Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з\~ відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1520 грн. що на час розгляду справи відповідає 50 % прожиткового мінімуму на її користь на утримання дитини [PERSON] , та в подальшому не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову і до повноліття дитини, посилаючись на те, що відповідач необхідної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Також просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час за період з 14.09.21 по 31.01.24 включно у розмірі 39\~305 грн., посилаючись на те, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів від відповідача, але відповідач ухиляється від їх сплати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 13.02.2024 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Позивачка прохала розглядати справу у порядку спрощеного, у разі необхідності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про існування справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвали, копії позову разом з додатками, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про вручення документів матері [PERSON] 23.02.24. Відзив на позов не подав. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, при відсутності заперечень зі сторони позивача, у відсутність відзиву на позов, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правові відносини: [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] з 01.03.2008 р., який було розірвано рішенням Ленінського райсуду м. Харкова від 24.09.2012 р. У шлюбі народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Дитина мешкає разом з позивачкою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошової сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ст. 182 ч.2 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] окрім доньки [PERSON] має на утриманні ще двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), які були народжені у зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON] . Судом також вірогідно встановлено, що відповідач має задовільний стан здоров`я, інших зобов`язань фінансового характеру за виконавчими листами не несе та змозі сплачувати аліменти. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~191\~СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищезазначене, з урахуванням вимог розумності та справедливості, надані докази, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1520 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову і до повноліття дитини. Відповідно до ч. 2ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191\~СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, що підтверджується: - ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 16.09.21 року про відкриття провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа: Департамент служб у справах дітей ХМР про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов ухвалою суду від 13.10.21 залишено без розгляду; - судовим наказом Ленінського районного суду м. Харкова від 06.06.2023 р., про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , який в подальшому [PERSON] переглянутий за нововиявленим обставинами та скасований. Згідно особистого розрахунку позивачки, який суд бере до уваги, та який не спростований відповідачем, сума аліментів за минулий час за період з 14.09.21 по 31.01.24 складає 39\~305 грн. Враховуючи вищезазначене, з урахуванням вимог розумності та справедливості, надані докази, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти за минулий час у розмірі 39\~305 грн. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі ЗУ «Про судовий збір», відповідно до ст.\~141\~ЦПК\~України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за дві вимоги майнового характеру у розмірі 2 422,40 грн (1211,20 грн. + 1211,20 грн.) судового збору.

Outcome: approved