Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

08.09.2023 позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом і просив стягнути з відповідача на його користь кошти ( борг) у сумі 7500 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день подання позову становить 274264, 50 грн, а також судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 13.08.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір про спільну діяльність. За умовами договору про спільну діяльність сторони зобов`язалися шляхом об`єднання майна і зусиль спільно діяти в сфері розведення, вирощування та реалізації водної флори, проведення спортивного рибальства, свійських птахів та домашніх тварин для досягнення наступних спільних господарських цілей: покращення стану флори та фауни, благоустрою прилеглої території із запровадженням новітніх технологій. Згідно з договором про спільну діяльність позивачем передавалися зариблені ставки, вартість товару (риби в ставках) між сторонами договору була визначена у сумі 22500 доларів США. Відповідач, як сторона договору, взяв особисто на себе зобов`язання сплатити позивачу кошти в сумі 22500 доларів США, про що особисто склав розписку 13.08.2020, в якій вказав, що зобов`язується згідно з договором про спільну діяльність з [PERSON] від 13.08.2020 сплатити до 30.09.2020 7500 доларів США і до 30.11.2020 15000 доларів США. Однак відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань по сплаті коштів, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 14.09.2023 ухвалою суду було відмовлено у відкритті провадження у справі та роз`яснено, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду. 02.01.2024 Сумським апеляційним судом скасовано ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.09.2023 і направлено справу для продовження розгляду до Охтирського міськрайонного суду Сумської області. 11.01.2024 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. 23.01.2024 року відповідач отримав копію позовної заяви з ухвалою про відкриття провадження у справі. 28.02.2024 підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позов підтримав, з наведених в позовній заяві підстав, просив вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в суд не з`явився, відзиву в установлений законом строк не подав, будь-яких заяв від нього не надійшло. Беручи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 13.08.2020 року між [PERSON] , [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір про спільну діяльність, термін дії якого до 13.08.2050 року. ФОП [PERSON] взяв на себе зобов`язання по сплаті коштів в сумі 7500 доларів США, згідно договору про спільну діяльність з [PERSON] , про що склав особисту розписку від 13.08.2020 року, згідно якої зобов`язується виплатити кошти в строк до 30.09.2020 року . В установлений розпискою строк відповідач свої зобов`язання не виконав, кошти позивачу не повернуті. Відповідно до частини першої статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525\~ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених частиною другою статті 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо). Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 583/97/19, провадження, № 61-13172св19, а також зі змістом статті 545 ЦК України. З огляду на викладене, суд на підставі\~наданої [PERSON] розписки від 13.08.2020 року дійшов висновку про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки наявна у позивача розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача коштів в сумі 7500 доларів США. Розписка містить всі відомості, які ідентифікують особу позивача та позичальника [PERSON] , в якій указано його паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу проживання. Доказів того, що позивач неправомірно заволодів цією розпискою суду не надано. Доказів повернення коштів за борговою розпискою [PERSON] суду не надав. Відповідно до частини першої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, оскільки у строк до 30.09.2020 року відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, чим порушив права позивача, а тому суд дійшов, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що маються законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача боргу в розмірі 7500 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день звернення до суду еквівалентно\~становить 274264, 50 грн. На підставі\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2742,65 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved