Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

02 січня 2024 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (далі Товариство, ТОВ «УМ Факторинг») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований\~тим,\~що 11\~січня 2022\~року [PERSON] \~уклав із\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА»\~(далі\~ ТОВ\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА»)\~кредитний договір\~№ 2806058,\~відповідно до\~якого отримав\~кредит у\~розмірі 8000\~гривень на\~строк 360\~днів зі\~сплатою відсотків\~за користування\~кредитними коштами\~у розмірі\~1.99%\~від залишку\~фактичної заборгованості\~за кредитом\~за кожен\~день користування\~шляхом безготівкового\~переказу на\~банківську картку\~ [PERSON] \~№ [NUMBER] .\~Відповідач підписав\~договір електронним\~підписом.\~Вказуючи,\~що у\~зв`язку\~з невиконанням\~відповідачем належним\~чином умов\~договору у\~нього виникла\~заборгованість за\~тілом кредиту\~в розмірі\~8000\~гривень, за процентами\~ 57312\~гривень, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Відповідач 17 січня 2024 року подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити в позові у зв`язку з тим, що позивач не надав належних доказів про отримання ним кредитних коштів, наявність заборгованості, розрахунок якої зроблений первісним кредитором, та про повідомлення його про відступлення права вимоги на підставі договору факторингу № 2707023 від 26 липня 2023 року. Також зазначив, що йому, як військовослужбовцю, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом не повинні нараховуватися, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з нього процентів за період з 25 лютого 2022 року по 01 грудня 2022 року є безпідставною. Окрім цього вказував, що на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях як учасник бойових дій (а. с. 47-49). 25 січня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що факт отримання відповідачем кредитних коштів достовірно підтверджується наявними в матеріалах справи випискою по банківському рахунку відповідача та листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування коштів на банківську картку відповідача, а неповідомлення відповідача про уступку права вимоги не звільняє його від обов`язку виконати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Щодо звільнення відповідача як військовослужбовця від сплати процентів за користування кредитом, то вказав, що про наявність таких обставин відповідач кредитору не повідомляв і підтверджуючих документів не надавав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення від сплати процентів. Просив позов задовольнити повністю (а. с. 68-70). У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а. с. 121), 28 березня 2024 року подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просить його задовольнити та розглядати справу без його участі (а. с. 134). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відміткою у поштовому повідомленні про відсутність його за адресою зареєстрованого місця проживання (а. с. 110), за якою він неодноразово отримував поштові відправлення суду у цій справі. Відповідач на виконання передбаченого частиною першою статті 131 ЦПК України про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) під час провадження справи суд не повідомляв, а тому виклик у судове засідання на 28 березня 2024 року в розумінні зазначеної норми процесуального закону вважається доставленим. Про причини неявки відповідач суд не повідомляв, клопотань не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України). Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 628\~ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України\~«Про електронну\~комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. \~Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до\~Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідно до Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Судом встановлено, що [PERSON] 11 січня 2022 року звернувся до ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» з метою отримання кредиту та того ж дня уклав із ним договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2806058 (далі Договір) (а. с. 10-13). Договір та паспорт споживчого кредиту (а. с. 14) підписаний відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису. Згідно з пунктами 1.2, 1.3, 1.4 Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума погодженого сторонами Договору кредиту становить 8000 гривень, строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, процентна ставка 1.99 % в день. Відповідно до пункту 2.1 Договору кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки [PERSON] , реквізити якої надані останнім кредитодавцю з метою отримання кредиту. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році (пункт 3 Договору). Пунктом 4.5 Договору передбачено, що повернення кредитної заборгованості здійснюється шляхом перерахування грошових коштів у гривні на зазначені в Договорі та/або на вебсайті поточні рахунки ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». На виконання умов Договору 11 січня 2022 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01, укладеного 12 березня 2019 року з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», перерахувало кошти в сумі 8000 гривень на банківську картку відповідача № [NUMBER] (номер транзакції в системі іPay.ua 130663463 (а. с. 15). Належність вказаної картки № [NUMBER] відповідачу [PERSON] та зарахування 12 січня 2022 року на неї грошових коштів в розмірі 8000 гривень беззаперечно й об`єктивно підтверджується листом Волинської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» від 08 січня 2024 року, листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 182 від 05 березня 2024 року та випискою по рахунку (а. с. 42-44, 112). ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за Договором виконало. З наведеного у позовній заяві розрахунку видно, що заборгованість [PERSON] за Договором становить 65312 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 8000 гривень, заборгованість за процентами 57312 гривень (а. с. 3). Розрахунок проведений з дотриманням узгоджених сторонами вищевказаних істотних умов Договору. Наведені обставини свідчать про те, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, ними дотримана письмова форма укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071ск20). Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій\~статті 516 ЦК України\~зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша\~статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи видно, що 26 липня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УМ Факторинг» укладений договір факторингу № 27072023 (а. с. 6-7). Відповідно до пунктів 2.1 вказаного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало (відступило) ТОВ «УМ Факторинг», а ТОВ «УМ Факторинг» прийняло належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у Реєстрах прав вимоги. Відповідач [PERSON] є в Реєстрі прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 27072023 від 26 липня 2023 року під № 53 (а. с. 8). Аналіз наведених норм матеріального права та обставин справи дає підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2806058 від 11 січня 2022 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] . Враховуючи, що відповідач фактично отримав кредитні кошти та використовував їх, що й було предметом укладеного між сторонами договору, проте порушив його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме в простроченні платежів згідно з умовами договору та неповерненні кредитних коштів, то суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту, що він фактично отримав і на час розгляду цієї справи не повернув, є підставними і підлягають до задоволення. Доводи відповідача про відсутність належних доказів отримання ним кредитних коштів спростовуються листом Волинської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» від 08 січня 2024 року, листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 182 від 05 березня 2024 року та випискою по рахунку (а. с. 42-44, 112), аналіз яких у сукупності дає об`єктивні підстави для висновку, що картка № [NUMBER] належить відповідачу [PERSON] і саме на неї він отримав кредитні кошти у розмірі 8000 гривень. Твердження відповідача про неповідомлення його про заміну кредитора, у зв`язку з чим він має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, не ґрунтуються на вимогах закону і суд до уваги їх не бере, оскільки за загальним правилом, встановленим статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а доказом переходу до нового кредитора прав за зобов`язаннями є саме відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги договір факторингу № 27072023 від 26 липня 2023 року у цій справі, а не документи, що засвідчують такі права. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні створює юридичні наслідки, визначені в статтях 516, 518 ЦК України, проте не свідчить про недійсність договору факторингу. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив також стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 57312 гривень. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року\~статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року\~та триває по теперішній час. Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21 (провадження № 61-9565ск22), від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). З матеріалів справи видно, що відповідач з 24 лютого 2022 року до 01 грудня 2022 року проходив військову службу в Збройних Силах України, має статус учасника бойових дій (а. с. 50-53). Наведені обставини свідчать про те, що на відповідача поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Загальний період проходження відповідачем військової служби становить 281 день. Кредитний договір відповідач уклав 11 січня 2022 року на строк 360 днів, у зв`язку з чим з урахуванням положень зазначеного Закону період, за який підлягають нарахуванню відсотки за користування кредитними коштами, буде становити 79 днів (360 дн. 281 дн. = 79 дн.). З огляду на вказане, розмір відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов укладеного відповідачем Договору становить 12576.80 гривень (8000 грн * 1.99% * 79 дн = 12576.80 грн), які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Посилання представника позивача у відповіді на відзив на те, що відповідач не повідомив кредитора про те, що він є військовослужбовцем, та не надав відповідних підтверджуючих документів, у зв`язку з чим підстави для його звільнення від сплати процентів відсутні (а. с. 68-70), суд до уваги не бере, оскільки такого обов`язку військовослужбовця Закон не встановлює і такі обставини не мають правового значення для застосування положень пункту 15 статті 14 Закону у цій справі. Покликання представника позивача на те, що норма пункту 15 статті 14 Закону на відповідача не поширюється, оскільки він не надав доказів своєї участі у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оброни в Донецькій і Луганській областях (а. с. 90-91), є безпідставним і ґрунтується на власному суб`єктивному тлумаченні вказаної норми, оскільки зазначене положення Закону поширюється на всіх військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову,\~у тому числі, а не виключно, й на тих, які брали участь у здійсненні захисту й оброни України в Донецькій і Луганській областях, починаючи з 2014 року. Відповідно до статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень позивач надав копію договору про надання правової допомоги № 18/09/Юр від 18 вересня 2023 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 53 від 25 вересня 2023 року №1-000000125, платіжну інструкцію від 28 вересня 2023 року (а. с. 19-21). Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідач відповідно до положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявляв, співмірності цих витрат наданим позивачу адвокатом послугам не спростовував. Таким чином, з урахуванням того, що позов задоволено частково (31.5%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1260 гривень (4000 грн * 31.5% / 100% = 1260 грн) та судовий збір у розмірі 845 гривень 46 копійок (2684 грн * 31.5% / 100% = 845.46 грн). Твердження відповідача про те, що він як учасник бойових дій на підставі пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, є безпідставним, оскільки вказані положення закону можуть бути застосовні до учасників бойових дій виключно у справах, що пов`язані з порушенням їхніх прав саме як учасників бойових дій і стосуються їхнього правового чи соціального статусу, а не в кредитних правовідносинах, що має місце в цій справі. Такі ж висновки щодо звільнення учасників бойових дій від сплати судового збору викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі/19). На підставі викладеного, статей 516, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 634, 639, 1048, 1054, 1056-1, 1077 Цивільного кодексу\~України та

Outcome: partial