Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

В липні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO] , посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню цієї дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її життям та побутом. Заперечуючи відносно наведених позивачем обставин, представником відповідача подано до суду відзив, в якому, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача позов не визнали, викладені у відзиві заперечення проти позову підтримали та вважають, що підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини немає. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона проживає разом з матір`ю. Батько після розірвання шлюбу припинив з нею спілкування, жодної участі в її житті не приймає та просить позбавити його батьківських прав щодо неї. Допитана свідок [PERSON] - мати позивача, показала, що під час спільного проживання [PERSON] з [PERSON] , останній активно приймав участь в житті дитини, однак після розлучення сторін ставлення до дитини кардинально змінилося: умовами проживання, вихованням та навчання дитини відповідач не цікавиться, будь-яких стосунків не підтримує. Представник Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області позов підтримала, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітньої дитини. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, а також допитавши свідків, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2018 року, яке набрало законної сили 08 жовтня 2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно судового наказу Романівського районного суду Житомирської області від 01 березня 2018 року з відповідача на користь позивача щомісячно стягуються аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 січня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, спільна дитина відповідача та позивача проживає разом з останньою та знаходиться на її утриманні. З характеристики Романівського ліцею № 1 Романівської селищної ради від 18 квітня 2023 року вбачається, що відповідач не виявляє інтересу до своєї неповнолітньої дитини під час здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 22 лютого 2022 року, [PERSON] рекомендовано налагодити контакт з [PERSON] , приймати участь у її вихованні та належно виконувати свої батьківські обов`язки. Висновком органу опіки і піклування - виконавчого комітету Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його дитини. [PERSON] є учасником бойових дій, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в період з червня 2015 року по лютий 2016 року, 06 квітня 2016 року одержав мінно-вибухову травму під час виконання бойового завдання (множинні осколкові поранення обох нижніх кінцівок), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з 22 листопада 2021 року останньому встановлена третя група інвалідності строком до 01 березня 2025 року (поранення, контузія, пов`язане із захистом Батьківщини). Повідомленням акціонерного товариства «Укрпошта» підтверджується факт пересилання [PERSON] позивачу поштових переказів на загальну суму 5300,00 грн в період з грудня 2017 року по червень 2018 рік. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК України), мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11) Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Відповідно до статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, позивачем зазначено наступні фактори: не піклування про дитину та наявність висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Позивачем не надано належних доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували свідоме, умисне чи злісне нехтування [PERSON] своїми обов`язками щодо участі в утриманні та вихованні його дитини і умисне ухилення від їх виконання. Не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав і доводи позивача, що батько дитини жодним чином не цікавиться життям й справами дочки, в тому числі шкільним, її здоров`ям, оскільки така неактивна участь батька в житті неповнолітньої дитини, спричинена насамперед через особисті неприязні відносини сторін. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд з ним не погоджується. Крім того, із вказаного висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту прав та інтересів дитини. Постанова Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19 містить певні положення щодо з`ясування правової природи висновку органу опіки та піклування про розв`язання спору. Відповідно до позиції суду висновок органу опіки та піклування є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Даний документ не є нормативно-правовим актом, а тому і не може безпосередньо впливати на права та обов`язки інших суб`єктів. При цьому суд зауважує, що відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав, такий висновок у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами не містить. Також, доказів того, що до відповідача застосовувались будь-які заходи впливу, які виявилися безрезультатними, тобто доказів того, що [PERSON] систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, та/або доказів того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї, матеріали справи не містять. Суд враховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з ним сімейних відносин не відповідає інтересам дитини. Враховуючи наведене, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, з метою недопущення розриву сімейних зв`язків, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому. Проте, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дочки [PERSON] і покласти на орган опіки та піклування обов`язок контролю стосовно виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо дитини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed