Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Великоолександрівського районного суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Полонської міської ради Хмельницької області, Служба у справах дітей Понінківської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області про визначення місця проживання дітей. Позов обґрунтований тим, що з 04.10.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відносини між позивачем [PERSON] та відповідачем повністю зіпсувалися, вони фактично перестали проживати разом та не підтримують спільні інтереси сім`ї, не переймаються спільними проблемами, у них повністю зник спільний інтерес один до одного. Відповідач все частіше почав зловживати наркотичними засобами та перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння вчиняв насильницькі дії відносно позивача на очах у їхніх спільних неповнолітніх дітей. [PERSON] на шлях виправлення не став, знаходитися з ним поруч коли він перебуває в стані наркотичного сп`яніння є небезпечно. Враховуючи, що він і раніше мав проблеми із законом не може надати дітям самостійно належного догляду та уваги. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить вимоги позову задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить оголошення на веб-сайті «Судова влада». Представники третіх осіб: Служби у справах дітей Полонської міської ради Хмельницької області, Служби у справах дітей Понінківської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, вказуючи, що не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дослідивши всі обставини, викладені в позовній заяві, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 04.10.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Понінківської селищної ради Полонського району Хмельницької області, про що був складено відповідний актовий запис № 17 від 04.10.2013 року. В період шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони не проживають однією сім`єю. Відповідач не має власного житла, на разі він проживає на орендованій квартирі, куди час від часу привозить дітей. Позивач на даний час проживає у будинку своїх батьків, має офіційне місце роботи, тому може забезпечити своїм неповнолітнім дітям нормальний розвиток. Вона як мати дітей, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про них, створення для дітей належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дітей разом з нею. Представники Служби у справах дітей Понінківської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області виїздили по місцю проживання позивача, здійснили огляд будинку та не мають заперечень стосовного того, що діти будуть проживати з матір`ю. Згідно висновку Служби у справах дітей Понінківської селищної ради від 13.03.2024 року за № 489 на підставі рішення виконавчого комітету Понінківської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області вважають доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за її місцем реєстрації: [ADDRESS] . У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психологічного розвитку дитини. Частиною 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (МАМСНUR v UKRAINE, № 10383/09, § 100 ЄСПЛ від 16.07.2015). Таким чином, судом встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, що відповідно підтверджується висновком Служби у справах дітей Понінківської селищної ради від 13.03.2024 року, тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved