Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

У грудні 2023 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про усиновлення дітей. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що навесні у 2021 - му році в м. Сєверодонецьк, Луганської області він познайомився з [PERSON] . Починаючи з того часу вони почали зустрічатися та проживати разом. Майже одразу [PERSON] познайомила заявника з її дітьми - синами [PERSON] і [PERSON] , з якими [PERSON] одразу знайшов спільну мову та порозуміння, незважаючи на те, що дітям було 7 і 5 років відповідно. Через деякий час [PERSON] та [PERSON] - одружилися. Заявник відноситься до дітей як до своїх рідних, любить їх, піклується про них, навчає та виховує в дусі поваги до оточуючих, Батьківщини, до своєї сім`ї та родини. Прислухається до них, поважає їх думки, утримує матеріально. Після повномасштабного вторгнення РФ сім`я переїхала до м. Дніпро, де проживають у орендованій квартирі, перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи. [PERSON] у свою чергу приймав участь у відбитті збройної агресії та захисту України, брав участь у бойових діях на території м. Сєверодонецьк, Луганської області. Заявник став для дітей як рідний батько, проживає з ними разом. У сім`ї склалися доброзичливі відносини, засновані на почуттях любові та поваги до дітей, піклування про їх внутрішній світ, стан здоров`я. [PERSON] не обмежений у дієздатності, не визнавався недієздатним, не позбавлявся батьківських прав, не був усиновлювачем, не зловживає алкогольними напоями, не перебуває на обліку у наркологічному диспансері, не судимий, не страждає на хвороби, має постійне джерело до існування, має постійне місце проживання, стороннього догляду не потребує. Вважає, що усиновлення дітей відповідає, насамперед, їх інтересам, а також інтересам подружжя. Батько [PERSON] надав нотаріальну згоду на усиновлення своїх дітей. Виходячи з викладеного, просить суд визнати [PERSON] усиновлювачем дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Лисичанськ, Луганської області, Україна, та усиновлювачем дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Сєвєродонецьк, Луганської області, Україна. Внести зміни до актового запису про народження № 378 від 12 червня 2014 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, а саме: вказати батьком дитини [PERSON] , [INFO] - громадянина України [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ); змінити прізвище дитини [PERSON] , [INFO] , з « [PERSON] » на « [INFO] »; змінити по - батькові дитини [PERSON] , [INFO] , з « [PERSON] » на « [INFO] ». Внести зміни до актового запису про народження № 509 від 12 липня 2016 року, складеного Сєверодонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, а саме: вказати батьком дитини [PERSON] , [INFO] - громадянина України [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ); змінити прізвище дитини [PERSON] , [INFO] , з « [PERSON] » на « [INFO] »; змінити по - батькові дитини [PERSON] , [INFO] , з « [PERSON] » на « [INFO] ». Зобов`язати орган державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, видати нові свідоцтва про народження дітей, з урахуванням зазначених змін. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2024 відкрито провадження у справі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.2024 залучено до участі у справі заінтересовану особу - батька дітей [PERSON] . В судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву, просили її задовольнити. Заінтересована особа - дружина заявника [PERSON] проти задоволення заяви не заперечувала, просила суд заяву задовольнити. Заінтересована особа - представник Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, підтримала заяву. Вказала, що усиновлення відповідає інтересам дітей та подружжя, висновок щодо доцільності усиновлення є позитивним. Біологічний батько дітей - [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти усиновлення своїх дітей не заперечує. Заслухавши пояснення заявника, його представника, заінтересованої особи, представника Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї, що прямо передбачено ст. 5 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей (синів). Шлюб зареєстрований 07.03.2015р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєверодонецького міського управління юстиції у Луганській області Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] ». Так, [INFO] у них народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Сєверодонецьким міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганський області. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Рішенням Сєверодонецького міського суду Луганської області від 20.11.2020р., яке набрало законної сили 22.12.2020р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано. Діти залишились проживати разом із матір`ю. Батько [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає, матеріально не підтримує, має заборгованість по сплаті аліментів, проживає окремо. Навесні 2021 - го року в м. Сєверодонецьк, Луганської області заявник [PERSON] познайомився з [PERSON] . В подальшому вони почали зустрічатися та проживати разом, створили нову сім`ю. 06.08.2022р. [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , про що Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено відповідний актовий запис №770. Прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Це підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). [PERSON] познайомила [PERSON] зі своїми дітьми, з якими у заявника склались доброзичливі відносин. У них виникло почуття любові, поваги; діти стали відноситись до [PERSON] як до свого батька. На теперішній час заявник разом з дружиною та її дітьми проживають у орендованій квартирі, загальною площею 70 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди квартири (житлового приміщення) від 21.12.2022р. та довідками №1241-5002954671 від 13.09.2023р., №1241-5002536748 від 26.01.2023р., №1241-5002536753 від 26.01.2023р., №1241-5002536739 віл 26.01.2023р. Також [PERSON] та [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджено відповідними довідками. [PERSON] бажає усиновити малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заявник [PERSON] має постійне місце проживання та офіційно працевлаштований, має джерело доходу, а отже здатний забезпечити себе та свою сім`ю, не обмежений у дієздатності, не визнавався недієздатним, не був позбавлений батьківських прав, не був усиновлювачем, не зловживає алкогольними напоями, не перебуває на обліку у наркологічному диспансері, не судимий, не страждає на хвороби. Отже, [PERSON] відповідає встановленим законодавством вимогам до усиновлювача, тому перешкод для усиновлення дітей не встановлено. Відповідно до Висновку про доцільність усиновлення та відповідності його інтересам дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає усиновлення дітей [PERSON] та [PERSON] громадянином України [PERSON] , доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей. Відповідно до витягу з інформаційної - аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Як убачається із заяви [PERSON] , що посвідчена у нотаріальному порядку, остання надає згоду на усиновлення дітей її чоловіком [PERSON] . Біологічний батько дітей - [PERSON] , надав свою згоду на усиновлення його дітей громадянином України [PERSON] . Згода посвідчена в нотаріальному порядку, є добровільною. Дієздатність [PERSON] перевірена, його особа нотаріусом встановлена. Згідно висновку про стан здоров`я [PERSON] , останній є здоровим. Ознак психічних розладів, вживання наркотичних засобів та ін., не встановлено. Відповідно до довідки з місця роботи, [PERSON] працює на посаді в ГУНП в Дніпропетровській області (дані щодо місця роботи не підлягають розголошенню у зв`язку із воєнним станом). Відповідно до службової характеристики, [PERSON] зарекомендував себе з позитивного боку, чесно та сумлінно виконує свої службові обов`язки. Характеристика позитивна. Діти надали згоду на своє усиновлення, що підтверджується відповідними заявами, які містяться в матеріалах справи. Житлово - побутові умови проживання у квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , відповідають встановленим вимогам та створені необхідні умови для проживання дітей. Стаття 1 СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно положень ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно п. 3 ст. 4 СК України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Статтями 3, 4, 5, 7 СК України передбачено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 6 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 18 вказаної Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Відповідно до ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно ст. 211 СК України усиновлювачем може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювачем є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Різниця у віці між усиновлювачем та дитиною не може бути більшою ніж сорок п`ять років (ч.ч. 1, 2 ст. 211 СК України). Відповідно до ст. 212 СК України, не можуть бути усиновлювачами особи, які: обмежені у дієздатності; визнані недієздатними; позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини; перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері; зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами; не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу); страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини; були засуджені за злочини проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших злочинів; за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду; є особами без громадянства; перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем. Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, не можуть бути усиновлювачами інші особи, інтереси яких суперечать інтересам дитини. Згідно ст. 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини батькам, опікунам чи іншим особам, з якими вона проживає, є нікчемною. Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку. Якщо мати чи батько дитини є неповнолітніми, крім їхньої згоди на усиновлення потрібна згода їхніх батьків. Письмова згода матері на усиновлення засвідчується нотаріусом. Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Статтею 218 СК України передбачено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч. 1 - 3 ст. 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. Відповідно до ч. 1 ст. 220 СК України на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально. Згідно зі ст. 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до ст.9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови. У відповідності зі ст. 223 СК України особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається. Заява про усиновлення може бути відкликана до набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Відповідно до ст. 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини. Статтею 225 СК України передбачено, що усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Відповідно до ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Частиною 1 статті 229 СК України передбачено, що особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 231 СК України якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Якщо усиновлюється повнолітня особа, її прізвище, ім`я та по батькові можуть бути змінені у зв`язку з усиновленням за заявою усиновлювача та усиновленої особи. Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення. Відповідно до ст. 234 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно ст. 314 ЦПК України за результатами розгляду заяви про усиновлення суд ухвалює рішення. За клопотанням заявника суд вирішує питання про зміну імені, прізвища та по батькові, дати і місця народження усиновленої дитини, про зміну імені, прізвища, по батькові усиновленої повнолітньої особи, про запис усиновлювачів батьками. Враховуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги те, що [PERSON] виконав всі умови, встановлені законодавством для усиновлення, перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дітей, яких бажає усиновити, дбає про них, займається їх вихованням, може забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дітей, які, у свою чергу потребують батьківської любові та турботи, тому суд вважає, що є всі підстави для усиновлення цих дітей заявником. 20 листопада 1959 року Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй було проголошено Декларацію прав дитини для забезпечення дітям щасливого дитинства. Указана Декларація стала першим міжнародно-правовим документом, яким проголошено принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини і яка враховує те, що дитина внаслідок її фізичної й розумової незрілості потребує спеціальної охорони та піклування, зокрема належного правового захисту до й після народження. Із метою поліпшення умов життя дітей та продовження міжнародного співробітництва в цій сфері охоплені Декларацією основоположні засади захисту прав неповнолітніх були вдосконалені та закріплені в Конвенції про права дитини, яку було прийнято Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року та ратифіковано Україною 27.02.1991 року. Отже, при розгляді спору, зокрема, про усиновлення, суд повинен виходити з найкращих інтересів дитини. Судом установлено, що діти позитивно сприйняли [PERSON] . Між заявником та дітьми склались доброзичливі відносини, які засновані на взаємній повазі, почутті любові, піклуванні та турботі. Діти сприймають [PERSON] , як свого рідного батька, тому суд доходить переконання, що усиновлення буде відповідати, насамперед, інтересам малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] . Приймаючи до уваги викладене, суд вважає можливим задовольнити заяву [PERSON] частково, визнати його усиновлювачем відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , тобто усиновити дітей, а також внести відповідні зміни до актів громадянського стану про народження, змінивши відомості про батька дітей, їх прізвищ та по - батькові. Разом із тим, не підлягає задоволенню вимога про зобов`язання органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, видати нові свідоцтва про народження дітей, з урахуванням зазначених змін, оскільки рішення суду про усиновлення підлягає безумовному виконанню, тому є підставою для самостійного внесення відповідних змін до актів громадянського стану та видачі нових свідоцтв про народження. Суд не може додатково зобов`язувати орган РАЦС видавати нові свідоцтва, оскільки з цього питання між сторонами не виник спір. До того ж суд не має права втручатись у дискреційні повноваження органу державної реєстрації актів цивільного стану. З цих підстав, заява [PERSON] підлягає до задоволення частково. Судовий збір у даній категорії справ не відшкодовується, тому суд вважає можливим віднести усі судові витрати на рахунок заявника.

Outcome: partial