Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. У позовній заяві позивач посилається на те, що 23 травня 2020 року між нею, та відповідачем - [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який зареєстрований Ужгородським міським відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ). В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що між позивачем та відповідачем шлюбні відносини фактично припинені. За таких\~обставин вважає,\~що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, а від так шлюб укладений 23\~травня 2020 року між нею та відповідачем повинен бути розірваним. Зазначає, що після фактичного припинення між позивачем та відповідачем шлюбних відносин, їх син постійно проживає з позивачем. А тому вважає визначити місце проживання їх дитини з позивачем, оскільки дитина неповнолітня та потребує материнської уваги, піклування та догляду. Відповідач не забезпечує дитину матеріально, не бере участі в її вихованні, навчанні та розвитку, зовсім не піклується про її фізичний і моральний розвиток. На момент звернення до суду з цим позовом, між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати їх малолітню дитину. З огляду на викладене просила суд: шлюб між нею, [PERSON] , [INFO] та відповідачем - [PERSON] , [INFO] , який укладено 23 травня 2020 року та зареєстрований Ужгородський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), - розірвати; стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) на користь позивача [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, що підлягає індексації щорічно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення ним повноліття; визначити місце проживання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] з позивачем, матір`ю [PERSON] , [INFO] .. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.07.2023 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.11.2023\~року закрито підготовче провадження та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник органу опіки\~та піклування\~Середнянської селищної\~ради в судове засідання не з`явився, хоча про час там місце засідання був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2020 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23.05.2020 року. Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, наявною в матеріалах справи, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.11.2020 року Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачкою та відповідачем не склалось, шлюбних стосунків вони не підтримують, даний шлюб існує тільки формально. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Що стосується питання визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з довідкою виданою Середнянською селищною радою №106 від 26.04.2023 слідує, що [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] . Склад сім`ї: син [PERSON] , [INFO] ; Чоловік [PERSON] , [INFO] . Чоловік , [PERSON] , з сім`єю тривалий час не проживає, не веде спільний побут, у вихованні дитини участі не приймає. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 06.06.2023 року, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . У Декларації прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів с. 3 Конвенції ООН про права дитини (конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ (798-12) від 27.02.1991 р. дата підписання Україною: 21 лютого 1990 року, набуття чинності для України: 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З огляду на викладене, суд приймає до уваги, що згідно з поданою заявою відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , разом з матір`ю, а також висновок органу опіки та піклування, та доходить висновку за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Згідно із\~статтею 180 Сімейного кодексу України\~ батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500,00 грн. щомісячно. При цьому відповідач, відповідно до поданої заяви, проти розміру аліментів не заперечує У відповідності до ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2024 рік»\~встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні, дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, вік дитини, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у нього аліментних зобов`язань, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500,00 грн., щомісячно починаючи із дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. З огляду на вищевказане заявлені вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у розмірі 2\~147,20 грн.

Outcome: approved