Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

28.02.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 18.07.2004 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, про що Поворською сільською радою Ковельського району Волинської області було зроблено відповідний актовий запис за № 08 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народились діти - син [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Шлюб існує формально. Примирення та збереження шлюбу неможливе. Просив шлюб розірвати. До початку судового засідання позивач подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності. До початку судового засідання відповідачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , 18.07.2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Поворською сільською радою Ковельського району Волинської області, про що складено відповідний актовий запис № 08. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с. 5). Від шлюбу у сторін народилась діти - донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а.с.6-8). Встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільно господарство, кожен з них живе своїм окремим життям, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частини 3, 4 ст. 56 СК України вказують, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, наполягання позивача на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася, а збереження сім`ї є неможливим. Виходячи з викладеного, давши оцінку обставинам справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та шлюб між сторонами розірвати. Судові витрати по справі позивач просить залишити за ним, а тому підстав для їх розподілу між сторонами на підставі ст. 141 ЦПК України суд не вбачає. На підставі ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105, ч.1 ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved