Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

24.10.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання спільним боргом колишнього подружжя, стягнення суми в порядку зворотної вимоги (регрес) до солідарного боржника, в обґрунтування якого зазначив наступне. 29 березня 2008 року між сторонами було укладено шлюб, про що Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зроблено актовий запис № 105. Також, сторони мають дитину, сина - [PERSON] , [INFO] . [INFO] батько Позивача - [PERSON] , придбав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та 24 липня 2001 року подарував його Позивачу, на підставі Договору дарування. Таким чином, будинок за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 24 липня 2001 року належав Позивачу на праві особистої приватної власності. Сторони та їх син, після проведення реконструкції та облаштування будинку, переїхали до нього через декілька років, де постійно проживали разом. У жовтні 2010 року позивачу стало відомо, що 04 жовтня 2010 року ухвалою суду відкрито провадження по справі № 2-7281/2010 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та інших відповідачів про стягнення боргу за Кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії № 11356886000 від 06.06.2008 року. У зв`язку з чим, розуміючи, що в разі задоволення позову в порядку виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором може бути звернуто стягнення на майно, яке належить Позивачу, він, з метою збереження цього майна, 29 листопада 2010 року передав у власність відповідачу зазначений вище житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору дарування. За весь час перебування сторін у шлюбі та проживання сім`ї у будинку по [ADDRESS] виключно позивач піклувався про забезпечення сім`ї, купував все необхідне, оплачував щорічні поїздки дружини та сина у м. Одесу на весь період літніх канікул. Крім того, Позивач проводив поточний ремонт зазначеного будинку, де мешкала родина, не зважаючи на те, що позивач передав у власність відповідачу зазначений житловий будинок. З метою проведення ремонту та благоустрою у вказаному будинку та прибудинковій території, позивач отримав у позику від [PERSON] , на підставі власноруч складеної позивачем розписки від 28 лютого 2012 року, грошові кошти у загальному розмірі 140 000 доларів США, що станом на день позики дорівнювало 1 117 200 гривень. Позичену суму коштів позивач зобов`язався повернути у валюті позики, не пізніше 28 грудня 2020 року. Однак, фактично сума боргу була повернута позивачем 06 квітня 2022 року, у валюті позики та станом на день повернення боргу, за розпискою від 28 лютого 2012 року, сума у гривні склала 4 095 000 гривень, за офіційним курсом НБУ 1 долар США = 29, 25 гривень. Суму у розмірі 140 000 доларів США позивачем було витрачено повністю на проведення ремонту і благоустрою будинку за адресою: [ADDRESS] , де мешкав позивач з відповідачем та їх сином, тобто позичені кошти були витрачені в інтересах сім`ї. Так, 27 червня 2012 року, 03 червня 2013 року, 02 липня 2014 року та 01 липня 2015 року між Позивачем та ФОП [PERSON] було укладено Договори підряду № б/н на капітальний ремонт житлового двоповерхового будинку [ADDRESS] . За виконані роботи та матеріали позивачем, відповідно до Акту приймання-передачі робіт від 13 серпня 2012 року та копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 34 від 13.08.2012 року сплачено 160 814, 96 гривень, що станом на день здійснення розрахунків дорівнювало 20 127, 03 доларів США; згідно з Актом приймання-передачі від 26.08.2013 року та копією квитанції до прибуткового касового ордера № 47 від 26.08.2013 року за виконані роботи сплачено 125 293, 06 гривень, що станом на день здійснення розрахунків дорівнювало 15 681, 23 доларів США; згідно з Актом приймання-передачі від 05 вересня 2014 року та копії квитанції до прибуткового касового ордера № 37 від 05.09.2014 року, Позивачем за виконану роботу було сплачено суму у розмірі 906 570, 52 гривень, що станом на день здійснення розрахунків дорівнювало 70 715, 33 доларів США; та згідно з Актом від 01 вересня 2015 року та копією квитанції до прибуткового касового ордера № 42 за виконану роботу позивачем було сплачено підряднику суму у розмірі 799 947, 95 гривень, що станом на день здійснення розрахунків 36 694, 86 доларів США. Таким чином, загалом Позивачем на проведення ремонтних робіт у житловому будинку [ADDRESS] та його прибудинкової території було витрачено 143 216, 45 доларів США, з яких 140 000 доларів США [PERSON] було позичено у [PERSON] , відповідно до розписки від 28 лютого 2012 року. Зазначена сума позичалась у період шлюбу сторін, а повернута позивачем особисто після розірвання шлюбу. Шлюб між сторонами розірвано 18 січня 2022 року, на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Позивач вважає, що оскільки позичені грошові кошти були витрачені на потреби сім`ї - боргове зобов`язання за договором позики є солідарним обов`язком колишнього подружжя у рівних частках і він має право на стягнення у порядку зворотної вимоги (регресу) 1/2 частини грошових коштів, які були сплачені ним особисто у рахунок повного погашення боргового зобов`язання за розпискою від 28 лютого 2012 року. У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати спільним боргом колишнього подружжя [PERSON] , [PERSON] кошти за договором позики від 28.02.2012 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 140 000 доларів США, що на час укладення договору становило 1 117 200 гривень; стягнути з [PERSON] на користь позивача, в порядку зворотної вимоги (регресу) до солідарного боржника 1/2 частку боргового зобов`язання за договором позики від 28.02.2012 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 70 000 доларів США, що еквівалентно на день подання позову - 2 559 200 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 25.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Ухвалою суду від 23.11.2022 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано відомості з Головного управління ДПС у Запорізькій області з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів щодо відповідача [PERSON] , за період з березня 2008 року по лютий 2022 року. 09.12.2022 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Фізична особа-підприємець [PERSON] , про визнання недійсною боргової розписки, визнання недійсними договорів підряду, який ухвалою суду від 19.12.2022 року був залишений без руху та ухвалою суду від 26.01.2023 року повернутий позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків позову. 12.12.2022 року представник відповідача подав відзив на позов, згідно змісту якого проти позову заперечує, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач наполягає на тому, що зазначений позов та усі аргументи та доводи наведені у ньому, що надані до суду, а також докази є штучно створені для стягнення з неї, як колишньої дружини, неіснуючого боргу за зобов`язаннями [PERSON] , з метою завдання матеріальної шкоди [PERSON] , оскільки вона, як дружина на час укладання боргової розписки та договорів підряду не надавала будь-якої письмової (або) іншої згоди на отримання вказаної позики та проведення будівельних робіт в будинку (якій належить їй на праві особистої приватної власності) тобто до подання зазначеного позову [PERSON] , взагалі нічого не було відомо про наявність вказаних документів. Крім того, в борговій розписці на момент її складання зазначений паспорт [PERSON] , в якому була відмітка про перебування у шлюбі з [PERSON] . Тобто [PERSON] та [PERSON] (Позикодавець) були достеменно обізнані про знаходження [PERSON] у зареєстрованому шлюбі на момент складання боргової розписки. Враховуючи, що сума боргу за борговою розпискою, як зазначалось вище складає 140 000,00 (сто сорок тисяч доларів США), що явно виходить за межі дрібного побутового правочину в розумінні ст. 31 ЦК України та ст. 65 СК України, то відповідно до вимог чинного законодавства України в обов`язковому порядку потрібна згода іншого із подружжя на укладання зазначеного правочину. Крім того, представник відповідача наполягає на тому, що договори підряду, які начебто укладені в період шлюбу [PERSON] із [PERSON] , та зазначені в них роботи і їх оплата є недійсними оскільки, про їх існування [PERSON] , дізналася тільки після отримання позову і згоди на їх укладання не надавала; роботи визначені в Договорах підряду взагалі не проводилися; житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві приватної власності, де начебто повинні були проводиться будівельні роботи, при цьому Договори на проведення вказаних робіт з [PERSON] не укладалися та їх умови не погоджувалися, відповідач не уповноважувала [PERSON] , на укладання зазначених правочинів; суми зазначені в усіх без виключення договорах підряду значно перевищували дозволенні законом граничні суми готівкових розрахунків, які у разі їх фактичної сплати повинні були здійсненні Позивачем виключно на рахунок № [NUMBER] ФОП [PERSON] , відкритий у АТ «Метабанк» м. Запоріжжя МФО 313582; ймовірна відсутність відображення в бухгалтерському та податковому обліку ФОП [PERSON] зазначених Договорів підряду; зазначає, що представником позивача не було надано жодного документа щодо погодження проведення будівельних робіт, (які насправді не проводилися); також зазначає, що у [PERSON] не було ліцензії Національного Банку України на проведення валютних операцій із готівковою іноземною валютою. У зв`язку з вищевикладеним, представник відповідача просить суд повністю відмовити у задоволені позову та покласти судові витрати на позивача. 30.12.2022 року представником позивача подано відповідь на відзив, за змістом якого позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, наполягає на позовних вимогах. Представник позивача, в свою чергу, наполягає на тому, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує не тільки факт укладення договору позики та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, тобто розписка є самостійним доказом укладання договору позики, разом з тим, виконання договірних зобов`язань, в іноземній валюті, за вказаним договором не суперечить чинному законодавству. Поряд з цим, для укладання договору позики (за яким позичальником виступає однин з подружжя) отримання згоди другого подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того, як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловіку), в останнього немає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Таким чином, той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. Крім того, укладаючи договори підряду, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із Відповідачем, Позивач діяв в межах чинного законодавства. Норми цивільного та сімейного законодавства України, що регулюють укладання договорів підряду (побутового підряду) не вимагають письмового погодження на укладання договору другим з подружжя. Посилання Відповідача на перевищення граничних розмірів готівкового розрахунку при здійсненні оплати за договорами підряду, як на підставу їх недійсності, не можуть бути взяті до уваги, оскільки здійснюючи розрахунок за виконані роботи/надані послуги замовник не може нести відповідальність за ведення бухгалтерського обліку суб`єктом господарювання, який виконує такі роботи або надає послуги. Можливе порушення суб`єктом господарювання касової дисципліни не тягне за собою недійсність укладених договорів, жодним чином не спростовує виконання робіт за цим договором. Також посилання Відповідача на те, що роботи за договорами підряду не проводились можуть бути спростовані показаннями свідків, які є сусідами сторін по справі. Ухвалою суду від 14.02.2023 року залишені без задоволення клопотання представника відповідача про витребування доказів від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а саме інформації з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування по фізичним особам [PERSON] , [PERSON] щодо сплати страхових внесків, отримання заробітної плати, даних про продаж майна, отримання доходів (вх. № 4540 від 02.02.2023); від Головного управління Держпраці в Запорізькій області, а саме інформації по фізичній особі -підприємцю [PERSON] щодо повідомлення про найманих працівників та відповідальності за таке неповідомлення (вх. № 6375 від 14.02.2023); від від Головного управління ДПС в Запорізькій області, а саме інформації по фізичній особі - підприємцю [PERSON] щодо реєстрації як ФОП, види підприємницької діяльності, надання податкової звітності, використання найманих працівників, надходження обов`язкових платежів, відкриті рахунки у банківських установах, щодо проведення перевірок та ін. (вх. № 6364 від 14.02.2023); від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а саме інформації з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування по фізичній особі - підприємцю [PERSON] щодо сплати страхових внесків, отримання заробітної плати, даних про продаж майна, отримання доходів (вх. № 4541 від 02.02.2023); від Акціонерного товариства „МетаБанк" - інформації відносно Фізичної особи-підприємця [PERSON] щодо відкриття ним банківських рахунків та руху коштів по ним із зазначенням виду здійсненої ним діяльності та ін. (вх. № 6378 від 14.02.2023 року); від Головного управління статистики у Запорізькій області - інформації щодо реєстрації як Фізичної особи-підприємця гр. [PERSON] та видів його підприємницької діяльності (вх. № 6372 від 14.02.2023 року); від Національного Банку України - інформації відносно [PERSON] та [PERSON] щодо отримання ними індивідуальних ліцензій на проведення валютних операцій, відкриття банківських рахунків тощо (вх. № 6366 від 14.02.2023 року). Ухвалою суду від 06.03.2023 року задоволено клопотання представника відповідача та призначено у справі судову технічну експертизу давності складання документів, доручено її проведення Запорізькому науково-дослідному експертно-криміналістичного центру МВС України, на вирішення якої поставлено ряд питань щодо часу та способу виготовлення документів: боргової розписки від 28.02.2012 року, складеної [PERSON] , щодо отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 140 000,00 доларів США; Договору підряду на проведення ремонту б/н від 27.06.2012 року, Акту приймання-передачі робіт від 13.08.2012 року за Договором б/н від 27.06.2012 року, Квитанції до прибуткового касового ордеру № 34 від 13.08.2012 року; Договору підряду на проведення ремонту б/н від 03.06.2013 року, Акту приймання- передачі робіт від 26.08.2013 року за Договором б/н від 03.06.2013 року, Квитанції до прибуткового касового ордеру № 47 від 26.08.2013 року; Договору підряду на проведення ремонту б/н від 02.07.2014 року, Акту приймання-передачі робіт від 05.09.2014 року за Договором б/н від 02.07.2014 року, Квитанції до прибуткового касового ордеру № 37 від 05.09.2014 року; Договору підряду на проведення ремонту б/н від 01.07.2015 року, Акту приймання-передачі робіт від 01.09.2015 року за Договором б/н від 01.07.2015 року, Квитанції до прибуткового касового ордеру № 42 від 01.09.2015 року. Для дослідження експертам направлено копію даної ухвали суду та оригінали зазначених документів, наданих під час судового розгляду представником позивача. Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача [PERSON] (т.2. а.с. 234-236). Ухвалою суду від 06.03.2023 року у справі закрито підготовче провадження; призначено справу до судового розгляду по суті; клопотання представника позивача про виклик свідків задоволено, викликано у судове засідання для допиту у якості свідків наступних осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які у судове засідання з`явилися.(т.2, а.с. 233). 24.03.2023 року на адресу суду надійшло клопотання експерта від 20.03.2023 року № КСЕ-19/108-23/3670 про вирішення переліку запитань, пов`язаних з проведення призначеної судової експертизи, згідно якого експерт повідомляє про неможливість відповісти на частину запитань, які містяться в ухвалі суду (т.2. а.с.243). Ухвалою суду від 20.04.2023 року залишено без задоволення клопотання експерта від 20.03.2023 року № КСЕ-19/108-23/3670 щодо вирішення переліку запитань, пов`язаних з проведення призначеної судової експертизи у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним боргом колишнього подружжя, стягнення суми в порядку зворотної вимоги (регрес) до солідарного боржника (т.3, а.с.9). Ухвалою суду від 26.07.2023 року доручено проведення судової технічної експертизи давності складання документів, призначеної ухвалою суду від 06.03.2023 року експертам Дніпропетровського науково - дослідного інституту судових експертиз; на вирішення експертів поставлені питання, визначені в ухвалі суду від 06.03.2023 року; оплату за проведення експертизи покладено на відповідача [PERSON] ; на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (т. 3, а.с. 48-49). 18.09.2023 року на адресу суду надійшло клопотання експертів від 11.09.2023 року про надання додаткових матеріалів та погодження умов, необхідних для виконання експертизи, а також про вжиття заходів щодо призначення у справі комплексної судової технічної експертизи. Ухвалою суду від 19.09.2023 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним боргом колишнього подружжя, стягнення суми в порядку зворотної вимоги (регрес) до солідарного боржника та призначено по справі судове засідання з викликом сторін. 25.09.2023 року на адресу суду надійшло клопотання експертів від 19.09.2023 року про здійснення попередньої плати за проведення експертизи. Ухвалою суду від 18.10.2023 року частково задоволено клопотання експертів О.Крижановської, О.Заковирко від 11.09.2023 року про надання вільних зразків друкованого тексту, експериментальних зразків друкованих текстів; інформації про проведення на друкувальних пристроях якого-небудь технічного обслуговування; надання вільних зразків відтиску печатки «Підприємець [PERSON] », експериментальних зразків відтиску печатки «Підприємець [PERSON].»; надання порівняльних зразків документів, надання дозволу суду на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у всіх наданих документах та фрагментів паперу у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним боргом колишнього подружжя, стягнення суми в порядку зворотної вимоги (регрес) до солідарного боржника; надано дозвіл експертам під час виконання судової технічної експертизи давності складання документів, призначеної ухвалою суду від 06.03.2023 року у справі, виконання якої ухвалою суду від 26.07.2023 року доручено експертам Дніпропетровського науково - дослідного інституту судових експертиз, на часткове знищення об`єктів дослідження, на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у всіх наданих документах та фрагментів паперу; в іншій частині клопотання експертів О.Крижановської, О.Заковирко від 11.09.2023 року - залишено без задоволення; клопотання експертів О.Крижановської, О.Заковирко від 19.09.2023 року про здійснення попередньої плати за проведення експертизи задоволено; направлено на адресу експертів копію зазначеної ухвали, копію ухвали суду від 06.03.2023 року про призначення експертизи, копію ухвали суду від 26.07.2023 року про доручення проведення судової технічної експертизи давності складення документів експертній установі та оригінали документів, визначені ухвалою суду від 06.03.2023 року; на час проведення експертизи провадження у справі зупинено. (т.3. а.с. 71-72) 29.11.2023 року на адресу суду надійшло клопотання експертів № 6662/10-28/-23 від 27.11.2023 року про погодження виконання та надання інформації про відсутність заперечень проведення комплексної судової технічної експертизи документів по ухвалі суду від 06.03.2023 року. Ухвалою суду від 29.11.2023 року поновлено провадження у цивільній справі та призначено засідання для розгляду клопотання експерта, здійснено виклик сторін. Ухвалою суду від 07.12.2023 року задоволено клопотання експертів Дніпропетровського науково - дослідного інституту судових експертиз № 6662/10-28/-23 від 27.11.2023 року про погодження виконання та надання інформації про відсутність заперечень проти проведення комплексної судової технічної експертизи документів за ухвалою суду від 06.03.2023 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним боргом колишнього подружжя, стягнення суми в порядку зворотної вимоги (регрес) до солідарного боржника; надано дозвіл на проведення комплексної судової технічної експертизи документів по ухвалі суду від 06.03.2023 року про призначення судової технічної експертизи давності складання документів у справі; на час проведення експертизи провадження у справі зупинено. ( т.3, а.с.82). 16.01.2024 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку судового експерта у зв`язку з тим, що не здійснена попередня оплата відповідно до рахунку № 497 від 18.09.2023 року та повернуто об`єкти дослідження (т.3, а.с.89). Ухвалою суду від 18.01.2024 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним боргом колишнього подружжя, стягнення суми в порядку зворотної вимоги (регрес) до солідарного боржника, призначено судове засідання по справі на 19.02.2024 року, здійснено виклик сторін. У судове засідання, призначене на 19.02.2024 року представник відповідача не з`явився, про день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про відкладення судового розгляду через зайнятість в іншому судовому засіданні, проте доказів, що він є учасником справи, призначеної до розгляду в іншому суді, не надано. Суд, враховуючи першу неявку у судове засідання, після відновлення провадження у справі, представника відповідача, з урахуванням думки представника позивача, відклав судовий розгляд. У судове засідання 22.03.2024 року Представник відповідача повторно не з`явився, про день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суду подав клопотання про повторне відкладення розгляду справи через перебування на лікарняному. У судовому засіданні представник позивача наполягала на продовженні судового розгляду за відсутності відповідача та її представника, оскільки представник відповідача повторно не з`явився у судове засідання. Вважає причину повторної неявки представника відповідача у судове засідання неповажною, оскільки, згідно медичного документу, визначено строк непрацездатності до 22.03.2024 року, що не перешкоджало явці у судове засідання. Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі, на підставах, викладених у позові. Враховуючи повторну неявку у судове засідання відповідача та її представника, суд, на підставі положень ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справи за відсутності відповідача та її представника. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, укладеному 29.03.2008 року, який розірвано 18.01.2022 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . 29 листопада 2010 року Позивач, на підставі Договору дарування передав у власність Відповідачу належний йому будинок за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою сім`я спільно проживала. 28 лютого 2012 року позивач отримав у позику від [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 140 000 доларів США, що підтверджується розпискою. Станом на день складання розписки, сума позики у розмірі 140 000 доларів США дорівнювала 1 117 200 гривень, що підтверджується, роздруківкою з сайту НБУ. Позичену суму коштів позивач зобов`язався повернути у валюті позики, тобто у доларах США не пізніше 28 грудня 2020 року. (т.1 а.с. 27) Фактично сума боргу була повернута позивачем 06 квітня 2022 року, у валюті займу, що підтверджується розпискою та станом на день повернення боргу, за розпискою від 28 лютого 2012 року, сума у гривні склала 4 095 000 гривень, за офіційним курсом НБУ 1 долар США = 29, 25 гривень. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між Позивачем та позикодавцем було укладено договір позики. Суму у розмірі 140 000 доларів США позивачем було витрачено повністю на проведення ремонту і благоустрою будинку за адресою: [ADDRESS] , де мешкав позивач спільно з відповідачем та їх сином, тобто позичені кошти були витрачені в інтересах сім`ї, що підтверджується: - Договором підряду № б/н від 27 червня 2012 року, укладеним між Позивачем та ФОП [PERSON] на капітальний ремонт житлового двоповерхового будинку [ADDRESS] , Актом приймання-передачі робіт від 13 серпня 2012 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 34 від 13.08.2012 року на суму 160 814, 96 гривень, що станом на день здійснення розрахунків дорівнювало 20 127, 03 доларів США, згідно курсу валют НБУ; - Договором підряду № б/н від 03 червня 2013 року, укладеним між Позивачем і ФОП [PERSON] на проведення капітального ремонту зазначеного будинку. За виконані роботи позивачем було сплачено 125 293, 06 гривень, що підтверджується Актом приймання-передачі від 26.08.2013 року та копією квитанції до прибуткового касового ордера № 47 від 26.08.2013 року. Станом на день здійснення розрахунків 125 293, 06 гривень - дорівнювало 15 681, 23 доларів США, згідно курсу валют НБУ; - Договором підряду № б/н від 02 липня 2014 року, укладеним між Позивачем і ФОП [PERSON] на проведення капітального ремонту зазначеного будинку, Актом приймання-передачі від 05 вересня 2014 року та копією квитанції до прибуткового касового ордера № 37 від 05.09.2014 року на суму 906 570, 52 гривень, що станом на день здійснення розрахунків дорівнювало 70 715, 33 доларів США, згідно курсу валют НБУ; - Договором підряду № б/н від 01 липня 2015 року, укладеним між Позивачем і ФОП [PERSON] на проведення капітального ремонту зазначеного будинку, Актом від 01 вересня 2015 року та копією квитанції до прибуткового касового ордера № 42 на суму 799 947, 95 гривень, що станом на день здійснення розрахунків дорівнювало 36 694, 86 доларів США, згідно курсу валют НБУ. Під час судового розгляду за клопотанням представника позивача допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами сторін. Свідки під час допиту підтвердили, що у будинку по [ADDRESS] , починаючи з 2012-2013 та до 2015 року щороку, влітку, [PERSON] здійснював ремонт, а саме: здійснювалась заміна покрівлі, встановлений паркан, працівники облаштовували доріжки, прибудинкову територію, утеплювали будинок, були замінені вікна та ін. Свідки також пояснили, що в літній період, під час проведення ремонту, Відповідач завжди виїжджала, була відсутня, а у серпні поверталась. Пояснили, що [PERSON] наймав бригаду будівельників, які здійснювали ремонтні роботи, будівельні матеріали знаходились у дворі будинку. Таким чином, сукупністю досліджених доказів, які є послідовними та узгодженими між собою підтверджується, що грошові кошти, позичені Позивачем 28.02.2012 року, витрачено на проведення ремонту і благоустрою будинку за адресою: [ADDRESS] , де мешкала сім`я позивача та відповідача. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України. Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно вимог ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя. Тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть, якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він уважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід передусім спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Чинним законом встановлено презумпцію вчинення правочину одним із членів подружжя під час шлюбу саме в інтересах сім`ї. Хоча вказана презумпція й може бути спростована в ході розгляду справи, в той же час, зважаючи на положення ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідач для цього має надати до суду належні та допустимі докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення спірного правочину позивачем у власних інтересах. В даній справі такого обов`язку відповідачем належним чином виконано не було, такі докази надані не були. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). Однак, відповідач з таким позовом до суду не зверталась, зустрічний позов, поданий в межах даної справи, відповідачу повернуто. Фактично позиція відповідача з цього приводу ґрунтується виключно на її запереченнях проти обставин, викладених у позові, не підтверджених належними доказами, відтак така позиція не може бути прийнята судом. Натомість з іншої сторони на підтвердження вчинення спірного правочину саме в інтересах сім`ї, були надані відповідні письмові докази, показання свідків, які свідчать про використання позичених коштів саме в інтересах обох сторін. Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов суд вважає необґрунтованими, оскільки факт отримання Позивачем грошових коштів в позику та повернення боргу після розірвання шлюбу підтверджено розпискою; виконання договірних зобов`язань, в іноземній валюті, за вказаним договором не суперечить чинному законодавству. Також суд зазначає, що для укладання договору позики одним із подружжя отримання згоди другого подружжя не вимагається, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а право власності на це майно виникає лише після одержання грошових коштів. Крім того, норми законодавства України, що регулюють укладання договорів підряду не вимагають письмової згоди на укладання договору другим з подружжя, отже укладаючи договори підряду, Позивач діяв в межах чинного законодавства. Суд не бере також до уваги посилання Відповідача, що перевищення розмірів готівкового розрахунку при здійсненні оплати за договорами підряду, як на підставу їх недійсності, оскільки здійснюючи розрахунок за виконані роботи, Позивач, як замовник, не несе відповідальність за ведення бухгалтерського обліку виконавцем робіт, і можливе недотримання виконавцем робіт правил ведення господарської діяльності, фінансової дисципліни не тягне за собою недійсність укладених договорів, та не спростовує оплату Позивачем вартості виконаних робіт за цими договорами. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. При вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині. Такий висновок суду викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц, який у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховується іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині. Всі викладені обставини беззаперечно свідчать про те, що вказана позика позивачем була отримана та витрачена в інтересах сім`ї. В свою чергу це призводить до необхідності розподілу зобов`язання за договором позики між обома сторонами. Відповідачем не спростовані доводи позивача щодо повернення коштів за договором позики вже після розірвання шлюбу та за рахунок особистих коштів позивача та не надано доказів того, що грошові кошти на погашення заборгованості за договором позики повернуті за рахунок спільних коштів подружжя. Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо необізнаності про наявність договору позики, оскільки під час судового розгляду беззаперечно встановлено отримання грошових коштів позивачем у позику та використання коштів в інтересах сім`ї - для проведення ремонту будинку та благоустрою прибудинкової території, де сім`я спільно проживала. При цьому, суд, у відповідності до ст. 12 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Так, за клопотанням відповідача ухвалою суду від 06.03.2023 року призначено у справі судову технічну експертизу давності складання документів, оплату за проведення експертизи покладено на відповідача [PERSON] , роз`яснено наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст. 109 ЦПК України. Проте, матеріали справи повернуті з експертної установи без виконання у зв`язку з відсутністю попередньої оплати за проведення експертизи, що свідчить про ухилення відповідача від участі в експертизі, призначеної за її клопотанням. Таким чином, позика, оформлена розпискою від 28.02.2012 року на суму 140 000 доларів США, породжувала цивільні права та обов`язки для обох із колишнього подружжя [PERSON] , як солідарних боржників. Виконання цивільного обов`язку одним подружжя, Позивачем у справі, після розірвання шлюбу, 06.04.2022 року за рахунок власних коштів, породжує у нього право на регресну вимогу до іншого подружжя в розмірі 1/2 частки від суми зобов`язання, яка складає 70 000 доларів США, що на день подання позову до суду складає 2 559 200 грн. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем доведені належними та допустимими доказами обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, і приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості у розмірі 70 000 доларів США, що еквівалентно 2 559 200 грн. Судові витрати зі сплати судового збору, що понесені та документально підтверджені позивачем, на загальну суму 12 901 грн. 20 коп., в порядку ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved