Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача і просила стягнути з нього на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягувати із 19.12.2023 і до припинення сином навчання, або досягнення ним двадцяти трьох років, а також додаткові витрати на оплату навчання у розмірі частини понесених витрат згідно договору про надання освітніх послуг. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, уточнивши, що частину понесених витрат слід вираховувати із суми 116880 гривень, зазначених у договорі про надання освітніх послуг № 364, укладеному 14 серпня 2023 року між закладом освіти Національним університетом «Чернігівська політехніка» державної форми власності і [PERSON] , в інтересах студента (повнолітнього сина сторін). Відповідач та його представник - адвокат Кушнеренко Є.Ю. участі у судовому засіданні не прийняли. Були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. Подали заяву (а.с.44-45) про розгляд справи без їх участі. Завчасно надіслали відзив на позов, долучений до справи на а.с.17-21. За змістом поданого відзиву відповідачем позов визнається частково. Відповідач не заперечує щодо щомісячного стягнення з нього на повнолітнього сина аліментів від дати подачі позову і до закінчення сином навчання у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача. Зазначає, що при визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд має врахувати можливість надання утримання другим із батьків. Вказує, що 16 грудня 2022 року батько-відповідач на околиці н.п Опитне, Донецької області отримав поранення та у подальшому визнаний обмежено придатним до військової служби. Посилається і на те, що батьком-відповідачем створено нову сім`ю, перед якою він також має обов`язки щодо утримання і одночасно він є годувальником своїх батьків-пенсіонерів. Просить звернути увагу на те, що позивач не надала доказів щодо фактично понесених витрат на проживання сина у гуртожитку, оплати поїздок до м. Чернігова, тощо. Також посилається на переважно дистанційну форму навчання їх сина. Просить врахувати наявність у позивача нерухомого майна. Позивач скористалась своїм правом на відповідь щодо аргументів, висловлених у відзиві (а.с.48-56). Заперечила, що відповідач надає сину матеріальне утримання добровільно, вказуючи що востаннє гроші відповідачем були подаровані сину на повноліття у сумі, яка не покриває подальших витрат сина на час його навчання. Відповідач внаслідок незначного поранення не став непрацездатним, йому лікування надавалось безкоштовно державою. Твердження про перебування на його утриманні батьків не грунтується на фактичних обставинах. Його батько давно помер, а матір (колишній зубний технік) за роки своєї праці заробила пенсію, тому утримує себе самостійно. Як учасник бойових дій, відповідач має пільгу у розмірі 75 % щодо оплати житлово-комунальних послуг, а тому ці витрати, які він просить врахувати у відзиві, не можуть слугувати підставою для значно нижчого розміру аліментів, ніж той, про який просить позивач. Денна форма навчання їх сина передбачає його проживання окремо від матері у гуртожитку, освітній процес проходить у змішаному режимі: аудиторно та дистанційно. Сума освітніх послуг підтверджена Договором, укладеним із навчальним закладом, а додатково 1500-2000 гривень матір-позивач витрачає на тиждень на харчування сина на період його навчання, проїзд до навчального закладу та інші його дрібні побутові потреби. З урахуванням принципу рівності прав та обов`язків батьків, обов`язки по утриманн повнолітнього сина батьки мають розділити порівну. У судовому засіданні позивачем визнається, що у відповідача є інший утриманець - неповнолітня дитина, яка народилась у його новому шлюбі. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню (ст. 82 ЦПК України). Суд, з`ясувавши вимоги і заперечення, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, перевіривши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про його народження серії [NUMBER] сторони зазначені батьками (а.с.5) Згідно дослідженої довідки від 18.12.2023 (а.с.6) [PERSON] навчається на 1-му курсі навчально-наукового інституту менеджменту, харчових технологій та торгівлі Національного університету «Чернігівська політехніка», освітній ступінь «бакалавр» за денною формою навчання на підставі договору. Період його навчання із 01.09.2023 по 30.06.2027. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно положень статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потребу у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме тому, доводи позивача в частині обов`язку відповідача щодо сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається та потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, а останній повинен надавати таку матеріальну допомогу і має таку можливість, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом із тим, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище сина і відповідача, також бере до уваги обмежену придатність відповідача до військової служби та наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, народженої у новому шлюбі відповідача, а тому аліменти у розмірі, що діяли до досягнення сином повноліття, не відповідають встановленим сімейним і матеріальним обставинам, що склалися у відповідача. За таких обставин, з врахуванням норм чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, доцільним буде стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення сином навчання. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Визначаючи такий розмір аліментів, суд не погоджується із розміром аліментів, які у відзиві на позов вважав доцільними відповідач. Суд відхиляє аргументи відповідача про перебування на його утриманні непрацездатної матері, оскільки таке утримання не може підтверджуватися самим фактом видачі його матері пенсійного посвідчення. Непрацездатними, хоч і визнаються особи, які досягли пенсійного віку (стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), однак доведенню підлягає потреба такої матері у матеріальній допомозі, наднизький розмір призначеної пенсії, відсутність джерел існування. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Будь-яких інших доказів утримання своєї матері (рішень судів про стягнення з нього аліментів на її утримання, підтверджених видатків такого утримання, довідок про призначення їй наднизької пенсії) суду надано не було. Саме по собі пенсійне посвідчення не містить інформацію щодо предмета доказування. Також особистими медичними документами (а.с.20-23) не доводиться, що бойова травма у виді помірного порушення функцій нижньої кінцівки, призвела до повної непрацездатності чи інвалідності відповідача. Решта позовних вимог, тобто стягнення додаткових витрат на навчання, які були більш точно сформульовані позивачем у судовому засіданні, не підлягають задоволенню. Відмовляючи у стягненні понесених витрат згідно договору про надання освітніх послуг, суд керується правовими висновками Верховного суду України, сформованими у справі № 638/13860/16-ц (провадження № 61-16115св19) від 10 жовтня 2019 року, від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19), від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20 (провадження № 61-8815св21). Суд виходить з того, що навчання повнолітнього сина сторін у вищому навчальному закладі для здобуття відповідної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат згідно зі статтею 185 СК України. Позивач не навела мотивів вибору освітнього закладу із зазначеними витратами, а також не довела погодження такого вибору з батьком їх повнолітнього сина і що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які присуджені до стягнення із відповідача у вище зазначеному розмірі. З огляду на вказане на такі витрати неможливо поширити ст. 185 СК України.

Outcome: partial