Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.12.2022 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги змінив, змінені підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 21.10.2014 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб. В період шлюбу у сторін народилось двоє малолітніх дітей: син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають разом з матір`ю. Позивач добровільно сплачує відповідачу грошові кошти на утримання обох дітей і спори між сторонами з цього приводу відсутні. Наразі шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, тривалий час вони проживають окремо, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини. Збереження сім`ї є неможливим, тому просить розірвати шлюб між сторонами по справі, не призначаючи строк на примирення. За час перебування в шлюбі сторони за свої спільні кошти придбали наступне майно: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №38/3 від 6.01.2015 року, ринкова вартість якої на час розгляду справи складає 5 850 976 грн.; однокімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору про участь у ФФБ №72111 від 21.10.2015 року, договору про уступку майнових прав та додаткової угоди, акту прийняття-передачі від 23.03.2018 року, укладених між ПАТ АКБ „Аркада" та [PERSON] , орієнтовною вартістю 2 194 116 грн.; частину паю в розмірі 23 407 доларів США, що складає 855 961 грн. 22 коп. в об`єкті незавершеного будівництва однокімнатної квартири в [ADDRESS] , житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору асоційованого членства в споживчому товаристві №3/262-КР від 22.11.2018 року, укладеного між [PERSON] та Споживчим товариством „Будова-Море". За таких обставин, враховуючи неподільність кожного з об`ктів нерухомого майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, неможливість користування ними окремо один від одного, просить визнати окремо за кожним з подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину пайового внеску пайовика [PERSON] у Споживче товариство „Будова-Море" в розмірі 342 152 грн. від загальної суми внесених грошових коштів в розмірі 684 694 грн. з 22.11.2018 року по 28.12.2021 року за договором асоціованого членства в споживчому товаристві №3/262-КР від 22.11.2018 року, укладеного між [PERSON] та Споживчим товариством „Будова-Море" в порядку поділу майна подружжя. Також просить вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами по справі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав, пояснивши, що сторони дійсно уклали шлюб 21.10.2014 року. На даний час вони проживають окремо, але відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу, однак обгрунтувати підстави відмови у задоволенні частини позову про розірвання шлюбу не може. Чи ведуть сторони спільне господарство, чи підтримають вони шлюбні відносини, чи мають спільний бюджет представник відповідача пояснити не може. Щодо придбаного майна сторонами по справі, то трьохкімнатна квартира [ADDRESS] та пайові внески пайовика [PERSON] у Споживче товариство „Будова-Море" в розмірі 684 694 грн. з 22.11.2018 року по 28.12.2021 року за договором асоціованого членства в споживчому товаристві №3/262-КР від 22.11.2018 року були придбані і внесені виключно за власні кошти відповідача, тому і вказаний об`єкт нерухомості і пайові внески є особистою приватною власністю [PERSON] і не підлягають поділу між подружжям. Що стосується квартири [ADDRESS] , то вона належить позивачу і відповідачу на праві власності по 1/2 частині кожному, оскільки власник [PERSON] 29.09.2018 року на підставі договору дарування 1/2 частини квартири подарував [PERSON] 1/2 частину цієї квартири. За таких обставин дана квартира не підлягає поділу між подружжям. У зв`язку з викладеним просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Відповідно до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 21.10.2014 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2635 (т.1, а.с.12; 61). В період шлюбу у сторін народилось двоє малолітніх дітей: син - [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.19) та донька - [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.20). На даний час діти проживають разом з матір`ю. Позивач добровільно сплачує відповідачу грошові кошти на утримання обох дітей і спори між сторонами з цього приводу відсутні. Вказані обставини не заперечувались учасниками справи, які погодились з ними, тому вони не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, тривалий час вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно, так як судом встановлено, що будь-які відносини між ними припинені, позивач та його представник категорично наполягали на розірванні шлюбу, представник відповідача не заявляв клопотання про надання часу на примирення. Ствердження представника відповідача [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] не визнає позову в частині розірвання шлюбу, суд не може покласти в основу рішення, оскільки даний представник не зміг у судовому засіданні обгрунтувати підстави заперечення позову в цій частині, чи ведуть сторони спільне господарство, чи підтримають вони шлюбні відносини, чи мають спільний бюджет, пояснити не зміг, не просив строк для примирення сторін. Крім того, вказане ствердження спростовується змістом його ж відзиву від 20.11.2023 року, в якому він зазначив, що відповідач підтверджує, що шлюбних відносин з позивачем не підтримує, у збереженні сім`ї не зацікавлена, примирення вважає неможливим, а тому проти розірвання шлюбу не заперечує (т.1, а.с.177, зворот. бік). Відповідно до ч.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що „…у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує". Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За час перебування в шлюбі сторони за свої спільні кошти придбали наступне майно: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №38/3 від 6.01.2015 року, право спільної сумісної власності на яку було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] 30.08.2016 року, та однокімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору про участь у ФФБ №72111 від 21.10.2015 року, договору про уступку майнових прав та додаткової угоди, акту прийняття-передачі від 23.03.2018 року, укладених між ПАТ АКБ „Аркада" та [PERSON] , право власності на яку було зареєстровано за [PERSON] 13.09.2018 року. Вказані відомості містяться в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1, а.с.21-23). 29.09.2018 року [PERSON] уклав договір дарування 1/2 частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Льовушкіною С.А. і зареєстрований у реєстрі за №2407, за змістом якого позивач подарував відповідачу [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] (т.1, а.с.188). Дані відомості про вказаний правочин були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно 29.09.2018 року об 11:06:35 годин (т.1, а.с.24-26). Таким чином, оскільки як на день подачі даного позову до суду, так і на час розгляду справи квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] по 1/2 частині кожному і не перебуває у спільній сумісній власності, тому вимога позивача [PERSON] про поділ даної квартири між сторонами по справі, визначивши за кожним право власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу майна подружжя задоволенню не підлягає, так як вказані частки власності вже були визначені зазначеним вище правочином і зареєстровані в установленому законом порядку ще до подачі даного позову до суду. Крім того, 22.11.2018 року [PERSON] та Споживче товариство „Будова-Море" уклали договір асоціованого членства в споживчому товаристві №3/262-КР, за яким товариство приймає пайовика [PERSON] в асоційовані члени товариства, пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим договором, зобов`язується внести частку в розмірі еквівалентному 48 268 доларів США, що становить 1 340 640 грн., а товариство зобов`язується побудувати будинок і передати пайовику за актом квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с.34-41). Як вбачається з відповіді Споживчого товариства „Будова-Море" на адвокатський запит адвоката Чумаченка С.О. від 4.01.2024 року б/н, що на виконання договору асоціованого членства в споживчому товаристві №3/262-КР від 22.11.2018 року [PERSON] в рахунок частки було сплачено 24 266 доларів США, що по курсу НБУ становить 674 686 грн. (т.1, а.с.235-236). Вказаний розмір підтверджений 15-ма квитанціями до прибуткових касових ордерів прийнятих від [PERSON] . Споживчим товариством „Будова-Море" (т.1, а.с.237-249). Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За приписами ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд не може покласти в основу рішення пояснення представника відповідача [PERSON] в судовому засіданні про те, що квартира [ADDRESS] була придбана повністю за особисті кошти [PERSON] , а пайові внески до Споживчого товариства „Будова-Море" на виконання договору асоціованого членства в споживчому товаристві №3/262-КР від 22.11.2018 року були внесені [PERSON] в повному обсязі за рахунок грошових коштів, які також належали відповідачу, оскільки вони спростовуються показаннями представника позивача [PERSON] , який категорично наполягав в судовому засіданні на спільному сумісному походженні грошових коштів сторін для придбання вказаного майна та внесення зазначеної частини паю, а також відсутністю з цього приводу доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України, які не були надані суду відповідачем [PERSON] та її представниками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого процесуального строку підготовчої стадії даного цивільного провадження. З цього приводу суд зазначає наступне. Після відкриття провадження у справі відповідачу [PERSON] були направлені копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позову з додатками 17.01.2023 року як по місцю її реєстрації, так і по місцю її фактичного проживання (т.1, а.с.65) та повідомлення про призначення справи в порядку спрощенного провадження з викликом сторін, однак обидва поштових відправлення повернулись не врученими за відсутністю адресату за вказаною адресою (т.1, а.с.68; 78). 13.03.2023 року в день призначення першого судового засідання електронною поштою надійшло клопотання від представника відповідача адвоката Нікіпелової К.Є. про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи (т.1, а.с.79-80; 92-93), додавши копію ордера від 12.03.2023 року (т.1, а.с.81), обгрунтовуючи його тим, що відповідач з дітьми знаходиться в Німеччині і не може з`явитись до суду 13.03.2023 року о 9-50 годин, при цьому відповідач не отримувала копії позову з додатками, а з нею [PERSON] уклала договір про надання правової допомоги 12.03.2023 року. Вказані обставини вона оголосила в судовому засіданні 13.03.2023 року на стадії клопотань, в якому суд ухвалив: оголосити перерву для вручення представнику відповідача [PERSON] копії позову з додатками і надати їй з цього дня 15-тиденний термін для підготовки та направлення іншим учасникам справи відзиву на позовну заяву (т.1, а.с.94-96). Після закінчення судового засідання представник відповідача [PERSON] отримала вказані документи, про що зазначила власноруч у розписці (т.1, а.с.97) і в якій вказала, що повідомлена про дату наступного судового засідання, призначеного на 1.05.2023 року на 9-15 годин. 1.05.2023 року електронною поштою представник відповідача [PERSON] направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 1.05.2023 року, у зв`язку з її захворюванням на гостру респіраторну хворобу з 28.04.2023 року (т.1, а.с.105), при цьому доказів захворювання ні до, ні після хвороби суду надано не було. Також у зазначений 15-тиденний термін представник відповідача [PERSON] не надала візвиву на позов. В зв`язку з повторним викликом в судове засідання відповідача та її представника [PERSON] в судовому засіданні було оголошено перерву до 6.07.2023 року до 10-45 годин (т.1, а.с.106-109), а вказані учасники справи були повідомлені про дату наступного судового засідання належним чином (т.1, а.с.110-112). 6.07.2023 року до суду надійшло клопотання нового представника відповідача адвоката Шишки Ю.О., додавши ордер та його копію від 6.07.2023 року (т.1, а.с.117; 121), про відкладення розгляду справи для ознайомлення нею з матеріалами справи, підготовкою та збором доказів, можливого врегулювання спору в позасудовому порядку, виготовлення відзиву на позов та зустрічної позовної заяви (т.1, а.с.117-118). Як вбачається з власноручного запису представник відповідача ознайомилась з матеріалами справи 6.07.2023 року (т.1, а.с.118). Вказане обгрунтування відкладення розгляду справи вона особисто заявила в судовому засіданні 6.07.2023 року (т.1, а.с.125-128), при цьому суд ухвалив: в судовому засіданні оголосити перерву до 27.09.2023 року до 10-00 годин для ознайомлення з матеріалами справи представником відповідача, продовжити строк подачі відзиву на позов та підготовки зустрічної позовної заяви (т.1, а.с.127). Після закінчення судового засідання представник відповідача [PERSON] зазначила власноруч у розписці (т.1, а.с.129), що повідомлена про дату наступного судового засідання, призначеного на 27.09.2023 року на 10-00 годин. Однак 26.09.2023 року представник відповідача [PERSON] направила електронною поштою до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її захворюванням 26.09.2023 року (т.1, а.с.137), додавши консультативний висновок (т.1, а.с.138), при цьому ні відзиву на позовну заяву, ні зустрічної позовної заяви, ні документів про результати позасудового врегулювання спору в період з 6.07.2023 року по 27.09.2023 року до суду представником відповідача [PERSON] не направлено. В судовому засіданні 27.09.2023 року представник позивача [PERSON] пояснив, що протягом вказаного майже трьохмісячного терміну між судовими засіданнями ніхто до позивача та/або його представників не звертався для вирішення спору в позасудовому порядку (т.1, а.с.141). Розглянувши клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи, суд ухвалив: в судовому засіданні 27.09.2023 року оголосити перерву до 17.10.2023 року до 14-00 годин для повторного виклику в судове засідання відповідача [PERSON] , її представника [PERSON] , а також попереднього представника відповідача [PERSON] , яка не надала суду документів про припинення або розірвання договору про надання правової допомоги відповідачу [PERSON] (т.1, а.с.141). Вказані учасники справи відповідач та її представники були повідомлені судом про дату наступного судового розгляду належним чином (т.1, а.с.143-147). 17.10.2023 року в день розгляду справи новий представник відповідача адвокат Главацький Ю.А. направив до суду електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи (т.1, а.с.148-149; 155-156), додавши додаткову угоду від 15.10.2023 року до договору про надання правової допомоги від 5.07.2023 року про припинення надання правової допомоги між адвокатом Шишкою Ю.О. та [PERSON] (т.1, а.с.152) та копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Главацьким Ю.А. (т.1, а.с.153) з копією свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю на його ім`я (т.1, а.с.154). В судовому засіданні 17.10.2023 року судом було оголошено вище вказане клопотання представника відповідача [PERSON] та задоволено його частково, оголосивши перерву до 20.10.2023 року до 8-30 годин для чергового виклику в судове засідання відповідача [PERSON] та її представників [PERSON] і [PERSON] (т.1, а.с.165). Вказані учасники справи були повідомлені судом про дату наступного судового засідання належним чином 17.10.2023 року (т.1, а.с.166-170). В судовому засіданні 20.10.2023 року представник відповідача [PERSON] заявив клопотання про надання часу для врегулювання спору в позасудовому порядку і з урахуванням думки представника позивача суд оголосив перерву до 20.11.2023 року до 10-30 годин для реалізації вказаного учасниками справи (т.1, а.с.175). 20.11.2023 року перед початком судового засідання представник відповідача [PERSON] направив до суду електронною поштою відзив на позовну заяву з додатками та клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи (т.1, а.с.177-191). В судовому засіданні 20.11.2023 року представник відповідача [PERSON] заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи відзиву на позовну заяву з додатками та клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, і враховуючи думку представника позивача, який не отримав вказані документи, суд оголосив перерву до 12.12.2023 року до 10-30 годин для отримання та ознайомлення представником позивача вказаних документів (т.1, а.с.195). В судовому засіданні 12.12.2023 року суд поновив строк представнику відповідача [PERSON] на подачу відзиву на позовну заяву і приєднав його до матеріалів справи, а також надав час представнику позивача для виготовлення відповіді на відзив та виніс ухвалу про перехід від спрощенного провадження до загального позовного провадження (т.1, а.с.228-229), оголосивши 12.12.2023 року судовим засіданням підготовчого провадження у зв`язку з наявністю нерозв`язаного клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи (т.1, а.с.221-227). Для виконання вимог ст.179 ЦПК України у підготовчому провадженні було оголошено перерву до 25.01.2024 року до 10-15 годин. У підготовчому судовому засіданні 25.01.2024 року суд приєднав до матеріалів справи заяву представника позивача [PERSON] про зміну предмету позову, яка надійшла до суду 12.01.2024 року (т.2, а.с.1-8), і надав час представнику відповідача для ознайомлення з нею та виконання вимог ст.178 ЦПК України, при цьому у останнього не було клопотань, включаючи і розв`язання клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи (т.2, а.с.10-13). Оголошення перерви відбулось до 4.03.2024 року до 10-45 годин, при цьому суд узгодив вказану дату з обома представниками сторін, які не висловили заперечень і погодились з датою та часом судового засідання. 2.03.2024 року в системі „Електронний суд" було сформовано заяву представника відповідача [PERSON] , яка була зареєстрована в канцелярії суду 4.03.2024 року, про відкладення розгляду справи, призначеної на 4.03.2024 року на 10-45 годин на іншу дату, оскільки він приймає участь в розгляді іншої цивільної справи про позбавлення батьківських прав в Кодимському районному суді Одеської області, призначеної на 4.03.2024 року на 10-00 годин (т.2, а.с.14-15). При цьому вказаним учасником справи не було надано документів, що саме він представляє інтереси будь-якого учасника справи в іншому цивільному провадженні Кодимського районного суду Одеської області, чому саме він надав перевагу цьому провадженню і коли саме було призначено слухання справи суддею Кодимського районного суду Одеської області. Також представник відповідача [PERSON] в даному клопотанні не зазначив, що підтримує клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи і просить його розглянути та задовольнити у його відсутність. 4.03.2024 року у підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] заперечував проти відкладення розгляду справи у зв`язку з тривалістю розгляду справи, тому суд визнав неявку представника відповідача [PERSON] у судове засідання 4.03.2024 року без поважних підстав, оскільки в минулому підготовчому засіданні він не вказував на зайнятість в іншому суді і погодився з призначеною датою (т.2, а.с.19-22). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 4.03.2024 року підготовче провадження по даній справі було закрито і призначено справу до судового розгляду по суті (т.2, а.с.23-24). Таким чином, суд робить висновок, що відповідач [PERSON] та її представники [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали достатньо часу в період з 13.03.2023 року (дата отримання представником [PERSON] копії позову з додатками) по 4.03.2024 року (дата закриття підготовчого провадження), майже рік, для збирання та надання суду будь-яких доказів по справі, включаючи і документи, що підтверджують особисту приватну власність відповідача на грошові кошти, за які, на їхню думку, придбана квартира [ADDRESS] та внесена частина паю до Споживчого товариства „Будова-Море" за договором асоціованого членства в споживчому товаристві №3/262-КР від 22.11.2018 року, для звернення до суду з зустрічним позовом, призначенням експертиз, тощо. Суд, виконуючи вимоги цивільно-процесуального законодавства, всіляко сприяв реалізації права на судовий захист всім учасникам справи, включаючи і відповідача [PERSON] . Тому, оцінюючи всі надані докази, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] та внесена частина паю в розмірі 684 694 грн. до Споживчого товариства „Будова-Море" за договором асоціованого членства в споживчому товаристві №3/262-КР від 22.11.2018 року належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. Аналізуючи докази в цілому, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки сторони за свої спільні кошти придбали наступне майно: квартиру [ADDRESS] та внесли частину паю в розмірі 684 694 грн. до Споживчого товариства „Будова-Море" за договором асоціованого членства в споживчому товаристві №3/262-КР від 22.11.2018 року, тому вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу у встановленому законом порядку на вимогу одного з подружжя. Оскільки у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, тому суд вважає необхідним визнати за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та внесеної частини паю в розмірі 684 694 грн. до Споживчого товариства „Будова-Море" за договором асоціованого членства в споживчому товаристві №3/262-КР від 22.11.2018 року в порядку поділу майна подружжя, таким чином задовольнивши позов в цій частині. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позов позивача, тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 5 706 грн. 30 коп. судового збору пропорційно задоволенним позовним вимогам, в задоволенні стягнення решти суми судового збору необхідно відмовити.

Outcome: partial