 та від 04.02.2014, відповідно до яких остання претензій до боржника [PERSON] на рахунок боргу за весь період не має. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.4 ст.17 СК України, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п.1. ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Законом України від 17.05.2017 №2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" внесено зміни до ст. 196 СК України. Зокрема, частину першу викладено в такій редакції: "1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості". Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII, на підставі частини першої статті 58Конституції України має зворотню дію в часі. (Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05 вересня 2018 року по справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18). Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Отже, здійснюючи розрахунок пені, суд враховує положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 ЦК України, оскільки вказана норма пом`якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів. Згідно з наданим позивачкою розрахунком загальна сума пені, що визначена за період з 22 вересня 2006 року по 15 вересня 2022 року складає 108 590 грн. 01 коп. Водночас, як стверджується матеріалами справи, позивачкою під час примусового стягнення з відповідача аліментів згідно виконавчого листа № 2-8089 від 08.11.2006 були подані заяви від 13.08.2013 та від 04.02.2014, згідно яких остання претензій до боржника [PERSON] на рахунок боргу за весь період не має. Суд, здійснивши перерахунок, встановив, що розмір заборгованості по аліментах складає 75 914 грн 00 коп. (108590 грн 01 коп. - 32 676 грн 01 коп.). При цьому доводи представника позивача про те, що позивачка не підписувала такі заяви не заслуговують на увагу, оскільки згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому,\~зі сторони\~позивача не\~надходило жодних\~заяв чи\~клопотань щодо\~вчинення процесуальних\~дій,\~які необхідно\~вчинити з\~метою всебічного,\~повного та\~об`єктивного\~розгляду справи\~по суті,\~в тому\~числі,\~щодо призначення\~судової почеркознавчої\~експертизи зокрема,\~з метою\~встановлення обставин\~чи виконаний\~підпис від\~імені позивача\~на вказаних\~вище заявах від 13.08.2013 та від 04.02.2014 тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою. Також судом враховується, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Слід вказати, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вказана вище заборгованість виникла з вини відповідача. Отже, позовні вимоги про стягнення неустойки (пені)\~за несвоєчасну\~сплату аліментів\~на утримання\~дитини підлягають до часткового задоволення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Так як передумов про розстрочення виконання рішення наведеною статтею не передбачено, при вирішенні цього клопотання суд керується правилами ст. 435 ЦПК України, яка припускає вчинення такої дії на стадії виконання рішення і відповідно до якої за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або члена його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо) суд, який видав виконавчий документ, може розстрочити виконання рішення. Вирішуючи клопотання представника відповідача, суд враховує, що за змістом вказаної статті цивільного процесуального закону суд може розстрочити виконання рішення лише за наявності обставин, що утруднюють його виконання. З огляду на стан здоров`я відповідача та його матеріальне становище, а також доводи представника відповідача про відсутність фінансової можливості одразу сплатити усю суму заборгованості, суд вважає за можливе розстрочити виконання судового рішення щомісячними платежами в рівних частинах строком на 6 (шість) місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial