Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до\~ суду\~ з позовом в якому просив стягнути з [PERSON] шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 84954,65 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 02.08.2021 року між ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ТОВ «ОТП Лізінг» було укладено страховий сертифікат № 3001/294/126743 до генерального договору 3001/394/000001. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядження транспортним засобом «MAN», державний номер [NUMBER] . У відповідності до умов Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 29.08.2021 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом «MAN» державний номерний знак [NUMBER] , допустив зіткнення з транспортним засобом «MAN» державний номерний знак [NUMBER] з напівпричепом «Pezzaioli» державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови суду [PERSON] визнано винним у настанні ЖТП та притягнуто за ст. 124 КУпАП. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти. ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 212454,65 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована АТ «СГ «ТАС» за полісом № АТ588111, то ПрАТ «СК «Універсальна» відшкодувала страхове відшкодування в розмірі 127500,00 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 84954,65 грн. Вказану суму просять стягнути з відповідача, а також відшкодувати судові витрати. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 02.10.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що він є неналежним відповідачем у даному спорі, оскільки він працює водієм автотранспортних механічних засобів в ФОП [PERSON] та на момент вчинення ДТП він виконував свої службові обов`язки. Позовній вимоги є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами. 17.10.2023 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що шкода відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно довідки поліції № 3021242420836399 та протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , зазначено, що власником транспортного засобу «MAN», державний номер [NUMBER] є [PERSON] . Отже, на момент ДТП відповідач керував транспортним засобом «MAN» державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , а не ФОП [PERSON] . Відповідачем не доведено, що він виконував трудові обов`язки у ФОП [PERSON] . Просили позов задовольнити. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 року у задоволенні заяви представника позивача про залучення в якості співвідповідача ФОП [PERSON] відмовлено, та роз`яснено право позивача на подання уточненої позовної заяви, яким позивач не скористався. За таких обставин суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 02.08.2021 року між ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ТОВ «ОТП Лізінг» було укладено страховий сертифікат № 3001/294/126743 до генерального договору 3001/394/000001. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядження транспортним засобом «MAN», державний номер [NUMBER] . У відповідності до умов Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 29.08.2021 року о 07-45 годні, водій [PERSON] керував автомобілем «MAN» Т6Х 18.440. BLS д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом [PERSON] ЗХ. ах 0106 хо ЗА АДРЕСОЮ: Харківська область, Чугуївський район, смт Чкаловське, Комплекс будівель та споруд № 1 зона № 2 не дотримався безпечного інтервалу та допустив наїзд на стоячий автомобіль MAN д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом PEZZAIOLI д.н.з. [NUMBER] , який стояв з лівого боку по ходу руху, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 28.10.2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850, 00 грн. Постанова набрала законної сили 08.11.2021 року. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти. ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 212454,65 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована АТ «СГ «ТАС» за полісом № АТ588111, то ПрАТ «СК «Універсальна» відшкодувала страхове відшкодування в розмірі 127500,00 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 84954,65 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою. Згідно ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.ст.\~979,\~980 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Подібні положення містять й ст.\~4, ч. 1 ст.\~16 Закону України «Про страхування». Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування (ч. 2\~ст. 985 ЦК України, ч. 4\~ст. 3 Закону України «Про страхування»). Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 988 ЦК України, п. 3 ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про страхування»\~страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (ст. 990 ЦК України, ч. 1\~ст. 25 Закону України «Про страхування»). До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України,\~ст. 27 Закону України «Про страхування»). Таким чином, страховик за договором майнового страхування після сплати на користь страхувальника/вигодонабувача страхового відшкодування у встановлених у договорі межах має право вимагати від відповідальної за завдання страхувальнику збитків особи відшкодування таких витрат. За загальним правилом, такою особою є володілець транспортного засобу, за допомогою якого завдано збитків. Проте, відповідно до ч. 1\~ст. 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина перша\~статті 1172 ЦК України). Положення частини першої\~статті 1188 ЦК України\~про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга\~статті 1187 ЦК України). У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13. Вказаний висновок в подальшому неодноразово підтверджений й Верховним Судом. Зокрема, у постанові від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 Верховний Суд зазначив, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої\~статті 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої\~статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту\~глави 82 ЦК України\~вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої\~статті 1191 ЦК\~набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , працюючи водієм автотранспортних засобів з 28.02.2020 року. Згідно наказу (розпорядження) № 30000000003 0000000049 від 27.02.2020 року [PERSON] з 28.02.2020 року прийняти до транспортного відділу на посаду водія автотранспортних засобів у ФОП [PERSON] . Відповідно до копії подорожнього листа б/н від 29.08.2021 року, на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував при виконанні своїх трудових обов`язків, здійснюючи рух за а/к «Слобожанське» (звідки взяти вантаж) - «ВУАК» (куди доставити вантаж). З цього вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , знаходячись в трудових відносинах з ФОП [PERSON] та керуючи транспортним засобом, де сідельний тягач дн.з. [NUMBER] належав [PERSON] , а напівпричіп д.н.з. [NUMBER] належав [PERSON] , перебував при виконанні своїх безпосередніх трудових обов`язків, тобто не є особою, відповідальною за завдану шкоду (неналежний відповідач). Таким чином, суд вважає вимоги ПАТ «СК«Універсальна» безпідставними, оскільки такі вимоги повинні бути заявлені до роботодавця особи, яка була безпосереднім винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. При цьому судом роз`яснювалось позивачу право на подання уточненої позовної заяви з зазначенням кола сторін у справи, обґрунтувати розрахунок сум, які просить стягнути на свою користь, однак позивач таким правом не скористався. Тому в задоволенні позову ПАТ «СК«Універсальна» до [PERSON] слід відмовити. В силу вимог\~ст. 141 ЦПК України\~також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed