Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом, в якому просив суд визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частці кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 20.07.1993 року; внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.11.2003 року державним нотаріусом Дворко Т.Г., зазначивши, що спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з 1/3 частини квартири; визнати право власності на підставі зміненого свідоцтва про право на спадщину за законом, за [PERSON] 4/9 частки, [PERSON] 4/9 частки, за [PERSON] 1/9 частка. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що батько позивача [PERSON] на підставі п.п. 30 п.1 Рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів № 263 від 20.07.1993 року отримав в особисту власність на сім`ю з трьох чоловік квартиру [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення було видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 20.07.1993 року, в якому помилково було зазначено двох власників [PERSON] та його дружину [PERSON] , без зазначення часток у праві спільної власності на майно. Таким чином у свідоцтві № [NUMBER] від 20.07.1993 року було допущено помилку у визначенні кола співвласників квартири. Відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради народних депутатів № 142 від 05.04.1994 року до рішення № 263, були внесені зміни, зокрема в п. 124 вказано, що окрім [PERSON] право на приватизацію квартири отримали також члени його родини [PERSON] та [PERSON] 26.12.2022 року до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 20.07.1993 року начальником КП БМР «Служба приватизації державного житлового фонду» здійснено виправлення, шляхом внесення до нього відомостей про позивача як третього власника квартири, а також внесено доповнення щодо розміру часток співвласників у квартирі по 1\\3 частці на кожного співвласника. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру\~ [ADDRESS] , та із заявами про прийняття спадщини звернулись: [PERSON] , позивач та відповідач [PERSON] , як онук померлого. Спадкоємцями для оформлення спадщини було надано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 20.07.1993 року у невиправленому вигляді, та на підставі поданих документів нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.11.2003 року, в якому зазначено, що до складу спадкового майна входить 1/2 частка квартири, та відповідно здійснено розподіл на трьох спадкоємців по 1/6 частці спадкового майна. Позивач зазначає, що нотаріусом помилково при виготовленні свідоцтва про право на спадщину за законом було визначено склад спадщини, як 1/2 частка, замість\~ 1/3 частки, а тому розмір часток успадкованих кожним спадкодавцем становить 1/9 частина, а не 1/6. На момент оформлення спадкових прав спадкоємці фактично володіли наступним розміром часток: 4/9 часток [PERSON] ; 4/9 часток [PERSON] ; 1/9 частка [PERSON] [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка після своєї смерті залишила заповіт від 21.11.2003 року, згідно якого заповіла все своє майно позивачу, який звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, однак отримав відмову. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована невідповідністю часток у документі, що посвідчує право власності на належність майна спадкодавцеві, зокрема частка померлої [PERSON] складає 1/3 замість 1/2, як зазначено у свідоцтві про право власності № [NUMBER] , також частка померлої повинна складати 1/9 замість 1/6, як зазначено у свідоцтві про право на спадщину. У зв`язку з неможливістю оформити спадкові права за заповітом після померлої [PERSON] внаслідок неправильного визначення часток у власності на спірну квартиру, позивач звертається до суду за захистом своїх прав. 21.02.2024 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить визначити, що частка померлого [INFO] [PERSON] у праві спільної часткової власності на спірну квартиру становила 1/3 частину на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.11.2003 року; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] , [PERSON] на 1/6 частку (у кожного) квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 8/9 часток спірної квартири; визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/9 частку спірної квартири. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді від 11.12.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 35-36). Ухвалою судді від 11.12.2023р. витребувано копію спадкової справи № 351, заведеної після померлого [PERSON] , спадкової справи № 180 заведеної після померлої [PERSON] (а.с. 37). 13.02.2024р. на адресу суду надійшов лист від Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори про розгляд справи за відсутності їхнього представника, щодо вирішення спору поклалися на розсуд суду (а.с. 49). 21.02.2024р. на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача [PERSON] \~ про долучення до матеріалів справи позовної заяви в новій редакції (а.с. 53-59). 22.02.2024р. на виконання вимог ухвали суду надійшли матеріли спадкових справ (а.с. 60-165). 27.02.2024р. відповідач [PERSON] подав клопотання про проведення підготовчого засідання за його відсутності, проти закриття підготовчого провадження не заперечив (а.с. 166). 27.02.2024 представник позивача [PERSON] подав клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті (а.с. 167). Ухвалою суду від 27.02.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті (а.с. 169-170). Позивач в судове засідання не з`явився, 20.03.2024р. представник позивача [PERSON] подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, просив задовольнити позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, 15.03.2024 [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги уточненої позовної заяви визнав. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] являється сином [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів № 263 від 20.07.1993 року «Про передачу в особисту власність державних квартир громадянам міста» вирішено передати в особисту власність квартиру [ADDRESS] гр. [PERSON] , який проживає в даній квартирі з сім`єю з трьох чоловік, які дали згоду на придбання квартири в особисту власність (а.с. 11). Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів № 142 від 05.05.1994 року «Про внесення доповнень до рішень міськвиконкому з питань приватизації житла виданих в період з 22.02.1992 по 01.09.1993» вирішено доповнити рішення виконкому № 263\~ від 20.07.1993, з відміткою членів сім`ї, які являлись співвласниками квартир та будинків на час їх приватизації [PERSON] ; [PERSON] (а.с. 12). З листа КП БМР «Служба приватизації державного житлового фонду» № 61 від 26.12.2022р. вбачається, що квартира\~ [ADDRESS] приватизована на гр. [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка. Квартира приватизована згідно з рішенням виконкому БМР від 20.07.1993 року № 263 та згідно з рішенням виконкому БМР від 05.05.1994 року № 142 «Про внесення доповнень до рішень міськвиконкому з питань приватизації житла виданих в період з 22.02.1992 по 01.09.1993»\~ (а.с. 13). Встановлено, що [PERSON] та членам його сім`ї видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 20.07.1993 року, а саме на квартиру [ADDRESS] . (а.с. 14). Однак, станом на дату видачі вказаного свідоцтва членом сім`ї було записано лише дружину [PERSON] [PERSON] . Та лише 26.12.2022 року було внесено виправлення до вказаного свідоцтва, а саме доповнено члена сім`ї [PERSON] , та зазначені частки кожного співвласника (по 1/3 частці). Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.05.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського МУЮ Київської області (а.с. 19). Встановлено, що 19.11.2003 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г. видано свідоцтво про право на спадщину, з якого вбачається, що спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з : 1/2 частини квартири [ADDRESS] , спадкоємцями майна гр. [PERSON] , є, в рівних частках кожний: дружина - [PERSON] , син [PERSON] , внук [PERSON] (а.с. 20). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували на підставі свідоцтва про право на спадщину по 1/6 частці у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2604253 від 20.01.2004 року (а.с. 21). Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 23). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, посвідчений 21.11.2003 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г.,\~ яким заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 22). Позивач з метою оформлення спадкових прав після смерті своєї матері [PERSON] звернувся до нотаріальної контори, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із невідповідністю часток у документі, що посвідчує право власності про належність майна спадкодавцеві, а саме: згідно свідоцтва про право власності № [NUMBER] частка [PERSON] складає 1/3 замість1/2; згідно свідоцтва про право на спадщину за законом частка\~ [PERSON] повинна складати 1/9 замість 1/6.(а.с. 25-26) ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частина 3 ст. 355 ЦК України передбачає, що право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 ЦК України). За ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У разі ж спільної сумісної власності, частки взагалі не визначаються (ч. 1 ст. 368 ЦК України), але при виділі частки з майна, що є у спільній сумісній власності, кимсь із співвласників, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України). Відповідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як передбачено п. 4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно роз`яснень даних у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Так, встановленим є те, що свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 20.07.1993 року було видано [PERSON] та його дружині [PERSON] , однак без зазначення відомостей про ще одного співвласника [PERSON] та не було вказано розміру часток, належних кожному співвласнику. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] та позивачу [PERSON] 26.12.2022 року до свідоцтва\~ № [NUMBER] від 20.07.1993 року начальником КП БМР «Служба приватизації державного житлового фонду» Бринюк Т. було здійснено виправлення шляхом внесення до нього відомостей про позивача як третього співвласника квартири, а також внесено доповнення щодо розміру часток співвласників у квартирі по 1/3 частці. Також вказаний факт підтверджується довідкою від 26.12.2022, з якої вбачається, що вказана квартира приватизована на гр. [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка. Однак, після смерті [PERSON] , спадкоємцям було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з : 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва на право власності на житло виданого Білоцерківським міськвиконкомом 20.07.1993 року за № 4887 та зареєстрованого в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації 23.08.1993 за реєстром № 10984. Тобто, у зв`язку із тим, що державному нотаріусу для оформлення спадкових прав було надано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] у редакції від 20.07.1993 року, де було помилково зазначено два співвласники, то нотаріус, виходячи із принципу рівності часток спільних сумісних власників майна, визначила, що спадкове майно становить\~ 1/2 частину квартири. Хоча, досліджені письмові докази в матеріалах даної справи дають можливість стверджувати, що після смерті [PERSON] спадщина відкрилася тільки на 1/3 частину спірної квартири, коли інші частки квартири (по 1/3) належали позивачу та [PERSON] , в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що оскаржене свідоцтво про право на спадщину за законом видано з порушенням вимог закону. Таким чином, на підставі ст. 1301 ЦК України, вказане свідоцтво з метою захисту порушених прав позивачів підлягає визнанню недійсним, оскільки спадкодавцю належала тільки 1/3 частина квартири, яку спадкоємці : позивач, відповідач та [PERSON] мали право успадкувати та отримали б у власність по 1/9 частині квартири. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Так, підлягає скасуванню державна реєстрація права власності позивача та відповідача на 1/6 частку (кожного) у квартирі [ADDRESS] , зареєстрована 20.01.2004 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.11.2003 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г. Що стосується позовних вимог про визначення частки померлого [PERSON] у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). \~\~ З урахуванням зазначеного, суд вважає, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. Окрім того, із свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] у редакції від 26.12.2022 року, з доповненнями внесеними начальником служби приватизації, чітко визначено розмір частки померлого [PERSON] , яка становить 1/3 частка. Вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Так, як було встановлено, 15.11.2022 року позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] , однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через невідповідність часток у документі, що посвідчує право власності про належність майна спадкодавцеві, а саме: згідно свідоцтва про право власності № [NUMBER] частка [PERSON] складає 1/3 частку замість помилково визначеної 1/2 частки; згідно свідоцтва про право на спадщину за законом частка\~ [PERSON] повинна складати 1/9 частку замість 1/6 частки. У зв`язку із наявною помилкою у визначенні часток у правовстановлюючих документах, позивач позбавлений можливості оформити спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року по справі № 346/5216/18 зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст. 392ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Так, позивачу на підставі свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] належить 1/3 частина квартира. У зв`язку із скасуванням свідоцтва про право на спадщину від 19.11.2003 року, позивачу та відповідачу належить по 1/9 частині спадкового майна (а не\~ по 1/6 частині). Оскільки [PERSON] згідно свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] мала\~ у власності 1/3 частку (а не 1/2), успадкувала після смерті [PERSON] 1/9 частку (а не 1/6), то на момент відкриття спадщини їй належало 4/9 частин спірної квартири, які має право успадкувати позивач. А тому, суд вважає, що підлягає до задоволення позовна вимога щодо визнання права спільної часткової власності на 8/9 частин квартири [ADDRESS] за позивачем, які складаються з 1/3 частини на підставі свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] , 1/9 частини як спадкове майно після спадкодавця [PERSON] ; 4/9 частин, як спадкове майно після смерті [PERSON] на підставі заповіту від 21.11.2003 року. З огляду наведеного, частка відповідача [PERSON] у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/9 частину вказаної квартири, як спадкове майно після спадкодавця [PERSON] .

Outcome: partial