Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позовні вимоги. Уповноважений представник позивача [PERSON] - адвокат Гельо С. Б. 30.01.2024 року (вх. № 2250) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Залізничний районний в місті Львові відділ реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Львівській області про виключення з актового запису відомостей про батьківство, у якій просить суд, виключити відомості про батьківство [PERSON] [INFO] , громадянина Держави Ізраїль, з актового запису № 5 від 12.02.2015 року зробленого Посольством України в Державі Ізраїль та на підставі якого видано свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 12.02.2015 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на початку 2014 року позивач будучи громадянином Держави Ізраїлю, перебуваючи в Україні, познайомився з відповідачем [PERSON] і в той час мав з нею декілька раз близькі стосунки. Невдовзі після знайомства, [PERSON] повідомила позивача, що вагітна і запевнила, що вагітна саме від нього. На момент коли [PERSON] повідомила про свою вагітність, позивач проживав в Державі Ізраїль. [PERSON] висловила бажання, що хотіла б народити дитину в Ізраїлі і позивач, ввжаючи себе батьком дитини, запросив її до Ізраїлю. [INFO] [PERSON] народила в Державі Ізраїль дівчинку - [PERSON] . Оскільки [PERSON] запевнила позивача, що дитина від нього, то в свідоцтві про народження, за його згодою, було записано що саме позивач є батьком дитини. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 12.02.2015 року (актовий запис № 5) виданий Посольством України в Державі Ізраїль. Деякий час [PERSON] з дитиною проживали в Державі Ізраїль, а потім позивач з відповідачем та дитиною періодично жили то в Україні то в Державі Ізраїль. Згодом, оскільки позивач вважав, що вони і надалі будуть жити, як одна сім?я, а також те, що [PERSON] виявляла бажання переїхати на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, то 15.10.2015 року позивач з [PERSON] офіційно зареєстрували шлюб у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Однак, після одруження їх відносини зіпсувались і перш за все із-за того, що позивач вирішив поїхати на роботу на свою батьківщину, де народився - в Республіку Азербайджан, а [PERSON] хотіла, щоб вони проживали виключно в Державі Ізраїль. З огляду на такі розбіжності позивач і [PERSON] вирішили розірвати шлюб і у липні 2016 року [PERSON] подала відповідний позов. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.10.2016 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. Коли в Україні почалась війна, то позивач неодноразово пропонував [PERSON] , щоб вона дозволила їх доньці проживати зі ним у безпечній країні, однак [PERSON] кожен раз відмовлялась. У грудні 2023 року коли позивач побачив чергові обстріли Львова, то знов по телефону наполягав, щоб донька жила з ним і пригрозив, що звернеться навіть до суду з питанням про визначення місця проживання дитини з батьком, уклав договір з адвокатом для підготовки відповідного позову. Почувши це [PERSON] заявила позивачу, що таке є неможливим, оскільки в дійсності [PERSON] не є дочкою позивача, а є дочкою її теперішнього чоловіка - [PERSON] , з яким вона підтримувала близькі стосунки в той же час коли і з позивачем у 2014 році. Позивач в таке не повірив і наполягав на своєму. Однак 12.01.2024 року [PERSON] переслала позивачу на месенджер Вайбер «Результат молекулярно-генетичного дослідження від 11.01.2024 року», згідно якого діагностичним центром було проведено ДНК-тест між [PERSON] та [PERSON] і зроблено висновок, що з ймовірністю 99,99646% [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] . Тобто 12.01.2024 року [PERSON] надала позивачу офіційний доказ (ДНК-тест) про те, що батьком [PERSON] є [PERSON] , а отже позивач достеменно дізнався, що не являється батьком дитини, яку вважав своєю донькою. З огляду на викладене, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом про виключення відомості про його батьківство з актового запису тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Окрім цього, 07.03.2024 року (вх. № 5934) від відповідача у справі - [PERSON] надійшов зустрічний позов про визнання батьківства та внесення змін до актового запису, у якій останній просить суд визнати [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON] , [INFO] . Зобов?язати Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , змінивши у графі «батько» - « [PERSON] » на « [PERSON] , [INFO] ». Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що приблизно з листопада 2013 року, він почав зустрічатись з [PERSON] і між нами встановились та підтримувались близькі стосунки, в тому числі і інтимні. Такі стосунки ми підтримували до квітня 2014 року. Припинились стосунки у зв?язку з тим, що йому стало відомо, що [PERSON] познайомилась з іншим чоловіком, громадянином Ізраїлю, і має намір виїхати на постійне місце проживання до Республіки Ізраїль. З квітня 2014 року вони припинили будь-які відносини. 06.06.2015 року позивач одружився з [PERSON] , у них народилась дитина, однак спільне життя не склалось і 22.11.2017 року рішенням Червоноградського районного суду наш шлюб було розірвано. На початку 2018 року, позивач випадково зустрів [PERSON] та дізнався, що остання також була заміжня за громадянина Ізраїлю, але у 2016 році шлюб між ними було розірвано. З цього часу відносини між ними поновились і вони стали проживати разом однією сім?єю. А 27.12.2022 року нами було укладено офіційний шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Дочка [PERSON] проживала разом з ними, позивач відноситься до неї, як до дочки, а вона до нього як до батька, оскільки [PERSON] взагалі не цікавився життям дочки. Після початку війни в Україні, [PERSON] декілька раз телефонував до дружини позивача та пропонував забрати дочку до Республіки Азербайджан, де він проживає на даний час. Дружина не бажала віддавати дочку в іншу країну, але у грудні 2023 року [PERSON] подзвонив до дружини і заявив, що бачив жахливі обстріли по містах Україні і якщо дружина не хоче добровільно привезти дочку до Азербайджану, то він звернеться до суду про визнання місця проживання дитини з ним і вже звернувся до юристів для вирішення даного питання. Після таких погроз, останній почув, як дружина сказала [PERSON] , що в дійсності він не є батьком дитини. [PERSON] призналась позивачу, що в дійсності у 2014 році вона завагітніла від нього, але оскільки в той час познайомилась з [PERSON] , який є громадянином Ізраїлю, то у неї виникло бажання виїхати з України та народити дитину в Ізраїлі, після чого залишитись там жити. Отже, маючи такі плани, [PERSON] сказала [PERSON] , що завагітніла від нього і таким чином вона поїхала до Республіки Ізраїль і там народила дочку, батьком було записано [PERSON] . Дізнавшись про вищенаведене позивач наполіг, щоб разом з дочкою [PERSON] - [PERSON] ми пройшли тестування на визначення батьківства. [PERSON] не заперечила проти такого обстеження і я разом з [PERSON] , 02.01.2024 року звернулись до Діагностичного центру ТОВ НМГЦ «ЛеоГЕН», здали там необхідні біоматеріали і отримали результат молекулярно-генетичного дослідження від 11.01.2024 року, згідно якого між [PERSON] та [PERSON] встановлено родинне споріднення 0,9999646. Тобто молекулярно-генетичне дослідження підтвердило, що [PERSON] є дочкою [PERSON] . З урахуванням наведеного, просить суд визнати [PERSON] батьком [PERSON] з внесенням відповідної зміни до актового запису. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Кирилюка А. І. Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 30.01.2024 року направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 23.02.2024 року. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.02.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. 07.03.2024 року (вх. № 5934) від відповідача у справі - [PERSON] надійшов зустрічний позов про визнання батьківства та внесення змін до актового запису, у порядку ст. 193 ЦПК України. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.02.2024 року прийнятл до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Залізничний районний в місті Львові відділ реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Львівській області про визнання батьківства та внесення змін до актового запису та об`єднано в одне провадження з первісною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Залізничний районний в місті Львові відділ реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Львівській області про виключення з актового запису відомостей про батьківство. Позиція сторін по справі. У судовому засіданні уповноважений представник позивача (за первісним позовом): [PERSON] - адвокат Гельо С. Б. вимоги позовної заяви підтримав, просив суд задовольнити такі у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову не заперечив підтримавши подану ним заяву від 02.04.2024 року про визнання зустрічного позову. Відповідач (за первісним позовом) [PERSON] , та його уповноважений представник [PERSON] не заперечили проти задоволення первісного позову, вимоги зустрічного позову підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, однак 07.03.2024 року (вх. № 5942) на адресу Залізничного районного суду м. Львова надійшла письмова заява від представника [PERSON] у якій останній просить проводити розгляд справи за її відсутності. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка приймає участь у справі, ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі. Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Встановлені судом фактичні обставини справи. Копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] стверджується, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 05 (а.с. 5). Копією рішення Залізничного районного суду м. Львова № 462/3871/16-ц від 10.10.2016 року стверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15.10.2014 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 396 - розірвано (а.с. 7). Висновком експерта Діагностичного центру ТОВ НМГЦ «Лео ГЕН» від 02.01.2024 року стверджується, що ДНК-профіль зразка букального епітелія [PERSON] містить лише ті генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК-профілях зразків букального епітелію [PERSON] , що свідчить про біологічне батьківство останнього відносно дитини. [PERSON] може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , ймовірність даної події складає 0,9999646 (а.с. 10, 41). Мотиви прийняття рішення судом. Статтею 51 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Положеннями ч. 1, 2 ст. 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Зважаючи на положення ч. 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд також враховує норми ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. ЄСПЛ прагне у питанні встановлення батьківства врахувати не тільки інтереси біологічного батька, але й перш за все, інтереси самої дитини. Тому, суд, як орган державної влади, здійснюючи правосуддя поряд з вирішенням конкретних правових спорів реалізує державну політику в тому числі в сфері охорони дитинства. Держава через свої судові органи сприяє підтвердженню юридичного зв`язку між дитиною та іншими особами не стільки заради підтвердження власне біологічного походження скільки прагнучи створити для дітей, народжених поза шлюбом, можливість виховання у повній сім`ї. Суд приймає до уваги те, що встановлення батьківства породжує низку юридичних наслідків, серед яких виникнення взаємних прав та обов`язків дитини і батьків. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити усі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року 96/5 та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Застосовані судом наведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126, 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на штучне запліднення своєї дружини. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до цієї Постанови, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07.05.2009 року). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у ст. 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Висновки суду. Надаючи оцінку аргументам позивача суд звертає увагу на те, що Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази у їх сукупності.

Outcome: approved