Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідача про позбавлення її батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивач є її батьком. З 2018 року відповідачка залишила їх спільне місце проживання у с. Доманівка, залишивши дитину з позивачем, і більше ніякого інтересу до дитини не виявляла, фактично самоусунувшись від її виховання, утримання, навіть спілкування ї нею. Все це дає доньці позивач. Тому позивач і просить позбавити відповідачку батьківських прав, як таку, що свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Рух справи 29.01.2024 позов надійшов до суду. 02.02.2024 у справі відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання на 01.03.2024. 01.03.2024 до суду представником позивача подано нотаріально засвідчену заяву відповідачки у якій вона відмовляється від утримання, виховання і виконання батьківських обов`язків і дає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 01.03.2024 до суду третьою особою подано витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Іванківської селищної ради від 23.02.2024. 01.03.2024 підготовче судове засідання закрите. Розгляд справи призначений на 20.03.2024. 08.03.2024 третьою особою до суду подано рішення про затвердження висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та сам висновок. Позиції сторін Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та, будучи допитаним за клопотанням його представника у якості свідка, зазначив, що відповідачка після народження їх спільної дитини стала нерідко зникати з дому, іноді по дві неділі. Вона ніколи не працювала, він сам утримував їх сім`ю. У 2018 році вона взагалі пішла з дому, більше не поверталася, дитиною не цікавилася, матеріально їх не допомагала, навіть не телефонувала. Фактично не має постійного місця проживання. Навіть у нотаріуса, коли вона писала надану суду заяву з відмовою, єдине що вона сказала відносно дитини було «Передав їй привіт». Дитина про неї навіть не згадує, бо вважає своєю матір`ю жінку, з якою він проживає у цивільному шлюбі. Тому просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подавши до канцелярії суду заяву, у якій визнала позов та просила справу розглядати без її участі. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Встановлені судом обставини, за стосовні норми права та висновки суду Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 27.01.2024 (а.с.9). З витягів з реєстру територіальної громади та довідок Іванківської селищної ради батько та дитина зареєстровані і проживають в [ADDRESS] . ( а.с.6, 11, 12) . Опитана у судовому засідання (у присутності педагога та батька) малолітня [PERSON] розповіла, що проживає разом з батьком та матір`ю [PERSON] . Ходить до школи. Живуть дружно. Знає, що у неї є ще мати [PERSON] , але вона її не бачила давно, вона ніколи їй нічого не дарувала. Зазначила, що її матір це [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що вона є сусідкою позивача. Знає у відповідачку. Остання після народження дитини стала зловживати спиртними напоями, могла на дві неділі піти з дому, залишаючи дитину. У неї не було ніяких материнських інстинктів, вона навіть могла її вдарити. З 2018 року вона зовсім пішла від них. Дитиною опікується батько. 08.02.2024 відповідач підписала нотаріально посвідчену заяву, у якій відмовилася утримання, виховання і виконання батьківських обов`язків та дала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно своєї доньки, [PERSON] , [INFO] ( а.с.44). А також подала заяву до суду про визнання позову 14.03.2012. Згідно з актом обстеження умов проживання від 16.01.2024 позивач та його донька, [PERSON] , [INFO] , проживають у приватному будинку, який належить позивачу, де створені належні умови для проживання дитини. Крім того, зазначено, що дитина перебуває на повному утриманні батька, а матір не приймає участі у вихованні доньки ( а.с. 19). З педагогічної характеристики дитини також вбачається, що саме батько дитини та його цивільна дружина опікуються дитиною, підтримують контакт з класним керівником, забезпечують дитину всім необхідним ( а.с.16). З довідки, виданої старостою Пісківського старостинського округу вбачається, що відповідачка з 2018 року не цікавиться дитиною і не приймає участі у питаннях щодо проживання та її виховання ( а.с.18). 01.03.2024 до суду представником позивача подано нотаріально засвідчену заяву відповідачки у якій вона відмовляється від утримання, виховання і виконання батьківських обов`язків і дає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ( а.с.44). Рішенням Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області № 400 від 04.03.2024 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO]., З висновку вбачається, що [PERSON] злісно самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо своєї дитини проявляє байдужість та безвідповідальність, участі у вихованні дитини не бере, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частиною 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року №69-V, визначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 зазначеного закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 статті 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення цього пункту дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України). Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Судом встановлено, що відповідач не виконує покладених на неї законом обов`язків щодо виховання своєї дитини, а саме: безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, не піклується про свою дитину, не цікавиться її життям, взагалі з 2018 року не спілкуючись з нею, що свідчить про дійсне ухилення (свідоме самоусунення) від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи цей спір, суд враховує, що рішенням Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки, з урахуванням думки дитини, яка була вислухана у судовому засіданні, суд приймає визнання відповідачкою позовних вимог, оскільки у судовому засіданні достовірно встановлено, що з 2018 року вона залишила дитину на батька і більше з нею навіть не намагалась спілкуватися, а тому позов слід задовольнити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися вимогами п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України та стягнути з відповідачки понесені позивачем судові втрати у виді сплаченого судового збору. Проте, позивач у позові просив судові витрати покласти на нього.

Outcome: approved