Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до ГУНП в Хмельницькій області із позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог, позивачем зазначено, що першим заступником ГУ ПФУ в Хмельницькій області в липні 2021 року закрито його пенсійну справу № 221550001310. 01.12.2021 року відповідальними особами ГУНП в Хмельницькій області з даного приводу внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Позивач зазначає, що визначений строк досудового розслідування закінчився, проте жодній особі не було повідомлено про підозру і кримінальне провадження повинно бути закрито. Разом з тим, позивач вважає, що його права було порушено, оскільки у нього було викрадено пенсію за вісім місяців у період з серпня 2021 року по березень 2022 року включно, а поліція справедливість не відновила. Тому, позивач звертається до суду про стягнення з відповідача на його користь пенсії у загальному розмірі 20400 грн., а також моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. та витрати на проїзд у загальному розмірі 2450 грн., а всього стягнути 1053250 грн. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.11.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. Прокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.12.2023 року ГУ ПФУ та ДКС України залучено до справи у якості третіх осіб. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.12.2023 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання. 20.12.2023 року від позивача по справі надійшла заява про збільшення позовних вимог до 1\~500 000 грн. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.03.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила, просила у позові відмовити. Позивач у судове засідання не з`явився, 20.12.2023 року надіслав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримав. Представник третьої особи ГУ ДКС України у Хмельницькій області у засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі, просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи ГУ ПФУ у Хмельницькій області у судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у позові слід відмовити з огляду на наступне. Судом об`єктивно встановлено, що 28.07.2021 року пенсійну справу № 221550001910 [PERSON] , [INFO] закрито у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Із листа заступника начальника слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області № 24/С-19 від 17.02.2022 року вбачається, що звернення [PERSON] з приводу можливих протиправних дій окремих працівників Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області розглянуто. 01.12.2021 року внесено відомості до ЄРДР за № 12021243000002420 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Окрім того, як вбачається із листа ГУНП в Хмельницькій області № С-146/121/20/05-2021 від 20.12.2021 року встановлено, що за результатами розгляду звернення [PERSON] щодо незаконного припинення виплати пенсії працівниками ПФУ в Хмельницькій області працівниками Хмельницького РУП складено мотивовану оцінку про відсутність в діях працівників ГУ ПФУ в Хмельницькій області будь-якого адміністративного чи кримінального правопорушення. Також, проведеною перевіркою доказів щодо порушень законності зі сторони працівників поліції Хмельницького РУП не здобуто. Водночас, листом Окружної прокуратури м. Хмельницького № 55-4480-21 від 01.09.2023 року позивача повідомлено, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження № 12021243000002420 скасована, а стан досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні Окружною прокуратурою м. Хмельницького контролюється. При проведенні дослідження матеріалів вказаної справи суд зауважує, що зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Проте, зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. Під майновою шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. В даному випадку, суд не вбачає причино-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричинення майнової шкоди позивачу щодо невиплати йому пенсії, а тому не заходить підстав для задоволення вимог позивача у цій частині. Окрім того, позивачем при поданні позову до суду заявлено вимогу про відшкодування йому моральної шкоди. Відповідно до ч. 1,3 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; в інших випадках, встановлених законом. Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що своїми неправомірними діями, які принизили ділову репутацію позивача та дискредитували спосіб ведення позивачем підприємницької діяльності, відповідач завдав шкоди, діловій репутації та іміджу позивача, підірвав довіру до надаваних позивачем медичних послуг, сприяв сприйняттю позивача потенційними споживачами як легковажного, недобросовісного, неякісного і нефахового надавала медичних послуг. У відповідності до роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягає з`ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В даному випадку вимога позивача про відшкодування йому моральної шкоди не є достатньо обґрунтованою та підтвердженою. Окрім того, із долучених до матеріалів справи доказів судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та виникненням такої шкоди, як обов`язкового елементу, необхідного для доведення перед судом спричинення моральної шкоди відповідачем. Окрім того, позивачем перед судом не доведено факт здійснення ним витрат на проїзд до місця розгляду справи на загальну суму 2450 грн. та не подано будь-яких доказів, які б підтверджували заявлені позивачем вимоги в цій частині, а тому такі вимоги не підлягають до задоволення. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1 і 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час проведення судового розгляду даної справи, позивачем не надано суду достатнього масиву доказів на підтвердження своїх позовних вимог до відповідача. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у суді, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів щодо заподіяння йому відповідачем майнової та моральної шкоди, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, на думку суду, та не підлягають до задоволення. Таким чином, на підставі викладеного та

Outcome: dismissed