Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №603 від 20 січня 2020 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Управління Активами заборгованості в розмірі 11 738,52 грн; - вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона є боржником у виконавчому провадженні №68491865, яке відкрито 04 лютого 2022 року постановою державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Управління Активами заборгованості в розмірі 11 738,52 грн. Виконавчим документом у вказаному провадженні є виконавчий напис №603 від 20 січня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем. Вважає, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Пронотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у зв`язку з чим має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 24 січня 2024 року у даній цивільній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 19 лютого 2024 року на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від позивачки [PERSON] надійшла заява про розподіл (компенсацію) витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до змісту якої остання просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Управління Активами на її користь понесені витрати на прорфесійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 20 березня 2024 року клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Управління Активами - Провотар Олексія Анатолійовича про врегулювання спору за участю судді у даній цивільній справі повернуто заявнику без розгляду. Представник відповідача\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~Фінансова Компанія\~Управління Активами\~-\~Провотар О.А.\~надіслав на\~електронну адресу\~суду заяву,\~в якій\~позов визнає\~та просить\~задовольнити позовні\~вимоги [PERSON] .Також просить стягнути з відповідача 50 відсотків від суми сплаченого позивачкою судового збору. Від третіх осіб письмових пояснень на позовну заяву не надходило. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою і доданими до неї матеріалами, направлялися на адреси третіх осіб за їх місцезнаходженням, у відповідності до приписів ЦПК України. Згідно ч.1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис №603 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Управління Активами заборгованості за кредитним договором №500905468 від 14 березня 2013 року у загальному розмірі 11\~738,52 грн. 04 лютого 2022 року на підставі виконавчого напису №603 від 20.01.2020 головним державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Цимбалюк Наталею Юріївною було відкрито виконавче провадження ВП №68491865. Не погоджуючись із безспірністю заборгованості та винесеним виконавчим написом №603 від 20.01.2020, позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (п.3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України "Про нотаріат"). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Варто також зазначити, що як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року (далі - Постанова). Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п.2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп.б п.2 Постанови передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Спірний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем 20 січня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16 зазначено, що для правильного застосування статей 87, 88 Закону "Про нотаріат" необхідно установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення виконавчого напису. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису боржник [PERSON] мала безспірну заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Управління Активами, саме в такому розмірі, як зазначено у виконавчому написі. Крім того, матеріали справи не містять відповідних доказів подання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може проводитися у безспірному порядку, доказів на підтвердження моменту виникнення у [PERSON] заборгованості за кредитом, первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, тощо), які можуть підтвердити безспірність стягнення заборгованості за виконавчим написом. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд бере до уваги те, що відповідачем визнано позов [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний виконавчий напис №603 від 20 січня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Управління Активами заборгованості за кредитним договором №500905468 від 14 березня 2013 року, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позов - задоволенню в цій частині. Щодо понесених позивачкою витрат по сплаті судового збору суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до суду до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України позивачці [PERSON] підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що складає 536,80 грн (1\~073,60 грн/2). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 536,80 грн (1\~073,60 грн/2). Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачкою [PERSON] до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги від 19 грудня 2023 року, додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №27 від 19 грудня 2023 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №16 від 19 грудня 2023 року на суму 12 000,00 грн, акт надання послуг від 15 лютого 2024 року за договором про надання правничої допомоги №27 від 19 грудня 2023 року. Згідно п.1.1. розділу 1 договору про надання правничої допомоги №27 від 19 грудня 2023 року, адвокат Березенська Юлія Олександрівна (далі - адвокат) взяла на себе зобов`язання надати [PERSON] (далі - клієнт) правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язалась оплати надані послуги у порядку та строки обумовлені сторонами. Підпунктом 1.2 розділу 1 вищевказаного договору передбачено, що адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень: - зобов`язується за завданням клієнта надати останньому консультаційні та юридичні послуги, рекомендації та роз`яснення щодо суті та юридичних наслідків правочинів; - звертатися з адвокатськими запитами; - складати та подавати заяви, звернення, запити, позовні заяви, пояснення, клопотання, скарги, та інші докменти правничого та процесуального характеру; - здійснювати представництво і захист прав та охоронюваних законом інтересів клієнта під час розгляду справ у судах України, незалежно від їх юрисдикції та інстанційності, з усім обсягом процесуальних прав сторони та/або учасника процесу, без будь - яких обмежень; - представляти інтереси клієнта у правовідносинах з третіми особами, у тому числі державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, незалежно від форми їх власності та форми господарювання; - надавати інші види юридичної допомоги, якщо це необхідно для забезпечення виконання доручень клієнта. Згідно п.3.1 та п.3.2. розділу 3 договору: за правничу допомогу клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі визначеному додатком №1 до цього Договору. Розмір гонорару може бути змінений за попередньою домовленістю сторін; оплата послуг адвоката здійснюється на умовах 100 % попередньої оплати під час підписання даного договору, або під час отримання відповідного доручення від клієнта. У відповідності до додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №27 від 19 грудня 2023 року, адвокат Березенська Юлія Олександрівна та [PERSON] домовились про наступну вартість правничої допомоги (адвокатських послуг): 2 000,00 грн - заява про забезпечення позову; 5 000,00 грн - позовна заява; 500 грн - інші заяви та клопотання у ході судового розгляду/1 заява/клопотання; 2 000,00 грн - представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції, включаючи дорожні витрати/ 1 судове засідання. Відповідно до акту надання послуг від 15 лютого 2024 року за договором про надання правничої допомоги №27 від 19.12.2023, загальна вартість наданих [PERSON] адвокатом Березенською Юлією Олександрівною послуг станом на 15.02.2024 склала 12 000,00 грн, з яких: 2\~000,00 грн - підготовка, формування та подання заяви про забезпечення позову; 10 000,00 грн - ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, підготовка, формування та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача в надісланому на електронну пошту суду клопотанні (вх.№8307 від 04.03.2024) вказав, що сума, заявлена позивачкою до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн є надмірною. Просив врахувати, що справа є незначної складності, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви є типовими, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, обсяг досліджених доказів є невеликим. Враховуючи наведене, просив зменшити витрати на правничу допомогу до 3000 грн. У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) від 05 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 19 Закону №5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведені приписи, заперечення представника відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн як надмірного розміру, відсутність будь-яких доказів на обгрунтування співмірності гонорару (винагороди) адвоката з обсягом наданої правової допомоги та з урахуванням: незначної складності справи, розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, який не є значним; відсутності в матеріалах справи заяви про забезпечення позову, яка вказана в акті надання послуг та додатку до договору про надання правничої допомоги; сталої судової практики щодо розгляду справ даної категорії, - cуд вважає достатнім та розумним стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Outcome: approved