Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

[PERSON] у жовтні 2023 року звернувся до суду з позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього - [PERSON] , [INFO] , уродженця см. Семипалатинська Кахахстан, РНОКПП [NUMBER] , на підставі судового наказу Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.08.2021 року (справа №490/3107/21, провадження 2-н/487/1393/21) на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набранням рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття; відкликати судовий наказ, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва від 30.08.2021 року (справа №490/3107/21, провадження 2-н/487/1393/21) за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що в період з 17.10.2008 року по 28.10.2014 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який в подальшому за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.10.2014 року було розірвано. У шлюбі [INFO] народився їх син [PERSON] . Судовим наказом Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.08.2021 з позивача стягнуто на користь відповідачки [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27.04.2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що 14.07.2016 року він уклав шлюб з [PERSON] . У цьому шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що після видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , істотно змінився його сімейний та матеріальний стан. На даний час на його утриманні перебувають троє синів та дружина [PERSON] , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн, іншого доходу не має. Він не працює, а тому не має можливості сплачувати на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] . Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 18.12.2023 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання. 16.02.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач та його представник - адвокат Кудіна Т.М. не з`явились. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника та ухвалення заочного рішеня у справі. Відповідачка [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подала. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються ст.ст. 180, 192 Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст.191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.10.2008, який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва розірвано 28.10.2014. Сторони є батьками дитини - сина [PERSON] , [INFO] . 30.08.2021 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ у справі №490/3107/21 провадження №2-н/487/1393/21, згідно з яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27.04.2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач 14.07.2016 року уклав шлюб з [PERSON] , про що Вознесенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зроблено актовий запис №129 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі з [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як слідує з довідки, виданої головою вуличного комітету 26.09.2023 року, [PERSON] проживає та зареєстрований в [ADDRESS] , з яким разом проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дружина позивача - [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Вознесенської міської ради як одержувач державної соціальної допомоги при народженні дитини з 01.08.2023 по 31.04.2026 року у розмірі 860,00 грн. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на ту обставину, що у нього на утриманні перебувають ще двоє дітей - [PERSON] , [PERSON] , та дружина. Син [PERSON] народився в 2023 році, тобто вже після видачі вищевказаного судового наказу. Отже, стягнення з позивача на підставі судового наказу аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця на утримання сина [PERSON] , народження після цього сина [PERSON] істотно змінило його сімейний та матеріальний стан. Надані позивачем докази дають підстави вважати, що з моменту винесення судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , у позивача як платника аліментів, змінилися умови, визначені ч.1 ст.192 СК України для зменшення розміру аліментів, а саме: змінився майновий, сімейний стан, у порівнянні з його сімейним станом на момент винесення судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина, оскільки він утримує двох дітей від другого шлюбу, що є підставою для зменшення розміру аліментів. Зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 на утримання дитини, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав дітей, аналогічна позиція висвітлена у рішенні Європейського суду з прав людини "Хант проти України", в якому суд зазначив про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Однак при цьому особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати інтереси батьків. З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved