Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

У січні 2023 році [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18.07.2009 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений актовий запис за № 1068 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . За час перебування в шлюбі сторонами набуто право власності на наступне майно: - автомобіль Suzuki NEW SX4 куз. № [NUMBER] , 2019 року випуску; автомобіль INFINITI FX35 куз. № [NUMBER] , 2004 року випуску; автомобіль INFINITI G37 куз. № [NUMBER] , 2011 року випуску; двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 55,6 кв. м.; гараж, розташований на першому поверсі будинку [ADDRESS] , загальна площа 39,20 кв. м. Однак сімейне життя у позивача з відповідачем не склалося і у травні 2022 позивач звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2023 шлюб розірваний. Сторони не досягли домовленостей щодо поділу спільного майна подружжя, що має наслідком звернення позивачки до суду. 12.01.2023 ухвалою суду було відкрито провадження, в порядку загального позовного провадження. 10.01.2023 позивачем подано до суду клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль Suzuki NEW SX4 куз. № [NUMBER] , 2019 року випуску; автомобіль INFINITI FX35 куз. № [NUMBER] , 2004 року випуску; автомобіль INFINITI G37 куз. № [NUMBER] , 2011 року випуску, заборону відчуження вказаних автомобілів у будь-який спосіб. Ухвалою суду від 12.01.2023 клопотання задоволено частково, а саме накладений арешт на автомобіль INFINITI FX35 куз. № [NUMBER] , 2004 року випуску; автомобіль INFINITI G37 куз. № [NUMBER] , 2011 року випуску. 09.04.2023 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому він вказав, що позовні вимоги визнає частково, а саме згоден визнати за [PERSON] право власності на частини квартири за адресою: [ADDRESS] ; та на автомобіль INFINITI FX35 куз. № [NUMBER] , 2004 року випуску. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 100 053 грн. як різницю у вартості автомобіля INFINITI FX35 куз. № [NUMBER] , 2004 року випуску та у вартості гаражного боксу № [NUMBER] . Виділити [PERSON] у власність автомобіль Suzuki NEW SX4 куз. № [NUMBER] , 2019 року випуску, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 348 671,17грн. в рахунок грошової компенсації вартості частки автомобіля Suzuki NEW SX4 куз. № [NUMBER] , 2019 року випуску. 09.04.2023 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя. 10.04.2023 протокольним рішенням прийнята до провадження зустрічна позовна заява та об`єднано в одне провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та про поділ спільного майна подружжя. Так, за час перебування в шлюбі сторонами набуто право власності на наступне майно: - автомобіль Suzuki NEW SX4 куз. № [NUMBER] , 2019 року випуску; автомобіль INFINITI FX35 куз. № [NUMBER] , 2004 року випуску; автомобіль INFINITI G37 куз. № [NUMBER] , 2011 року випуску; двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 55,6 кв. м.; гараж, розташований на першому поверсі будинку [ADDRESS] , загальна площа 39,20 кв. м. Однак сімейне життя у позивача з відповідачем не склалося і у травні 2022 позивач звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2023 шлюб розірваний. Враховуючи принцип рівності подружжя в питанні поділу спільного майна, обсяг набутого майна у шлюбі та його вартість, позивач просить суд поділити спільне майно у наступний спосіб: За позивачем визнати право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 55,60 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оціночна вартість якої станом на 22.12.2022 становить 1 389 646,57 грн. і автомобіль марки INFINITI FX35 куз. № [NUMBER] , 2004 року випуску, середня ринкова вартість становить 357 053,00 грн. За відповідачем визнати право власності на гараж загальною площею 39,20 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , Автогаражний кооператив по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Північ», ринкова вартість якого складає 257 000,00 грн., автомобіль Suzuki NEW SX4 куз. № [NUMBER] , 2019 року випуску, середня ринкова вартість якого становить 697 342,33 грн. і автомобіль INFINITI G37 куз. № [NUMBER] , 2011 року випуску, середня ринкова вартість якого становить 498 167,00 грн. Відповідач за первинним позов та позивач за зустрічним позовом просить суд поділити спільне майно у наступний спосіб: За [PERSON] визнати автомобіль INFINITI G37 куз. № [NUMBER] , 2011 року випуску. В порядку поділу спільного майна подружжя: Визнати за [PERSON] право власності на частки квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , також право власності на автомобіль INFINITI FX35 куз. № [NUMBER] , 2004 року випуску; За [PERSON] право власності на частку квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на гаражний бокс № [NUMBER] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , Автогаражний кооператив по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Північ». Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 100 053 грн. як різницю у вартості автомобіля INFINITI FX35 куз. № [NUMBER] , 2004 року випуску та у вартості гаражного боксу № [NUMBER] . Виділити [PERSON] у власність автомобіль Suzuki NEW SX4 куз. № [NUMBER] , 2019 року випуску, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 348 671,17грн. в рахунок грошової компенсації вартості частки автомобіля Suzuki NEW SX4 куз. № [NUMBER] , 2019 року випуску. 28.03.2023 на адресу суду надійшли пояснення позивача, в яких вона вказує, що заперечує щодо стягнення з неї грошової компенсації , оскільки чинним законодавством не встановлено приписів, згідно з яких суд може зобов`язати іншу сторону без її згоди здійснити грошову компенсацію. Так, вказана вимога [PERSON] обгрунтовує посиланням на ч. 2, 4 ст. 71 СК України. Однак позивач вважає що відповідач помилково трактує зазначені у цій статті положення. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України встановлено, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. А відповідно до ч. 4 присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Позивач не заперечує щодо поділу двокімнатної квартири, шляхом визнання права власності по частки, позовні вимоги щодо визнання за позивачем право власності на квартиру не підтримує. При вирішенні питання про поділ автомобіля INFINITI FX35 куз. № [NUMBER] , 2004 року випуску та гаражного боксу № [NUMBER] , прошу врахувати, що положення частини 4, 5 ст. 71 СК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин і здійснити поділ або шляхом визнання за позивачем права власності на автомобіль, а за відповідачем - на гаражний бокс № [NUMBER] без стягнення грошової компенсації, або здійснити поділ із визначенням ідеальних часток подружжя в цьому майні шляхом визнання права власності по частки за кожним з подружжя. В судовому засіданні позивач та представник позивача частково підтримали свої позовні вимоги, заперечувала частково щодо вимог [PERSON] не погодилась на грошову компенсацію. Погодилася щодо поділу двокімнатної квартири, шляхом визнання права власності по частки кожному із подружжя. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача підтримав вимоги зустрічної позовної заяви, щодо вимог [PERSON] заперечував частково. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 18.07.2009 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений актовий запис за № 1068 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . За час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами набуто право власності на наступне майно: - автомобіль Suzuki NEW SX4 куз. № [NUMBER] , 2019 року випуску; автомобіль INFINITI FX35 куз. № [NUMBER] , 2004 року випуску; автомобіль INFINITI G37 куз. № [NUMBER] , 2011 року випуску; двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 55,6 кв. м.; гараж, розташований на першому поверсі будинку [ADDRESS] , ряд № [NUMBER] , загальна площа 39,20 кв. м. У травні 2022 позивач звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.01.2023 шлюб розірваний. Так, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Також, варто вказати, що згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (перше речення абзацу 2 частини 1 статті 71 Кодексу). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно ч.4 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. На вимогу ч.5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об`єктом спільної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно ст. 71 СК України у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності такої кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям. У постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 369/7613/17, від 09 червня 2021 року в справі № 523/15462/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 127/7830/17 наголошується: «... вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності». Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Так із всього обсягу придбаного під час шлюбу майна - відповідач, позивач за зустрічним позовом, просить суд визнати за ним право приватної власності на автомобіль INFINITI G37 куз. № [NUMBER] , 2011 року випуску за [PERSON] , оскілдьки вказаний автомобіль був придбаний за час іх окремого проживання у звязку з припиненням шлюбних відносин. В свою чергу позивачка вказану обставину заперечує, зазначаючи, що в момент придбання даного автомобіля, позивачка та відповідач проживали разом та він навіть казав, що цей автомобіль їй подарунок. Вказану обставину відповідач не спростував, пояснив, що він дійсно розраховував налагодити сімейні відносини. Кошти за які ним придбано автомобіль - це накопичення із заробітної плати. Враховуючи надані особіисті пояснення позивача та відповідача, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання право приватної власності на автомобіль INFINITI G37 куз. № [NUMBER] , 2011 року випуску за [PERSON] не доведені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають, тому вказаний автомобіль визнається спільним сумісним майном подружжя. Так, з врахуванням зазначених норм, оскільки сторони не можуть досягнули самостійної згоди щодо поділу майна, та позивач не погоджується на грошову компенсацію запропоновану відповідачем, враховуючи оціночну вартість майна, суд вважає, що спільне майно подружжя повинно бути поділено наступним чином, а саме: - визнати двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 55,6 кв. м. спільною сумісною власністю подружжя; -в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 55,6 кв. м.; - в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 55,6 кв. м.; - визнати право власності на автомобіль INFINITI FX35 куз. № [NUMBER] , 2004 року випуску за [PERSON] - визнати право власності на автомобіль Suzuki NEW SX4 куз. № [NUMBER] , 2019 року випуску за [PERSON] - визнати право власності на гаражний бокс № [NUMBER] площею 39,20 кв. м. поверх 1, ряд № [NUMBER] , що розташований за адресою: [ADDRESS] на території автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Північ» за [PERSON] - визнати право власності на автомобіль INFINITI G37 куз. № [NUMBER] , 2011 року випуску за [PERSON] . З врахуванням зазначеного, на думку суду, такий розподіл майна по відношенню до сторін буде справедливими, відповідатиме інтересам осіб та не буде порушувати їх прав. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги позовної заяви [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial