Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

24.12.2023 Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути відповідача страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 260000,00 грн та судовий збір в сумі 2684,00 грн. Стислий виклад позиції сторін позиція позивача Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що 04.08.2021 трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] керуючи транспортним засобом «Opel», державний номерний знак « [NUMBER] » порушив правила дорожнього руху, здійснив зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ 2101», державний номерний знак « [NUMBER] ». В результаті ДТП водій транспортного засобу «ВАЗ 2101», державний номерний знак « [NUMBER] », [PERSON] , [INFO] загинув, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 663 від 15.09.2021, смерть останнього знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Відповідно до вироку Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2021 у справі № 385/1270/21, відповідача визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України. На виконання вимог Закону України №1961-VI, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Потерпіла особа подала до МТСБУ заяву про виплату відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. МТСБУ визначило розмір заподіяної шкоди та здійснило регламентну виплату потерпілій особі, загальний розмір шкоди склав 260000,00 грн. Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило регламентну виплату за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відтак після проведення виплати потерпілим у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу, витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, тому звернулось з даним позовом до суду. Представник позивачка в судове засідання не з`явився, просив розгляд даної справи проводити за відсутності представника МТСБУ. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. позиція відповідача відповідач правом на подачу відзиву не скористався. заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 27.12.2023 постановлено цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] передати за підсудністю до Гайворонського районного суду Кіровоградської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2024 справу розподілено судді Венгрину М. В. Відповідно листа ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6) від 06.02.2024, [PERSON] , [INFO] , відбуває покарання у виправній колонії №6 за вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2021 за ч.1 ст. 286-1 КК України до 8 років позбавлення волі. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 08.02.2024 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 01.03.2024 Гайворонський районний суд Кіровоградської області постановив ухвалу про відкладення засідання у справі на 22.03.2024. Відповідач у судове засідання 22.03.2024 не з`явився, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення йому судової повістки адміністрацією ДУ «Кропивницька виправна колонія № 6», клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи не подав. Оскільки [PERSON] належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, відзиву на позовну заяву не подав, представник позивача, згідно поданої заяви, не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача, який повідомлений про розгляд справи, не є перешкодою для розгляду справи, оскільки він клопотань про відкладення розгляду справи не подавав та в справі достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін для прийняття рішення по суті. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. ЦПК України встановлено, що: - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81); - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82). норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування За змістом положень статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхування цивільно-правової відповідальності є обов`язковим і таке здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів самого страхувальника. Відтак, кожний власник наземного транспортного засобу з метою (зокрема) захисту саме своїх майнових інтересів зобов`язаний застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами. Згідно п. 1.6 ст. 1 цього Закону - власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно положення пункту 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 - якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди). Згідно вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Частиною 1 статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобів. Відповідно ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що відповідно до вироку Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2021 у справі № 385/1270/21, 04.08.2021 трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] керуючи транспортним засобом «Opel», державний номерний знак « [NUMBER] » порушив правила дорожнього руху, здійснив зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ 2101», державний номерний знак « [NUMBER] ». В результаті ДТП водій транспортного засобу «ВАЗ 2101», державний номерний знак « [NUMBER] », [PERSON] , [INFO] загинув, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 663 від 15.09.2021, смерть останнього знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Даним вироком відповідача визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 8 років (а.с. 5-11). Факт смерті [PERSON] , [INFO] підтверджується копією свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] від 11.09.2021 та довідкою про причину смерті (а. с. 14). Транспортний засіб «Opel», державний номерний знак « [NUMBER] », яким керував [PERSON] на час вчинення ДТП, не був застрахований. Потерпіла особа - [PERSON] 18.09.2021 повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду в результаті якої загинув його син (а.с.13). Підтвердженням між ними родинного зв`язку є свідоцтво про народження [PERSON] , де в графі батько записаний [PERSON] (а.с. 20). 18.09.2021 та 15.02.2022 [PERSON] звернувся до МТСБУ з заявами про виплату відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в результаті якої загинув його син [PERSON] (а.с. 15, 24). Відповідно довідки про склад сім`ї від 18.09.2021 (а.с. 26), на час ДТП на утриманні загиблого [PERSON] був його батько, пенсіонер по інвалідності [PERSON] (а.с. 21). Згідно довідки Могильненського старостинського округу Голованівського району Кіровоградської області № 154 від 17.09.2021, [PERSON] дійсно похоронив свого сина [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 23). Згідно розрахунків розміру шкоди пов`язаної із смертю потерпілого, загальний розмір шкоди становить 260000,00 грн. (а.с. 27-29). Відповідно довідки № 2 від 22.11.2021 та наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, витрати [PERSON] в зв`язку з похованням сина загиблого в результаті ДТП становлять 22920,00 грн (а.с. 30). Відповідно довідки № 1 від 23.10.2021 та наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, [PERSON] втратив годувальника - сина, який загинув в результаті ДТП та отримав шкоду в розмірі 216 00,00 грн (а.с. 31). Відповідно довідки № 3 від 21.02.2022 та наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, витрати [PERSON] в зв`язку з похованням сина загиблого в результаті ДТП становлять 21080,00 грн (а.с. 32). Платіжними інструкціями № 1107430 від 25.11.2021, № 1106311 від 01.11.2021, № 817669 від 22.02.2022, підтверджується перерахунок Моторно (транспортним) страховим бюро України, на рахунок [PERSON] грошових коштів (а.с.33-35). 12.06.2023 за вих. № 79877/ІНС Моторним (транспортним) страховим бюро України була направлена претензія [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу (а.с. 36). Як вбачається з вищенаведеного, відповідач, як володілець наземного транспортного засобу, з метою захисту саме своїх майнових інтересів не застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами, у зв`язку з чим його обов`язок, як володільця джерела підвищеної небезпеки, по відшкодуванню шкоди змушений був виконувати (і виконав його) позивач МТСБУ. Також, відповідно до роз`яснень викладених в п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. За вищенаведених обставин в їх сукупності несплата майнової шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, призведе до покладення цивільно-правової відповідальності за наслідки ДТП за участю відповідача на МТСБУ, що не відповідає нормам матеріального права, а також засадам справедливості, добросовісності та розумності (стаття 3 ЦК України). На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахованою не була, а відтак шкода на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підлягала відшкодуванню МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (пункт 41.1 статті 41 згаданого Закону) яку відшкодовано. Таким чином, позивачем за рахунок коштів фонду захисту потерпілих було виконано свій обов`язок та здійснено виплату відшкодування потерпілим витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). За наведених обставин, позивач в порядку регресу має право вимагати від відповідача, як володільця транспортного засобу, відповідальність якого не була застрахована, відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як видно з досліджених судом письмових доказів, наданих позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, такі отримані у порядку встановленому Законом, безпосередньо стосуються обставин справи та підтверджують покликання позивача на зазначені вище обставини, а відтак беруться судом до уваги, як належні та допустимі. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідач в судове засідання не з`явився та не подав суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Оцінюючи в цілому докази по справі, беручи до уваги наведені вище встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що майнові права позивача порушені, оскільки ним виплачено потерпілому суму страхового відшкодування і наявна підстава, передбачена ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для регресного позову позивача МТСБУ, відповідач виплачену потерпілим суму страхового відшкодування позивачу не відшкодував, будь-яких доказів, які б свідчили про протилежне, суду не надано, а тому позов слід задовольнити повністю, і стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 260000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем та підтверджені матеріалами справи підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved