Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

У січні 2024 року Гайова А.С. в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулась в суд з цим позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 21902,33 грн за кредитним договором № 101366182 та судові витрати. Стислий виклад позиції позивача. 26.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та [PERSON] було укладено кредитний Договір № 101366182 із використанням одноразового пароля, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 6000 грн, шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок, строком на 30 днів, проте відповідачем не були виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є порушенням законодавства. 13.10.2021 між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 10Т (далі - Договір), відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитним договором, у тому числі і за Договором споживчого кредиту №101366182 від 26.06.202. Отже, ТОВя «Діджи Фінанс» є новим кредитором та набуло право вимоги до відповідача. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою, її сума становить 21902,33 грн, з яких 5529 грн - заборгованість за тілом кредиту; 16373,33 грн - заборгованість за відсотками. Посилаючись на вищевикладене представник позивача просила стягнути з відповідача вищевказані суми за кредитними договорами. Стислий виклад позиції відповідача. Відзив на позов відповідач не подавав. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 15.11.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Як вбачається з довідок про доставку електронного документу представник позивача 12.02.2024 отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідно до позовної заяви представник позивача просив розгляд справи проводити за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач та третя особа, яким копія позовної заяви разом з доданими документами, відповідно до ч.7 ст. 43 ЦПК України, були надіслані представником позивача отримали копію ухвали про відкриття провадження у справі 12.02.2024 що стверджується довідками про доставку електронного листа (а.с.54, 55). Відповідач був вчасно повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подавав, відзиву на позовну заяву та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надіслав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі частини п`ятої статті 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та третьої особи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом. Відповідно до Договору про споживчий кредит № 101366182 від 26.06.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с.6-9) відповідач отримав кредит в розмірі 6000 грн, строком на 30 днів. Відповідачем він підписаний електронним підписом 29.06.2021 (а.с.9 зворот). Укладений договір складається з графіку платежів за договором про споживчий кредит, паспорту споживчого кредиту № 101366182 та анкети - заяви на кредит (а.с.10 зворот - 12). Платіжним дорученням №29211599 від 26 червня 2021 року (а.с.15) підтверджується перерахування коштів відповідачу в сумі 6000 грн 00 коп. Згідно копії договору факторингу укладеного 13.10.2021 між ТОВ «Міолан» та ТОВ«Діджи Фінанс» №10 - ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитним договором, у тому числі і за Договором про споживчий кредит №101366182 від 26.06.2021(а.с.17-19). Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором кредитної лінії № 101366182 сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою, її сума становить 21902,33 грн, з яких 5529 грн - заборгованість за тілом кредиту; 16373,33 грн - заборгованість за відсотками (а.с.16). Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ,фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.20, зворот-21) підтверджується,що ТОВ «ДіджиФінанс» є юридичною особою,зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на надання фінансових послуг (а.с.20 зворот -21). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Мотиви суду. Норми права, які застосовані судом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як визначається ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦПК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19, від 16.12.2020 у справі № 561/77/19. З моменту отримання права вимоги до відповідача за кредитним договором ТОВ «Діджи Фінанс» не здійснювало нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості відповідача. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, встановив, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взяті на себе зобов`язання перед фактором ТОВ «Діджи Фінанс», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним між відповідачем і первісним кредитором, а тому приходить до висновку, що заборгованість за тілом кредиту та відсотками на загальну суму 21902,33 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача, понесені ним при подачі позовної заяви до суду 2147,20 грн (а.с.15 зворот) та витрати на професійну правничу допомогу 6000 грн (а.с.21 зворот, 25) підлягають стягненню з відповідача в повному розмірі. При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд звернув увагу на таке. У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. На підставі викладеного,

Outcome: approved