Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі батька у вихованні дітей в якому просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] , та сином [PERSON] , [INFO] . Визначити [PERSON] спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] за таким графіком побачень з дітьми: у середу з 17 по 20 год. та п`ятницю з 17 год. по понеділок 09 год.. - без присутності матері [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що з 07 лютого 2015 року, [PERSON] , перебував шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2023 року по справі №569/4005/21. Від шлюбу мають спільних дітей, дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу діти залишилася проживати з (відповідачкою). Однак, позивач позбавлений можливості повноцінно реалізовувати свої права в частині виховання дітей, оскільки відповідачка чинить у цьому перешкоди: перешкоджає вільно спілкуватися з дітьми, проводити з ними час, дозвілля, відпочинок, прогулянки, не дозволяє забирати дітей. Між ними як колишнім подружжям є особистий конфлікт і відповідачка намагається через це маніпулювати дітьми, не дозволяючи бачитися з ними. Позивач як батько, хоче надати дітям батьківську турботу та спілкуватися з ними особисто. 27.10.2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Андрієнко І.В. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що з 2020 року позивач проживав разом з відповідачем та дітьми за адресою: [ADDRESS] . Діти зареєстровані разом з відповідачем за цією адресою. Перед розлученням позивач з`їхав із зазначеного місця проживання. Де позивач проживає на даний час - їй невідомо. Згідно інформаційної довідки від 28.04.2023 р. у позивача відсутнє власне житло. Зі слів позивача він на даний час проживає у своєї співмешканки. Це підтверджують і спільні діти сторін після зустрічей з своїм батьком. За час окремого проживання відповідача та позивача у останнього декілька разів змінювались співмешканки та місце проживання. Тобто постійного місця проживання у відповідача немає. Також зазначає, що позивач є водієм-далекобійником. Протягом всього шлюбного життя позивач перебував вдома з родиною один раз на місяць між рейсами. Від народження дітей і по даний час всіма питаннями, які стосуються виховання, розвитку та забезпечення дітей, займалась відповідач. На даний час позивач також працевлаштований водієм автотранспортного засобу (вантажного автомобіля) на ТОВ «Європа Транс Агро». Протягом окремого проживання сторін під час та після розірвання шлюбу позивач звернувся до відповідача з проханням надати дітей для зустрічі лише тричі. Всі рази відповідач надавала збирала дітям необхідні речі (змінний одяг та взуття, іграшки, посібники, зошити, канцелярські приладдя) та разом з дітьми надавала їх батьку. Після зустрічей батько повертає дітей без додаткових речей, які дала їм з собою мати (змінний одяг, іграшки та інше). Позивач у квітні 2023 року у погоджений сторонами час дітей не повернув, на телефонні дзвінки не відповідав, що стало причиною звернення відповідача із заявою в поліцію. Позивач ще під час спільного життя у шлюбі у вільний від роботи час зловживав спиртними напоями, внаслідок чого поводив себе агресивно та вчиняв сварки. Дочка жаліється на постійне приниження з боку батька при їх зустрічах окремо від матері. Після розірвання шлюбу внаслідок відсутності забезпечення дітей з боку позивача, відповідач була змушена звернутись до суду про стягнення аліментів. В судовому засіданні представник позивача адвокат Волошин І.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Андрієнко І.В. в судовому засіданні просили суд врахувати графік занять дітей та призначати зустрічі з батьком в позаурочний час. Відмовити позивачу в усуненні перешкод [PERSON] у спілкуванні з дочкою [PERSON] та сином [PERSON] у зв`язку із недоведеністю та безпідставністю. Відмовити позивачу у визначенні способу та порядку участі у спілкуванні та вихованні дочки [PERSON] та сина [PERSON] за графіком побачень: у середу з 17 по 20 год. та п`ятницю з 17 год. по понеділок 09 год. без присутності матері [PERSON] . Визначити [PERSON] спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні дочки [PERSON] та сина [PERSON] за наступним графіком побачень: кожну другу та четверту неділю місяця і з 12 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв. в присутності матері [PERSON] за місцем знаходження матері. Від представника третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради надійшла заява, в якій представник просить розгляд справи проводити без її участі. Висновок органу опіки та піклування підтримує та просить суд прийняти рішення в інтересах дітей. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.08.2023 р. по справі № 569/4005/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07.02.2015 року відділом ДРАЦС РС Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 48, розірвано. Визначено місце проживання малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Старша дитина - дочка [PERSON] , [INFO] (7 років) навчається у другому класі Рівненського ліцею № 22 Рівненської міської ради (що підтверджується характеристикою [PERSON] від 12.05.2023 р.). Також дочка [PERSON] відвідує гурток «Англійська мова», клуб «Фантазія» за наступним графіком: понеділок - з 15:30 по 16:35, середа - з 15:30 по 16:35, п`ятниця - з 15:30 по 16:35. Відвідує літературно-драматичне та образотворче мистецтво, клуб «Самоцвіт» за наступним графіком: вівторок - з 14:30 по 16:05, четвер -з 14:30 по 16:05 (довідка від 20.10.2023 р.) По суботам дочка [PERSON] відвідує заняття у «Школі Леді» з - 11:00 по 13.00 (довідка від 21.10.2023 р.). Син [PERSON] , 30.11.2019р. відвідує молодшу групу закладу дошкільної освіти № 52 фізкультурно-оздоровчого напрямку Рівненської міської ради з 17.03.2023 р. (підтверджується довідкою вих. №87 від 27.10.2023 р.). На підставі судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 29.08.2023 р. справа №56914709/23 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 заробітку (доходу). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 25.10.2023 р. станом на 31.09.2023 р. у позивача [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів 5104,50 грн., на час прийняття рішення борг по аліментах відсутній. 12.04.2023 року відповідач звернулася до поліції із заявою, що за адресою: [ADDRESS] виник конфлікт з чоловіком [PERSON] з яким в процесі розлучення, останній відмовляється повертати спільну дитину. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. У своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно з частинами другою, третьою статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. До предмету доказування у вказаній категорії справ входить встановлення наявності або відсутності перешкод, які створюються відповідачем щодо участі позивача у вихованні дітей та спілкуванні з ними, а, крім того наявність умов, які батьки можуть запропонувати задля участі кожного з них у вихованні своїх дітей, а також способів участі кожного з них у спілкуванні з дітьми, усунення при цьому існуючих перешкод, що не повинно шкодити інтересам дітей. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У позовній заяві [PERSON] посилається на те, що він позбавлений можливості повноцінно реалізовувати свої права в частині виховання дітей, оскільки відповідачка чинить у цьому перешкоди: перешкоджає вільно спілкуватися з дітьми, проводити з ними час, дозвілля, відпочинок, прогулянки, не дозволяє забирати дітей. Між ними як колишнім подружжям є особистий конфлікт і відповідачка намагається через це маніпулювати дітьми, не дозволяючи бачитися з ними. Позивач як батько, хоче надати дітям батьківську турботу та спілкуватися з ними особисто. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона з позивачем [PERSON] 02 березня 2024 рокузареєстрували шлюб, проживають в м. Дубно. Свідку відомо, що [PERSON] хоче спілкуватися з дітьми, однак відповідачка не дозволяла щоб батько бачився з ними. Вказала, що в неї добрі стосунки з дітьми, однак відповідач протии щоб діти залишалися ночувати з батьком. В серпні 2023 р. свідок [PERSON] з позивачем [PERSON] були за кордоном, хотіли купити речі для дітей, але відповідач сказала, що не хоче ніяких речей від [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою відповідачки [PERSON] , знає її близько 4-х років і товаришують разом з нею. Свідку відомо, що [PERSON] це колишній чоловік [PERSON] , також свідок знає, що він працює далекобійником. При спілкуванні свідка з дітьми, вони про тата не згадували. Свідку також відомо, що в квітні 2023 року [PERSON] викликала поліцію через конфлікт з колишнім чоловіком. Також свідок була на дні народженні у [PERSON] , [PERSON] там не бачила. [PERSON] розказувала свідку, що тато з днем [PERSON] її не привітав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що в 2019 року познайомилася з Інною, вони є сусідами. [PERSON] свідок бачила декілька разів. При спілкуванні свідка з дітьми, діти про батька не згадували. Свідку відомо, що [PERSON] раз забрав свого сина з гуртка та сказав, що поверне, але пізніше подзвонив [PERSON] і сказав, що не поверне, між ними був конфлікт, і [PERSON] все ж таки повернув [PERSON] сина. Свідок не бачила, щоб [PERSON] приходив і гуляв з дітьми. Щодо даної справи суд приходить до переконання, що між сторонами виникли особисті конфліктні відносини, а відтак самостійно домовитись щодо участі кожного з них у вихованні та спілкуванні з власними дітьми вони не можуть, що в кінцевому результаті стало підставою для звернення позивача до суду. Отже, фактично предметом спору в даній справі є можливість батька бачитись із дітьми та брати участь у їх вихованні. При вирішенні спору щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні дитини, суд не повинен надавати пріоритет інтересам батьків, а вирішувати спір, беручи до уваги передусім інтереси дітей з урахуванням конкретних обставин справи. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відтак, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України Про охорону дитинства, згідно з положеннями яких, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України Про охорону дитинства, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, законодавством України закріплено не право, а обов`язок того із батьків, який проживає окремо, регулярно брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 21.02.2024 року, орган опіки та піклування вважає доцільним встановлення [PERSON] способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановивши графік побачень з дітьми: щосереди з 17.00 год. до 20.00 год.; щонеділі з 11.00 год. до 17.00 год. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дітей покладаються на обох батьків, кожен з батьків у рівній мірі зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. На переконання суду під час розгляду даної справи жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування з дітьми, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дітьми, яке перешкоджало б їхньому нормальному розвитку, або обумовлювало його побачення з дітьми у присутності інших осіб, не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. Отже, у зв`язку з порушенням права позивача щодо участі у вихованні дітей та наявності спору між сторонами у спілкуванні з ними, на підставі ч.2 ст.159 СК України, суд визначає спосіб участі батька у вихованні дітей з врахуванням, що позивач зареєстрував новий шлюб, висновку органу опіки та піклування, графіку занять дітей. При цьому для визначення способу спілкування батька з дітьми, суд приймає до уваги конкретні обставини справи та враховує насамперед інтереси дітей. В той же час, суд виходить з того, що зазначений спосіб участі батька у вихованні дітей забезпечить справедливий баланс між правами та обов`язками сторін, рівність таких прав і обов`язків по відношенню до дітей. Відтак, з наведених вище мотивів суд вважає, що визначений порядок та спосіб є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дітей, підтримку зв`язків між батьками. А тому позов підлягає частковому задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: partial