Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

В грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до Деснянського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 10004541837 від 05.10.2021 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.10.2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 10004541837 відповідно до умов якого останньому були надані кредитні кошти. 05.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», в тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 10004541837 від 05.10.2021 року. Згідно з Реєстром боржників №1 від 05.09.2022 року до Договору факторингу №556/ФК-22 ТОВ «Діджи фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32 834,00 грн., що складається із заборгованості: по тілу кредиту 10 000,00 грн., за відсотками 22 834,00 грн. Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 10004541837 від 05.10.2021 року у розмірі 32 834,00 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2684 грн. та 3 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.12.2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, в той же час надав клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Стаття 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 05.10.2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний Договір № 10004541837 шляхом підписання останнім анкети-заяви на отримання кредиту, на підставі якого відповідачу надані грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. на споживчі цілі, з кінцевим терміном повернення 12.10.2021 року. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю про що свідчить заява на видачу готівки № 10004541837 від 05.10.2021 року. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 10004541837 від 05.10.2021 року порушив внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно наданого суду розрахунку станом на 05.09.2022 року складає 32 834,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. заборгованість за кредитом; 22 834,00 гривень заборгованість за відсотками. 05.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», в тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 10004541837 від 05.10.2021 року. Згідно з Реєстром боржників №1 від 05.09.2022 року до Договору факторингу №556/ФК-22 ТОВ «Діджи фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32 834,00 грн., що складається із заборгованості: по тілу кредиту 10 000,00 грн., за відсотками 22 834,00 грн. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Всупереч умовам кредитного Договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до [PERSON] , останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «Діджи Фінанси», ні - попереднього кредитора. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Враховуючи вищевикладене з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним Договором № 10004541837 від 05.10.2021 року загальний розмір якої складає 32 834,00 грн. Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з позовною заявою майнового характеру позивачем, як юридичною особою, сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією, а тому вказана сума судового збору, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд звертає увагу на наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані наступні документи: Договір № 42649746 про надання правової допомоги, укладений 22.09.2023 року; додаткова угода до Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 22.09.2023 року; детальний опис робіт; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг); ордер на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Діджи Фінанс» адвокатом; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На переконання суду витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн. заявлені позивачем відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності). Тому, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. будуть відповідати зазначеним вимогам.

Outcome: approved