Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

У лютому 2024 року ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" звернулося до суду із позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №2107277380425 від 13.03.2021 в розмірі 49630,20 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.03.2021 ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та [PERSON] уклали договір про надання фінансових послуг №2107277380425 "Стандартний". Відповідно до умов кредитного договору товариство надало відповідачу кредит без конкретної споживчої мети в розмірі 3000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Орієнтовний строк повернення кредиту 17 днів з моменту отримання кредиту, у разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів. Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у розмірі 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтованого строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 %; починаючи з 15 дня на 1,38%; починаючи з 30 дня - 2,65%; тип процентної ставки - фіксована. Граничний строк кредитування (строк дії договору) 1 рік. На виконання умов договору відповідачу перераховано грошові кошти на його рахунок у розмірі 3000 грн. 01.12.2021 між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір факторингу №1-12, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до позичальників, в тому числі і за договором про надання фінансових послуг №2107277380425 від 13.03.2021, боржник [PERSON] . У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги позивачу відповідно до договору №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором про надання фінансових послуг №2107277380425 від 13.03.2021, боржник [PERSON] . Загальний розмір заборгованості по поверненню грошових коштів та сплаті процентів за користування кредитом, пені, комісії та інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача станом на день подачі позову, становить 49630,20 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3000 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги - 46630,20 грн. Ухвалою суду від 13.02.2024 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, в позовній заяві позивач просить розгляд справи проводити за відсутності представника. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечують. У судове засідання, призначене на 04.03.2024, відповідач не з`явився, до суду повернувся конверт з відміткою про невручення рекомендованого листа у зв"язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідач у судові засідання, призначені на 18.03.2024 та 01.04.2024 не з"явився, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України), відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. З викладених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до заяви-анкети та договору про надання фінансових послуг № 2107277380425 від 13.03.2021, укладеного між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та [PERSON] , останньому надано кредит без споживчої мети в сумі 3000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Заявою-анкетою та пунктами 1.3, 1.4, 1.9 договору визначено, що орієнтовний строк повернення кредиту - 17 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані відсотки підлягають сплаті на 17 день з моменту отримання кредиту. Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у розмірі 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтованого строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 %; починаючи з 15 дня на 1,38%; починаючи з 30 дня - 2,65%; тип процентної ставки - фіксована. Граничний строк кредитування (строк дії договору) 1 рік. Згідно відповіді від 11.01.2022 ТОВ "ФК "ВЕР ФОР ПЕЙ" підтвердило ТОВ "Служба миттєвого кредитування" про здійснення на час запиту 22.03.2021 переказу грошових коштів: номер картки [NUMBER] , власник карти (емітент) банк COMMERCIAL BANK PRIVATBANK, категорія карти Visa, номер договору згідно інформації від кредиту 2107277380425, сума 3000, валюта UAH. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №2107277380425 від 13.03.2021, складеного ТОВ "Служба миттєвого кредитування", [PERSON] станом на 30.11.2021 має заборгованість в сумі 26 160 грн., яка складається із: тілі кредиту 3000 грн.; відсотків - 23160 грн. У розрахунку зазначено, що станом на 30.11.2021 заборгованість складала в розмірі 57739,50, яку зменшено на 31 579,50 грн. 01.12.2021 між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" (клієнт) та ТОВ "Вердикт Капітал" (фактор) укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого клієнт відступив за плату право грошової вимоги в сумі 60 168 947,00 грн., а фактор зобов"язується прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. Пунктом 6.1.4 даного договору сторони узгодили, що право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників (додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Згідно реєстру боржників до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021, ТОВ "Служба миттєвого кредитування" передало ТОВ "Вердикт Капітал" реєстр прав вимог щодо договорів, в тому числі і до боржника [PERSON] , номер договору 2107277380425 від 13.03.2021, в сумі 26 160,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 3000,00 грн., заборгованість по процентам - 23160,00 грн. З платіжного доручення № 307600018 від 03.12.2021 вбачається, що ТОВ "Вердикт\~Капітал" сплатило ТОВ "Служба миттєвого кредитування" згідно договору факторингу №1-12 від 01.12.2021, кошти в сумі 5 535 543,12 грн. 10.01.2023 між ТОВ "Вердикт Капітал" (первісний кредитор) та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" (новий кредитор) укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, у відповідності до умов якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за договорами позики (кредитними договорами) та сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором. Відповідно до реєстру боржників до договору №10-01/2023\~про відступлення\~(купівлю-продаж)\~прав вимоги\~від 10.01.2023\~та акта прийому - передачі реєстру боржників від 10.01.2023, ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" передано реєстр боржників кількістю 207307, у тому числі і до боржника [PERSON] , номер договору 2107277380425, в сумі 49 630,20 грн., з яких заборгованість за основним зобов"язанням - 3000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 46 630,20 грн. Згідно розрахунку заборгованості від 10.01.2023 складеного ТОВ "Вердикт Капітал" [PERSON] має заборгованість в сумі 49 630,20 грн., яка складається із: заборгованості по основній сумі кредиту - 3000,00 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 23 160,00 грн.; нарахованих відсотків зг.кр.дог. - 23470,20 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості складеного ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", [PERSON] станом на 11.01.2024, має заборгованість в сумі 49 630,20 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3000,00 грн.; заборгованості за відсотками - 46 630,20 грн., період нарахування - 10.01.2023 - 11.01.2024. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов"язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов"язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З положень частини першої та другої ст. 1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором\~факторингу (фінансування\~під відступлення\~права грошової\~вимоги)\~одна сторона\~(фактор)\~передає або\~зобов`язується\~передати грошові\~кошти в\~розпорядження другої\~сторони (клієнта)\~за плату\~(у\~будь-який\~передбачений договором\~спосіб),\~а клієнт\~відступає або\~зобов`язується\~відступити факторові\~своє право\~грошової вимоги\~до третьої\~особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст. 1078 ЦК України). Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 2107277380425 від 13.03.2021, позивач не надав належних доказів на підтвердження наявності у ТОВ "Вердикт Капітал", правонаступником якого є ТОВ "Коллект Центр" права вимоги до [PERSON] за спірним договором. 01.12.2021 між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" (клієнт) та ТОВ "Вердикт Капітал" (фактор) укладено договір факторингу №1-12, у відповідності до умов якого клієнт відступив за плату право грошової вимоги, а фактор зобов"язується прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. У п. 6.1.4 даного договору сторони узгодили, що право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників (Додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. У той же час, позивачем не надано суду доказів на підтвердження підписання між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та ТОВ "Вердикт Капітал" акту приймання-передавання реєстру боржників (Додатку № 2). Наявні в матеріалах справи: копія реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021, копія платіжного доручення № 307600018 від 03.12.2021, копія витягу з Додатку № 3 до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021, копія розрахунку заборгованості на дату відступлення права вимоги не є достатніми доказами переходу права вимоги відповідно до умов договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 (п.6.1.4) Відтак, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що ТОВ "Вердикт Капітал" у визначеному законом та договором порядку набув право грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансових послуг №2107277380425 від 13.03.2021. За відсутності належних доказів на підтвердження зазначених обставин подальше укладення ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Капітал" договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/23 від 10.01.2023, доказового значення не має. Крім того, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Як зазначено в договорі про надання фінансових послуг №2107277380425 від 13.03.2021, він укладений сторонами в електронній формі. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини першоїст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). У ч.1 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України "Про електронну комерцію"). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку, що "Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами". Всупереч встановлених вимог Закону України "Про електронну комерцію" суду не надано доказів, що відповідач з метою отримання кредитних коштів зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції - ТОВ "Служба миттєвого кредитування", ідентифікувався в такій, подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ "Служба миттєвого кредитування" надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який останній використав для підтвердження підписання кредитного договору. На підтвердження надання кредитних коштів [PERSON] , позивач надав суду лист ТОВ ФК "Вей Фор Пей" від 11.01.2022 про переказ грошових коштів на карту [NUMBER] в сумі 3000 грн., який не містить даних про особу на користь якої перераховано кошти. Крім того, в листі зазначено, що такі дані надаються на час запиту 22.03.2021, а інформацією про держателя банківської картки та про рух коштів по ній в повній мірі володіє банк-емітент картки. Наданим листом позивачем не підтверджено, що банківська картка належить боржнику [PERSON] , а кошти на таку картку перераховані 13.03.2021, а саме - у день укладання договору та початку нарахування відсотків за користування кредитом. Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Згідно пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження). За однотипними операціями банки можуть складати зведені меморіальні ордери відповідно до вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку з організації операційної діяльності в банках України, і внутрішніх процедур банку. Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника. Враховуючи вищезазначене слід дійти висновку, що лист ТОВ Фінансова компанія "Вей Фор Пей" від 11.01.2022, відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також Інструкції не є документом первинної бухгалтерської документації, не належать до будь-яких видів платіжних інструментів. Отже, позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних та допустимих доказів (письмових або електронних), які б відповідали вимогам щодо платіжних документів, та підтверджували факт перерахування ТОВ "Служба миттєвого кредитування" кредитних коштів на користь відповідача, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є доведеними. Верховний Суд в постанові від 17.12.2021 по справі № 278/2177/15-ц зробив висновок, що заборгованість за кредитом має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором. Крім того, за відсутності підтверджуючих даних про укладення саме [PERSON] 13.03.2021 договору про надання фінансових послуг №2107277380425, належності банківської картки останньому та перерахування 13.03.2021 на неї кредитних коштів в сумі 3000 грн., відомості зазначені в договорі та розрахунку заборгованості за даним договором суд не може вважати достовірними та такими, які підтверджують зазначені в них відомості, оскільки не підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, а тому викликають сумнів в їх достовірності. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір та витрати пов`язані із наданням правничої допомоги з відповідача не стягуються. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed