Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», звертаючись з даним позовом до суду, просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 125\~540.00 грн та\~ витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.02.2022 року між позивачем та відповідачем був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1055-2142 за допомогою веб-сайту (https://сreditkasa.ua), який разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір. Кредитний договір, у відповідності до норм ч. 1\~ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування»\~був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України «Про електронну комерцію». Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А792, для підписання Кредитного договору № 1055-2142 від 19.02.2022 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 18\~000.00 грн, строк кредитування 300 днів, заявлений строк - 6 днів. Процентна ставка стандартна - 3,00 % від початкової суми кредиту за кожен день користування кредитом; знижена процентна ставка знижена - 2,00 %. За умовами кредитного договору заявлений строк це обраний Позичальником в момент укладення Кредитного договору строк користування кредитом, протягом якого:1) може бути використано право користування кредитом за зниженою процентною ставкою; 2) в останній календарний день заявленого строку Позичальник зобов`язується сплачувати нараховані проценти за користування кредитом. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало відповідачу кредит на картковий рахунок, забезпечило можливість відповідачу користуватись вказаними кредитними коштами. Однак, обов`язки, передбачені договором, відповідач не виконує, у зв`язку з чим станом на 07.09.2023 року виникла заборгованість за наданим кредитом. Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку наявну за кредитним договором заборгованість не погашає, позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 02 жовтня 2023 року відкрито провадження у цивільної справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача направив до суду клопотання, у якому просив розгляд справ и проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач скерувала до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого визнала, що 19.02.2022р. нею був підписаний паспорт споживчого кредиту про відкриття кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту 18\~000 грн., з базовим періодом сплати відсотків 6 календарних днів, за умовами якого вона дійсно отримала 18\~000 грн. суми позики зі сплатою 2\~160 грн. відсотків за користування позикою. У зв`язку з тим, що в день повернення позики, а саме 24.02.2022р. Указом Президента України за №64/2022 було введено військовий стан в Україні, відповідач не мала можливості здійснити повернення позики, оскільки фінансові установи в той день не працювали, а оголошення військового стану, на думку відповідача, є форс-мажорною обставиною. За цих підстав, посилаючись на норми ст.. 617 ЦК України, ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» відповідач наполягає, що введення військового стану на території України є форс-мажором, тому це є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору. Відповідач зверталася до позивача із заявою про реструктуризацію боргу, яка позивачем залишилася проігнорованою, крім того кредитний договір відповідач не підписувала, а підписала тільки Паспорт споживчого кредиту, а тому вважає кредитний договір недійсним. Також відповідач вказує, що вона отримала позику терміном на 6 днів зі сплатою відсотків за користування коштами за вказаний період, а позивач, із невідомих причин, здійснив нарахування відсотків з 19.02.2022 до 06.09.2023р., що не передбачено умовами договору. За цих підстав відповідач просить 15\~560 грн. розділити рівними частинами у виді щомісячного платежу у розмірі 1556 грн. строком на 10 місяців, а сплачену раніше відповідачем суму коштів , в розмірі 4600 грн. зарахувати в погашення відсотків по кредиту в розмірі 2160 грн., а решту в розмірі 2440 грн. на тіло кредиту. Представник відповідача в судове засідання не з`явився скерувавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, заперечення, викладені у відзиві повністю підтримує. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 19.02.2022 року між сторонами був укладений Кредитний договір № 1055-2142 за допомогою веб-сайту (https://сreditkasa.ua), який разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір. Відповідно до п. 3.1 цей Договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А792, для підписання Кредитного договору № 1055-2142 від 19.02.2022 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до п.п.2.1, 2.2 кредитного договору кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювальну кредитну лінію на наступних умовах, визначених цим договором. Кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку передбаченому цим договору. Відповідно до умов договору (п. 2.3 та п. 4.8 Договору) відповідач отримала кредит у розмірі 18\~000.00 грн, строк кредитування 300 днів, заявлений строк 6 днів. У вказаному п.п. 4.8 Кредитного договору визначено, що строк на який надається кредит позичальнику становить 300 календарних днів, з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 16.12.2022 року. Строк договору є рівним строку кредитування. Отже, згідно з умовами Кредитного договору, заявлений строк Кредиту складає 6 календарних днів з дня отримання кредиту. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику кредиту до моменту повернення кредиту кредитодавцю шляхом перерахування кредиту на рахунок кредитодавця, вказаний в цьому Договорі. При цьому в п. 4.6 умов вказаного кредитного договору визначено різниця між стандартною процентною ставкою в 3.00% за кожен день користування кредитом, яка нараховується протягом всього строку дії договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою, яка становить 2.00% за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця. У п. 5.1 Кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо неустойка буде нарахована) не пізніше ніж в останній календарний день строку кредитування, вказаного у п.4.8 цього Договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця. У пунктах 2.3 та 5.3 наведений розрахунок для повного погашення кредиту в останній день саме Базового періоду. У пункті 4.10 наведена орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за весь строк кредитування з урахуванням процентів за весь строк користування кредитом. Відповідно до Кредитного договору, цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання кредиту. Укладаючи цей Договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця (https://сreditkasa.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. Згідно з Довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на виконання умов Договору № 1055-2142 від 19 02.2022 року перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 18\~000.00 грн. При цьому суд зауважує, що факт перерахування обумовленої договором суми коштів на рахунок відповідача останньою не заперечується, відповідач розуміє призначення вказаних коштів, строковості їх отримання та необхідності повернення. Також із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково здійснювала погашення суми боргу, та разом за період 2022 р. сплатила 4600 грн. на виконання умов договору. Відповідно розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість становить 125 540 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 18\~000.00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 107\~540.00 грн. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. У\~ст. 536\~ЦК України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Водночас у\~ч. 1 ст. 1048\~ЦК України передбачено: якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з частиною 1\~статті 207 Цивільного кодексу України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 2\~статті 639 Цивільного кодексу України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Враховуючи обставини, які наведені вище, суд приходить до переконання, що між сторонами був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії (кредитний договір). Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Позичальник всупереч умовам Кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови Кредитного договору та не повернув в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконав інші грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором. Посилання відповідача на те, що остання кредитний договір не підписувала та здійснила підписання одноразовим електронним ідентифікатором тільки паспорту споживчого кредиту спростовується зазначенням одноразового пароля на договорі. Відповідно до частини першої статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі наявні у постанові ВС від 12.01.2021 у справі №524/5556/19. З аналізу наявних у справі доказів вбачається, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою «самостійного введення одноразового ідентифікатора» в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, що відповідає вищенаведеним приписам ст. ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відтак посилання відповідача на те, що наданий позивачем кредитний договір ніким не підписано, свого підтвердження при розгляді справи не знайшли. На примірнику договору зазначено, що від імені позичальника договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), а від імені кредитора виконавчим директором [PERSON] .. Крім того, слід врахувати, що інші ідентифікуючі дані стосовно особи позичальника (РНОКПП, паспортні дані) відповідають особі відповідача, що нею не заперечується. На час розгляду справи зазначений договір, за яким відповідач отримав кредит, є чинним та недійсним у судовому порядку не визнавався. Дії ж відповідача щодо отримання кредитних коштів, часткове погашення їх, свідчать про розуміння останньою значення своїх дій та наявності волевиявлення на їх вчинення. Факт отримання кредитних коштів (кредиту) у визначеному розмірі відповідач не заперечувала, тому, з огляду на положення ч. 1\~ст. 82 ЦПК України, суд визнав вказані обставини встановленими. Щодо доводів відповідача викладених у відзиві щодо введення воєнного стану на території України, що є форс-мажором, суд зазначає наступне. У п. 1 ч. 1\~статті 263 ЦК України\~наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що особа не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Відповідно до ч. 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є загальним офіційним документом та не містить в собі ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому, відповідач не була позбавлена можливості відповідного звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, саме за спірним зобов`язанням. Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто, дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 зазначено, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча і форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору. У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Відповідно до приписів ч. 1, ч. 6\~статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може виконувати зобов`язання, оскільки жодних доказів про те, що її переїзд з постійного місця проживання вплинув на отримання нею доходів і відповідно призвів до неможливості погашати заборгованість відповідач не надала. Відповідачем не надано належних та достатніх доказів, у розумінні статей\~77,\~80 ЦПК України, щодо неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин, а також доказів інформування позивача про характер обставин, що виникли, і причинного зв`язку між такими обставинами та невиконанням зобов`язань за договором. Самі по собі обставини, на які посилається відповідач у доводах відзиву, у контексті вищезазначених приписів Закону, не можуть бути безумовною підставою для звільнення її від виконання обов`язків щодо сплати кредитних коштів. Доказів відсутності у відповідача джерел доходу та відсутності можливості належним чином виконати зобов`язання, матеріали справи в собі не містять. Приймаючи до уваги вищенаведене, норми права, які регулюють спірні правовідносини, та фактичні, документально підтверджені обставини справи, встановлення судом факту невиконання відповідачем зобов`язань перед позивачем щодо погашення кредиту, є підставою для повного задоволення позову. Щодо доводів відповідача про реструктуризацію кредитної заборгованості суд зазначає наступне. Пунктом 4.8. вказаного кредитного договору Строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику визначений у 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 16.12.2022 року. Строк Договору є рівним Строку кредитування. В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Продовження Строку кредитування в односторонньому порядку Кредитодавцем або Позичальником не допускається. Подовження Строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою Сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань Позичальника. Із змісту відзиву судом вбачається, що відповідач направила позивачу заяву про реструктуризацію боргу, копія якої додана до матеріалів справи. Разом із тим суд враховує, що вказана заява була направлена позивачу тільки 28.09.2023р., тобто після подання позовної заяви, яка подана через систему «Електронний суд» (20.09.2023р.). Результати розгляду заяви про реструктуризацію невідомі. Крім того, зміст вказаної заяви про реструктуризацію боргу свідчить про незгоду відповідача із розрахунком заборгованості та стосується лише того розрахунку, який визначений умовами кредитного договору як «Базовий період» без врахування згаданого п. 4.8 кредитного договору. Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 17 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит. Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту. 02 липня 2023 року набув чинності Закон України від 10 червня 2023 року № 3156-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг», яким Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 7-1. Відповідно до підпунктів 1-5 пункту 7-1 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 30 днів після його припинення чи скасування грошові зобов`язання за укладеними до 24 лютого 2022 року з фінансовими установами (крім кредитних спілок) договорами про споживчий кредит підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу споживача або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у такому порядку та з дотриманням таких умов: 1) договір про споживчий кредит не забезпечено заставою (іпотекою); 2) відсутнє судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення із споживача заборгованості за договором про такий споживчий кредит або відповідне виконавче провадження; 3) місцем постійного проживання або покинутим місцем постійного проживання споживача (зокрема, якщо споживач є особою, яка взята на облік як внутрішньо переміщена особа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) є територія України, на якій ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупована Російською Федерацією територія України, включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку; 4) споживач одночасно відповідає таким критеріям: а) станом на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг" та станом на дату подання заяви про реструктуризацію у споживача наявне невиконане грошове зобов`язання (прострочене грошове зобов`язання та/або грошове зобов`язання, строк сплати якого не настав) перед кредитором або новим кредитором (далі - кредитор), крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя у зв`язку з виконанням ним зобов`язань споживача; б) станом на 23 лютого 2022 року у споживача відсутнє прострочене грошове зобов`язання, яке споживач згідно з договором про споживчий кредит зобов`язаний сплатити не пізніше 23 лютого 2022 року, або якщо споживачем внесено кошти на погашення заборгованості за договором про споживчий кредит у розмірі простроченої заборгованості, що існувала станом на 23 лютого 2022 року, чи таку прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; 5) додатково до критеріїв, зазначених у підпункті 4 цього пункту, споживач на дату подання заяви про реструктуризацію відповідає хоча б одному з таких критеріїв: а) державна та соціальна матеріальна допомога та/або пенсійне забезпечення, благодійна допомога, у тому числі виплачена (надана) міжнародними благодійними організаціями (їх філіями, представництвами), є єдиним джерелом доходу споживача та членів його сім`ї; б) споживач є батьком чи матір`ю багатодітної сім`ї, які отримують субсидію на оплату житлово-комунальних послуг; в) споживач або член його сім`ї є особою з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до пунктів 10-16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а нарахований за три місяці до дати подання заяви про реструктуризацію середньомісячний сукупний дохід споживача та членів його сім`ї не перевищує двох мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня року, в якому подано заяву про реструктуризацію. Відповідно до підпункту 6 пункту 7-1 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення "Закону України" Про споживче кредитування" реструктуризація грошового зобов`язання за договором про споживчий кредит здійснюється за заявою про проведення реструктуризації, що подається кредитору у паперовій або електронній формі відповідно до вимог, визначених Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", споживачем або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається реєстрованим поштовим відправленням чи електронною поштою. Згідно з п.п.7 пункту 7-1 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення "Закону України" Про споживче кредитування" у заяві про реструктуризацію зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (занаявності) споживача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили проце відповіднийконтролюючий органі мають відмітку в паспорті); найменування кредитора (повне або скорочене); інформація про номер договору (за наявності), дату укладення договору, яким передбачене грошове зобов`язання, про реструктуризацію якого подається заява; інформація про зареєстроване та задеклароване місце проживання споживача; контактна інформація споживача та його представника (у разі подання заяви про рестуруктуризацію представником споживача)(номер телефону,адреса електронної пошти тощо); інформація про відповідність споживача критеріям, визначеним цим пунктом, які надають право на реструктуризацію грошового зобов`язання за договором про споживчий кредит. За вимогами п.п.8 пункту 7-1 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення "Закону України "Про споживче кредитування" до заяви про реструктуризацію додаються такі документи: довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для споживача, який покинув місце постійного проживання, розташоване на території України, на якій ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованій Російською Федерацією території України); документи, що підтверджують постійне місце проживання на території України, на якій ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованій Російською Федерацією території України; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи споживача та членів його сім`ї - на вимогу кредитора); посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, надане відповідно до пунктів 10-16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (за наявності). Як зазначено вище, відповідачем листом на адресу позивача направлено заяву про проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором. Про результати розгляду такої заяви суду не повідомлено. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Станом на час розгляду справи відповідачем не надано доказів оскарження рішення чи бездіяльності позивача по розгляду питання реструктуризації заборгованості або доказів звернення до суду з позовом про зобов`язання провести таку реструктуризацію. При цьому, реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту, а отже не звільняє відповідача від сплати заборгованості за кредитним договором. Доводи ж відповідача з приводу не проведення реструктуризації боргу, у зв`язку з прийняттям Закону України\~«Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг», суд не приймає до уваги, оскільки дана обставина не спростовує наявність заборгованості відповідача перед позивачем. На підставі вказаного, зважаючи на дії самого відповідача, посилання на не проведення позивачем реструктуризації заборгованості не спростовує доводи позивача щодо обґрунтованості стягнення вказаної суми заборгованості. Інші доводи відповідача зокрема про дію договору лише шість днів та нарахування відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування спростовуються наведеними умовами самого договору. Отже, базовий період - період (строк) протягом якого боржник (позичальник) буде сплачувати саме відсоток за користування кредитом (в даному випадку 6 днів), а строк кредитування - строк на який видаються грошові кошти Позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку 300 днів). Відповідач провів розрахунок заборгованості саме в межах строку кредитування, що підтверджується доданою інформацією за укладеним договором. Відповідач не надав суду докази, що сума заборгованості є меншою або відсутня, або нарахування її проведено невірно. У відповідності до положень ст.ст. \~626,\~627 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані умови кредитного договору в частині надання кредитних коштів відповідачу. Відповідачем же не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи. Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих\~Конституцією України\~прав і свобод людини та здійснення проголошеного\~Основним Законом України\~принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В порядку ст.\~141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача\~на користь\~позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2\~147.20 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved