Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант» про зняття заборони відчуження нерухомого майна накладеного ухвалою суду від 18.09.2007. В обґрунтування позову зазначається, що позивач є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] та їй стало відомо про наявність заборон на відчуження вказаної вище квартири. Підставою для обтяження стала ухвала Корольовського районного суду м. Житомира від 18.09.2007 року. Позивач зазначила, що при зверненні до Корольовського ДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції їй надано відповідь про відсутність будь-яких виконавчих проваджень відносно неї, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Ухвалою від 25 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. Позивачем подано заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Ухвала про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами направлялась на адресу знаходження юридичної особи відповідача, однак повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст.3 ч.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.09.2023 [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] накладено заборону на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 18.09.2007 року у справі № 2-3499/07. З копії ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 18.09.2007 року у справі № 2-258/08 вбачається, що в межах розгляду справи за позовом ТОВ «Гарант» до [PERSON] про стягнення коштів заборонено вчиняти будь-які дії по відчуженню квартири [ADDRESS] . Відповідно до копії Заочного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04.06.2008 року частково задоволено позов ТОВ «Гарант» до [PERSON] про стягнення коштів, а саме стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Гарант» 2000,00 грн. за надані послуги, 1000,00 грн. штрафу,700 грн. пені та 91 грн. судових витрат сплачених при подачі позову до суду. З листа Корольовського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 04.08.2023 № 86028/23.25-23/19 вбачається, що станом на 04.08.2023 згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у Корольовському відділі державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції не перебувають виконавчі провадження, боржником по яких виступає [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . З листа Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 24.08.2023 № 64354 вбачається, що виконавчих документів про стягнення з [PERSON] на користь агентства «Гарант» за період з 15.05.2008 по 15.05.2011 на виконання до відділу не надходило. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст. 5 Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 зазначеного вище Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Таким чином, оскільки накладена заборона відчуження квартири [PERSON] порушує право позивача на вільне розпорядження своїм майном, зняття заборони відчуження майна не може бути проведена на загальних підставах, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та слід скасувати обтяження у вигляді заборони відчуження квартири.

Outcome: approved