Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований в Кіровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №273 від 14 червня 2014 року. В обґрунтування поданого позову зазначено, що 14 червня 2014 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилась дитина, [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство вони не ведуть вже тривалий час та разом не проживають. Сімейне життя у них не склалося по причині несумісності характерів та різних поглядів на життя. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 29 вересня 2023 року [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування поданого позову зазначав, що 14 червня 2014 року між ними було укладено шлюб. В зв`язку з початком в 2014 році збройної агресії Російської Федерації проти України, вагітністю відповідача, позивач разом з нею виїхали до Італії, де мешкає мати позивача. [INFO] у них народилась донька [PERSON] . З самого народження дитини мешкає з батьком. Відповідач мешкала з ними 4 роки, а потім вона з`їхала від них, її теперішнє місцеперебування позивачу не відомо. Вона приїжджала до доньки більш ніж три роки тому, вказувала, що проживає з іншим чоловіком та 29 січня 2019 року подала власноручно написану заяву в Консульський відділ України в м. Неаполь, Італія, а також в Управління поліції м. Неаполь, Італія, про те, що вона не заперечує проти проживання доньки разом з ним, її батьком\~ в Італії, а також не заперечує проти подальших закордонних подорожей дитини у супроводі батька. Вказано, що відповідач приїздила навідати доньку в 2020 році і тоді ж, як мати, надала в консульстві згоду на отримання дитиною паспорту громадянина України. Більше вона не приїжджала, з донькою не бачилась. На сьогодні він не має жодних відомостей про місце проживання відповідача та про місце її перебування. Вказано, що відповідач не цікавиться життям доньки. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач жодним чином не заперечує та не заперечував щодо зустрічей матері з дитиною. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2023 року об`єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначено продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, повідомлялись належним чином. Від представника позивача, адвоката Жежель С.С. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовну заяву про розірвання шлюбу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Зустрічну позовну заяву просив вирішити з максимальним урахуванням інтересів дитини. Представник відповідача, адвокат Созінова Г.І. у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала. Підтримала зустрічну позовну заяву та просила її задовольнити. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала поданий органом опіки та піклування висновок. Заслухавши пояснення представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний та зустрічні позови слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом установлено, що 14 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 273. Прізвище дружини змінилось на « [PERSON] ». Під час спільного проживання у них народилась дитина: [PERSON] , [INFO] .\~ Дитина народилась у м. Кастель Вольтурно в Італійській Республіці, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом цивільного стану згідно з актовим записом Муніципалітету Кастель Вольтурно Провінції Казерти, а також паспортом громадянина України для виїзду за кордон на ім`я [PERSON] . Сімейне життя у них не склалося по причині несумісності характерів та різних поглядів на життя. Сторони не підтримують шлюбних відносин, шлюб існує формально, проживають окремо, втратили почуття любові та поваги. В сім`ї часто виникали непорозуміння. Як установлено судом, [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , тимчасово перебуває в Італійській Республіці. Фактичні стосунки між сторонами припинені у 2019 році. Дитина залишилась проживати з батьком. За інформацією паритетного дитячого садка « [INFO] » та паритетної початкової школи « [INFO] », [PERSON] відвідує заклад освіти протягом трьох років. Дівчинка життєрадісна та жвава, приходить в доглянутому стані, що свідчить про позитивну атмосферу\~ в сім`ї. Привозить\~ і забирає дитину батько [PERSON] , інколи бабуся і дідусь. Батько вносить щомісячну плату за навчання. Відповідно до висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , орган опіки та піклування вирішив за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . У письмових поясненнях наданих представником позивача управлінню з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, зазначено, що [PERSON] не має претензій щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом з її батьком [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічна норма закріплена і в ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. Стосовно зустрічної позовної заяви щодо визначення місця проживання дитини з відповідачем, суд дійшов наступних висновків. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Суд дійшов висновку, що відповідачем доведено належними та достатніми доказами необхідність визначення місця проживання дитини разом із ним, а тому є законні підстави для задоволення зустрічної позовної заяви та визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат у справі.

Outcome: approved