Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

25.03.2024 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.03.2024 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, питання судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, не було вирішено. У зв`язку з вищевикладеним просить стягнути з ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» на її користь понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10598 грн. Відповідно до положень ст. 270 ЦПК України суд не вбачає необхідності для виклику сторін в судове засідання, оскільки справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.03.2024 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, розірвано договір оренди землі № 387/16, який укладено 07.09.2016 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» щодо оренди земельної ділянки з 5920384000:01:001:0138, загальною площею 3,5678 га; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь [PERSON] невиплачену індексацію в розмірі 21811,62 грн., обраховану без вирахування податків та інших обов`язкових платежів, відмовивши в решті вимог. При ухваленні рішення не було вирішено питання про судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги. Так по справі маються судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10598 грн. Позивачка в обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу надала: ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правової (правничої) допомоги № 66 від 17.01.2024 року, акт від 25.03.2024 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором №66 про надання правової (правничої) допомоги від 17.01.2024 року, про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час витрачений на їх реалізацію, згідно з яким надано правову допомогу на суму 10598 грн., який містить опис виконаних робіт, розрахункову квитанцію №51 від 25.03.2024 року на оплату виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) в сумі 10598 грн. В матеріалах справи мається клопотання представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому сторона відповідача просить відмовити в задоволенні вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу, оскільки розмір витрат не є повною мірою обґрунтованим та відповідає критерію розумності. Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно вимог ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. За приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відтак, врахувавши сукупність обставин цієї конкретної справи, а саме: категорію справи, яка не представляє собою особливої складності та значного обсягу юридичної і технічної роботи, розгляд справи проведено без виклику сторін, обсяг виконаної адвокатом роботи, види наданих адвокатом послуг, затрачений час на надання таких послуг, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, а також враховуючи клопотання представника відповідача, суд вважає за необхідне стягнути розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн., який буде достатній в даному випадку та не становитиме надмірного тягаря для відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved