Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ЕЛІТ ФІНАНС, в особі директора Наваренко В.Г., в інтересах якого діє представник, адвокат Євтодьєв Анатолій Олександрович, до [PERSON] , в інтересах якого діє представник, адвокат Мунтян Ігор Іванович, про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 39 739,93 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.12.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту 491016195 відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА- БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 24 974,72 грн. строк кредиту 60 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «АЛЬФА- БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 24 974,72 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.12.2021 загальний розмір заборгованості становив 39 739,93 грн., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 24 400,27 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 15 339,66 грн. 20.12.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідач. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором №491016195 від 12.12.2019 року. Згідно з розрахунком заборгованості за [PERSON] станом на 20.12.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 39 739,93 грн. Ухвалою суду від 11.01.2024 відкрито спрощене провадження у даній справі. Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ЕЛІТ ФІНАНС, підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, та на підставі зібраних у справі доказів, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представником відповідача у справі, надано суду відзив на позовну заяву, на підставі якого, останній просить у задоволенні позовних вимог позивача у справі, Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ЕЛІТ ФІНАНС, відмовити повністю, та зазначив, що повністю не погоджується і не визнає зазначену заборгованість, яку хоче отримати позивач. Позивачем надано «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», згідно якого встановлено комісію за розрахунково-касове обслуговування при цьому порядку нарахування вказаного платежу не встановлено. З оферти на укладення угоди про надання кредиту №491016195 від 12.12.2019 року вбачається, що позичальником під час користування Кредитом запропоновано Банку надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені договором. Згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Оскільки з оферти та акцепту від 12.12.2019 вбачається, що умови щодо щомісячного обов`язку сплачувати встановлену комісію в оферті та в акцепті не передбачено, тобто факту існування домовленостей між сторонами при укладенні договору саме про щомісячну сплату відсутнє. Крім, того треба зазначити, що позивачем не було надано Анкету-Заяву про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та відсутні докази погашення заборгованості за попереднім кредитним договором відповідача, для погашення яких був наданий даний кредит. Твердження позивача, що розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом на підтвердження видачі кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки такий розрахунок не є первинним документом, оформленим відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, позивачем надано копію Оферти та Акцепту, де зазначено, дата повернення кредиту - 13.12.2024 рік. Звертаючись до суду з позовом, представник позивача посилався на те, що між АТ Альфа-Банк та ТОВ ФК ЕЛІТ ФІНАНС укладено договір факторингу, яким АТ Альфа-Банк, передало своє право вимоги позивачу. Однак, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, позивачем не надано доказів того, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача згідно укладеного між АТ Альфа-Банк та ТОВ ФК ЕЛІТ ФІНАНС договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року. Також, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження оплати ним рахунок АТ Альфа-Банк ціни Прав Вимоги за Договором факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, з дати здійснення якої вважається відступлення Фактору (п.2.3. Договору Фактору). Окрім, того матеріали справи не містить Акту приймання-передачі реєстру боржників за встановленою формою в Додатку №2 до Договору факторингу, підписання якого відповідно до умов п.2.3. вказаного договору здійснюється в дату оплати Фактором Ціни Прав Вимоги. Отже, позивачем не доведено належними, достовірними та допустими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача на умовах, визначених Договором факторингу №4 від 20 грудня 2021 року. Представник відповідача просить суд, відмовити у задоволенні позову ТОВ ФК ЕЛІТ ФІНАНС в повному обсязі. Представник позивача надав відповідь на відзив, відповідно до якого, останній вважає доводи/заперечення відповідача необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо ,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.15\~ЦК\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, 12.12.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту 491016195 відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА- БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 24 974,72 грн. строк кредиту 60 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «АЛЬФА- БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 24 974,72 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.12.2021 загальний розмір заборгованості становив 39 739,93 грн., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 24 400,27 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 15 339,66 грн. 20.12.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідач. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором №491016195 від 12.12.2019 року. Згідно з розрахунком заборгованості за [PERSON] станом на 20.12.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 39 739,93 грн. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). У ч. 1 ст. 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у даному випадку - позивач у справі. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на момент укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1\~ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем надано «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», згідно якого встановлено комісію за розрахунково-касове обслуговування при цьому порядку нарахування вказаного платежу не встановлено. З оферти на укладення угоди про надання кредиту №491016195 від 12.12.2019 року вбачається, що позичальником під час користування Кредитом запропоновано Банку надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені договором. Оскільки з оферти та акцепту від 12.12.2019 вбачається, що умови щодо щомісячного обов`язку сплачувати встановлену комісію в оферті та в акцепті не передбачено, тобто факту існування домовленостей між сторонами при укладенні договору саме про щомісячну сплату відсутнє. Крім, того треба зазначити, що позивачем не було надано Анкету-Заяву про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та відсутні докази погашення заборгованості за попереднім кредитним договором відповідача, для погашення яких був наданий даний кредит. Твердження позивача, що розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом на підтвердження видачі кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки такий розрахунок не є первинним документом, оформленим відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, позивачем надано копію Оферти та Акцепту, де зазначено, дата повернення кредиту - 13.12.2024 рік. Звертаючись до суду з позовом, представник позивача посилався на те, що між АТ Альфа-Банк та ТОВ ФК ЕЛІТ ФІНАНС укладено договір факторингу, яким АТ Альфа-Банк, передало своє право вимоги позивачу. Однак, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, позивачем не надано доказів того, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача згідно укладеного між АТ Альфа-Банк та ТОВ ФК ЕЛІТ ФІНАНС договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року. Також, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження оплати ним рахунок АТ Альфа-Банк ціни Прав Вимоги за Договором факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, з дати здійснення якої вважається відступлення Фактору (п.2.3. Договору Фактору). Окрім, того матеріали справи не містить Акту приймання-передачі реєстру боржників за встановленою формою в Додатку №2 до Договору факторингу, підписання якого відповідно до умов п.2.3. вказаного договору здійснюється в дату оплати Фактором Ціни Прав Вимоги. Отже, позивачем не доведено належними, достовірними та допустими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача на умовах, визначених Договором факторингу №4 від 20 грудня 2021 року. Згідно з частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частинами першою та сьомою статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК Українивизначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись до суду з цим позовом, представник позивача посилався на те, що між AT «АЛЬФА-БАНК» та TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, яким AT «АЛЬФА-БАНК» передало своє право вимоги позивачу. Однак, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, позивачем не надано доказів того, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача згідно укладеного між AT «АЛЬФА-БАНК» та TOВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» договору факторингу №4 від 20.12.2021 року. Позивачем долучено до матеріалів позовної заяви Додаток 1-1до договору факторингу №3від 20.09.2021,відповідно до якого TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» передано право вимоги за договором 491016195 від 12.12.2019. Крім того, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження оплати ним на рахунок AT«АЛЬФА-БАНК» ціни Прав Вимоги за Договором факторингу №4 від 20.12.2021, з дати здійснення якої право вимоги вважається відступленим Фактору. Матеріали справи не містять Акту приймання-передачі реєстру боржників за встановленою формою в Додатку №2 до Договору факторингу, підписання якого відповідно до умов п.2.3 вказаного договору здійснюється в дату оплати Фактором Ціни Прав Вимоги. Отже, позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача на умовах, визначених Договором факторингу № 4 від 20.12.2021, а відтак - що його майнове право порушено і підлягає судовому захисту. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч.4 ст.12 ЦПК України. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, як це закріплено положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до статті 83 ЦПК Українипозивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Інші доводи сторін, наведені ними у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини щодо недоведеності позивачем переходу до нього права вимоги до відповідача згідно Договору факторингу №4 від 20.12.2021 року. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини,що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки у задоволенні позовних вимог судом відмовлено у повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст.12,13,76-81,89,141,259,263-265,268,273,279,352,354 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed