Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

У січні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Святошинського районного суду м. Києва про зняття арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , іншими співвласниками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.10.2023 року, зареєстровано обтяження у вигляді арешту, реєстраційний номер 1398800, зареєстрований 21.10.2004 за №1398800 Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови 312/2, 22.07.2003 року відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському районі. 15.12.2023 року позивачем була отримана відповідь з Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Київ), відповідно до якої позивача знов повідомили, що виконавче провадження на підставі якого було знищено та зняти арешт можливо за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд зняти арешт, реєстраційний номер 1398800, зареєстрований 21.10.2004 року за номер №1398800, реєстратор Дванадцята київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження постанва, 312/2, 22.07.2003 року Державна виконавча служба у Ленінградському районі м. Києва, власник [PERSON] , архівний номер 5811219КIEV12, архівна дата 25.07.2003, дата виникнення 25.07.2003 року, № реєстра 197375-2406, внутрішній номер АС01663А28F42F2C3859. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 12.01.2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта отримана інформація стосовно громадянина [PERSON] - що відносно нього Відділом державної виконавчої служби у Ленінградському районі було накладено арешт всього нерухомого майна від 21.10.2004 року за № 1398800. В грудні 2023 року позивач звернувся до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про скасування арешту на все майно накладене на підставі постанови 312/2, 22.07.2003 року. Листом, 15.12.2023 року позивачу повідомлено, що виконавче провадження на підставі якого було накладено арешт було знищено та зняти арешт можливо виключно за рішенням суду. Згідно ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За ст. 15 Цивільного кодексу України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 317 Цивільного кодексу України Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна, будь-які, дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. В ст. 321 Цивільного кодексу України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладені обставини, правові норми, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved