Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09 липня 2019 року. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Хоча сім`я й проживає спільно за однією адресою, за доводами позивачки, дитина перебуває на повному її утриманні та вихованні. Взаємної згоди щодо розміру та порядку сплати аліментів на дитину з відповідачем не досягнуто. Водночас позивачка, доглядаючи за дитиною, позбавлена можливості працювати, на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та жодних джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років не має. Позивачка, посилаючись на те, що відповідач є особою працездатного віку та має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на її з дитиною утримання, просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з цим позовом та до досягнення дитиною повноліття, а також про стягнення з відповідача на свою користь аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи стягнення з дня звернення до суду з цим позовом та до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 30 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву, в якій просить позов задовольнити та проводити розгляд справи у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки відповідач суду не повідомив, процесуальним правом на подання відзиву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом, за згодою сторони позивача, у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 09 липня 2019 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зареєстровано шлюб, актовий запис № 123, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Доказів на підтвердження розірвання шлюбу матеріали справи не містять. За час перебування у шлюбі у сторін по справі [INFO] народилась дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Муніципалітетом м. Пардубіце Чеської Республіки 21 червня 2023 року, номер підзвітного бланку [NUMBER] (а.с. 6). Як вбачається із довідки про місце проживання, виданої ОСББ «Гранд» 13 грудня 2023 року за № 18, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , не зареєстрований, але фактично проживає за вищезазначеною адресою (а.с. 10). При цьому дитина зареєстрована та проживає за цією адресою з 14 вересня 2023 року, про що свідчить витяг з реєстру територіальної громади від 14 вересня 2023 року (а.с. 8). Зі змісту позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів слідує, що між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні як малолітньої дочки, так і її, як дружини останнього, яка потребує такої допомоги, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу. Звертаючись до суду з позовом, позивачка як на підтвердження платоспроможності відповідача, який мешкає з нею та дочкою без реєстрації, зазначила, що стан його здоров`я й матеріальне становище дозволяють йому надавати допомогу на її з дитиною утримання, інших утриманців у нього немає. Доказів в спростування вказаних обставин до суду не надано. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечуватись такий захист, який є необхідним для її добробуту. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч.ч. 1, 2ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, у відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 2563,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Надаючи оцінку заявленому позивачем розміру аліментів на одну дитину, судом приймається, що 1/4 частка від заробітку (доходу) платника аліментів на дитину є визначеним законодавцем мінімальним розміром аліментів для стягнення на одну дитину, в порядку наказного провадження у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України та ч. 5 ст. 183 СК України, яке передбачає безспірність вимог. Будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б ускладнювали утримання відповідачем малолітньої дитини, або доказів на підтвердження непрацездатності, або перебування на утриманні відповідача інших осіб, до суду не надано. Доказів надання допомоги на дитину з боку відповідача також не надано, тобто вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки саме відповідач повинен надати докази того, що він надає допомогу на утримання дитини і в даній категорії справ відсутність вказаних доказів свідчить про те, що таку допомогу на утримання відповідач на дитину не надає. Таким чином, приймаючи, що відповідач є особою працездатного віку, дієздатний, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки в цій частині, за наслідком чого з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки аліменти на малолітню [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Також позивачкою заявлено стягнення аліментів з відповідача на свою користь до досягнення малолітньою [PERSON] , [INFO] , трьох років. Частинами 2, 4 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів; наявність у платника аліментів зобов`язань; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (і в разі розірвання шлюбу). Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Позивачка при визначенні розміру аліментів на її утримання у заявленому розмірі зазначає про те, що не має доходів, постійно зайнята доглядом дитини, сторонньої підтримки не отримує. Оцінюючи середній рівень життя, розмір гарантованої державою соціальної допомоги для жінки, яка здійснює догляд за дитиною до трьох років, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно є співмірний з метою їх призначення. Відповідач не довів суду належними та допустимими доказами відсутність можливості за станом здоров`я чи з інших причин надавати матеріальну допомогу позивачці. За вказаних обставин судом враховано, що відповідач байдуже поставився до судового розгляду вказаного позову і не подав суду жодного доказу, що спростовує позовні вимоги, а тому суд вважає відповідача [PERSON] працездатним та таким, що може надавати матеріальну допомогу дитині та дружині в заявленому позивачкою розмірі. Суд зазначає, що сторони не позбавлені права порушувати питання про збільшення або зменшення розміру аліментів, що стягуються, за наявності для цього передбачених законом підстав з належним їх обґрунтуванням та підтвердженням відповідними доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася до суду 29 січня 2024 року, отже саме із зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 2422,40 грн., тобто за кожну із заявлених позовних вимог про стягнення аліментів по 1211,20 грн.

Outcome: approved