Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Позивач\~звернулась в\~суд з\~вищевказаним позовом\~посилаючсь на\~те,\~що 31\~березня \~ 2003\~ року\~між [PERSON] ,\~яка діяла\~від імені\~ [PERSON] ,\~та [PERSON] \~і [PERSON] \~ укладено\~договір купівлі-продажу\~нерухомості \~квартири за\~адресою: [ADDRESS] . Договір було зареєстровано Криворізькою філією Товарної біржі «Українська». Право власності на квартиру зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ». [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . До складу спадщини останнього належить частка вказаної квартири. 17 листопада 2023 року позивач звернулась до нотаріальної контори для складання та посвідчення заповіту. Нотаріусом було повідомлено, що договір купівлі-продажу нерухомості не є дійсним, оскільки не був нотаріально посвідчений. Сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості. В судове засідання учасники справи не викликались. Відповідач відзив не надала. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялась про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подала, крім того, позивач не надав заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі. Ухвалою від 18 грудня 2023 року позов залишено без руху. 22 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Позивач 22 липня 1967 року уклала шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу залишила прізвище [PERSON] . 31 березня 2003 року укладено договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до якого продавець [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого доручення, продала, а покупці [PERSON] і [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] , що складається з 2-х кімнат житловою площею 27,0 кв.м., загальною площею 49,0 кв.м. та розташована на 7 поверсі 9-ти поверхового будинку. Зазначений договір, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, зареєстровано на Криворізькій філії Товарної біржі «Українська», реєстраційний номер 213940. Біржова угода укладена відповідно до діючого на той час законодавства. Право приватної спільної сумісної власності на вказану квартиру зареєстрована за [PERSON] і [PERSON] в Криворізькому БТІ. [PERSON] помер [INFO] , що видно із копії свідоцтва про смерть. 17 листопада 2023 року [PERSON] складено заповіт, відповідно до якого заповіла належну їй частку квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Оціночна (ринкова) вартість вказаної квартири станом на 23.11.2023 склала 100\~000 грн. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини щодо належного оформлення договору купівлі-продажу нерухомості. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Суд вважає, що оскільки спірні правовідносини щодо набуття квартири у власність позивачем виникли у 2003 році, відповідно до п. 4\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення\~ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. За змістом ст. ст.8, 128, 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Відповідно до ст.\~224 ЦК\~УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). \~ Разом з тим, статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» №1954-12 від 10.12.1991 року (в редакції чинної на час укладення договору) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Приписами ч.2\~ст.47 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Аналогічне положення містить ч. 2\~ст. 220 Цивільного кодексу України\~(в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина друга\~ст. 47 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року і частина друга\~ст. 220 ЦК України\~застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам. В укладеному договорі купівлі-продажу нерухомості від 31 березня 2003 року сторони повністю погодили усі істотні умови. Згідно договору продавець отримала обумовлену сторонами суму за продаж квартири до підписання цього договору та в подальшому покупці [PERSON] і [PERSON] зареєстрували придбану квартиру на праві приватної спільної сумісної власності з визначенням часток 1/2. Реєстрація договору купівлі-продажу нерухомості на товарній біржі не суперечила діючому на час його укладання законодавству та не вимагала нотаріального посвідчення. Відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири перешкоджає позивачу у здійсненні права розпорядження своїм майном. Також встановлено, що нотаріальне посвідчення договору на даний час неможливе, оскільки один із покупців [PERSON] помер. Оскільки укладення договору відповідало волі сторін, зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомості виконані сторонами, позивач набула право власності на 1/ 2 частку спірного об`єкту нерухомості, договір не визнавався недійсним, позивач фактично володіє та користується об`єктом нерухомості, її місце проживання зареєстровано за адресою квартири, а тому її порушене право підлягає захисту шляхом визнання договору купівлі-продажу нерухомості від 31 березня 2003 року дійсним. Таким чином позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved