Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де просила ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 60726 грн. 62 коп. та судовий збір. На обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 03.06.2017. Рішенням суду шлюб розірвано. В шлюбі вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . За рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.04.2018 з відповідача стягуються на її користь аліменти на утримання дитини. Вказала, що дочка проживає разом з нею, відповідач життям дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у вихованні дочки, останній раз відповідач бачив дочку, коли тій було два місяці. Зазначила, що дочка не знає батька, оскільки жодного разу його не бачила. Відповідач матеріальної допомоги також не надає, не сплачує аліменти, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість. За її розрахунками сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на її корить складає 60726 грн. 62 коп. З урахуванням викладеного просила позовні вимоги задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розгляд справи проводити у її відсутність та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином у порядку, встановленому ЦПК. Відзиву на позову заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, як органу опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] підтримує. Представник третьої особи Служби у справах дітей Кременчуцької районної військової адміністрації Полтавської області у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду листа, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутність та прийняти рішення в інтересах малолітньої дитини. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.07.2017, який було розірвано заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.11.2018. В шлюбі сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно з судовим наказом Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавсьокї області від 11.04.2018 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття. З світлокопії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 20.08.2020 позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та прийняла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 29.01.2024 за № 188, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . При складенні висновку органом опіки обстежено умови проживання малолітньої дитини, встановлено, що дитина проживає з матір`ю, забезпечена усім необхідним, батька, [PERSON] , не пам`ятає. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, ві н ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених вищезазначеною статтею. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п.16 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). В ході розгляду справи було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки, оскільки не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для його виховання, не спілкується з дитиною, тобто свідомо нехтує своїми ьаьківськими обов`язками. Відповідачем [PERSON] не спростовано відсутності поважних причин ухилення від здійснення батьківських обов`язків відносно дочки [PERSON] . З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, що проявляється у відсутності його піклування про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, відсутності інтересу до спілкування з дитиною суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені по несплаті аліментів, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області перебуває виконавче провадження з примусового виконання судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів за період з березня 2018 року по квітень 2023 року складає 184022 грн. 76 коп. Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Відповідно до ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання, її завданням є сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Згідно абзацу 1 ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним прострочениммісячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 754/4461/21. Відповідач не довів, що він є невинуватим у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Наданий позивачем розрахунок обчислений вірно, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку, кількості днів та 1%, та не спростований відповідачем. Оскільки розмір пені не перевищує загальну суму заборгованості, позивач обґрунтовано просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 60726 грн. 62 коп. коп. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір при подачі позову до суду у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved