Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи. Позивачка [PERSON] 28.12.2023 року, сформувавши документ у системі «Електронний суд», подала у Франківський районний суд м. Львова позовну заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві зазначеного суду 28.12.2023 року за вх. № 35539, в якій просила ухвалити рішення про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Бригідою В.О., та зареєстрованого у реєстрі за № 38433, про стягнення з неї на користь відповідача ТзОВ «ІНСТАФІНАНС» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 11 088 грн.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання вищевказаної позовної заяви у розмірі 1 073 грн. 60 коп., а також у сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення вищевказаної позовної заяви у розмірі 536 грн. 80 коп., а всього - 1 610 грн. 40 коп., позивачка [PERSON] при ухваленні рішення просила стягнути на свою користь з відповідача ТзОВ «ІНСТАФІНАНС». Позовні вимоги обґрунтовано тим, що про існування оспорюваного виконавчого напису позивачці [PERSON] стало відомо, після отримання Одеським обласним центром зайнятості (місце праці позивачки [PERSON] ) постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.12.2023 року у виконавчому провадженні № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Бригідою В.О., та зареєстрованого у реєстрі за № 38433, про стягнення з неї на користь відповідача ТзОВ «ІНСТАФІНАНС» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 11 088 грн.. Позивачка [PERSON] вказує, що при складанні нотаріусом виконавчого напису, що оскаржується, допущено наступні порушення: - виконавчий напис вчинено за відсутності кредитного договору, який нотаріально посвідчений, що порушує пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса»; - виконавчий напис за кредитними зобов?язаннями вчиняється в порушення вимог, закріплених у ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Таким чином оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а тому його необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, підсумовує позивачка [PERSON] .. Відтак позивачка [PERSON] , виходячи з положень статей 15-16, 18, 177, 190 ЦК України, статей 1, 34, 39, 87-88 Закону України «Про нотаріат», була змушена звертатись до суду із даним позовом, у котрому, обрала спосіб захисту - визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідач ТзОВ «ІНСТАФІНАНС», ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в справі від 09.02.2024 року, одержав в електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» - 12.02.2024 року, що стверджується відповідною довідкою Сколівського районного суду Львівської області про доставку електронного документу, сформовану комп`ютерною програмою автоматизованої системи документообігу суду (Д-3), втім, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у цій справі в запропоновані судом строк та порядку, не скористався, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням відповідними доказами не навів. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. та приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць А.А., у запропоновані судом строки та порядку письмових пояснень на позовну заяву [PERSON] до ТзОВ «ІНСТАФІНАНС» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не подали, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням відповідними доказами не навели. Заяви та клопотання учасників справи. Одночасно із вищевказаною позовною заявою, позивачкою [PERSON] подано в додатках до неї клопотання про витребування доказів у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А., за змістом якого, остання просила витребувати оспорюваний виконавчий напис та копії матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER] від 07.12.2021 року. Одночасно із вищевказаною позовною заявою, позивачкою [PERSON] подано також заяву про вжиття заходів її забезпечення у спосіб зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Бригідою В.О., та зареєстрованого у реєстрі за № 38433, про стягнення з неї на користь відповідача ТзОВ «ІНСТАФІНАНС» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 11 088 грн., тобто на підставі того виконавчого напису нотаріуса, про визнання котрого таким, що не підлягає виконанню, йдеться у даній справі. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Марків Ю.С. від 03.01.2024 року справу за єдиним унікальним номером 465/10510/23 та номером провадження 2/465/1275/24, у зв`язку із встановленням необхідності пред`явлення вищевказаної позовної заяви з дотриманням правил альтернативної підсудності, визначених у ч. 12 ст. 28 ЦПК України, направлено у Сколівський районний суд Львівської області, тобто за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, про визнання котрого таким, що не підлягає виконанню, йдеться у вищевказаній позовній заяві, й таким місцем є зареєстроване місце проживання позивачки [PERSON] - [ADDRESS] (юрисдикція Сколівського районного суду Львівської області). Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Марків Ю.С. від 03.01.2024 року справу за єдиним унікальним номером 465/10510/23 та номером провадження 2-з/465/11/24, у зв`язку із встановленням необхідності пред`явлення вищевказаної позовної заяви з дотриманням правил альтернативної підсудності, визначених у ч. 12 ст. 28 ЦПК України, також направлено у Сколівський районний суд Львівської області, тобто за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, про визнання котрого таким, що не підлягає виконанню, йдеться у вищевказаній позовній заяві, й таким місцем є зареєстроване місце проживання позивачки [PERSON] - [ADDRESS] (юрисдикція Сколівського районного суду Львівської області). Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 09.02.2024 року, з-поміж іншого, прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до ТзОВ «ІНСТАФІНАНС», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Київської області Бригіди В.О. та приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено розглянути цю справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін й інших її учасників та без проведення судового засідання, протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження, у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. належно засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого ним 07.12.2021 року. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 09.02.2024 року у цій цивільній справі вжито заходів забезпечення позову, котрими зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Бригідою В.О., та зареєстрованого у реєстрі за № 38433, про стягнення з [PERSON] на користь відповідача ТзОВ «ІНСТАФІНАНС» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 11 088 грн.. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачки [PERSON] й причетність до такого порушення її прав відповідачем ТзОВ «ІНСТАФІНАНС» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 15.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано у реєстрі за № 38433 (копія міститься у справі, а. с. 89), про стягнення з позивачки [PERSON] на користь відповідача ТзОВ «ІНСТАФІНАНС» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 11 088 грн.. Із місту зазначеного виконавчого напису вбачається, що нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. при його вчиненні керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172 (в редакції від 10.12.2014 року, котра діяла на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року за № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. від 07.12.2021 року (копія міститься у справі, а. с. 16) відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 38433, що виданий 05.11.2021 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. від 20.12.2023 року (копія міститься у справі, а. с. 103) на підставі заяви стягувача - відповідача ТзОВ «ІНСТАФІНАНС» звернуто стягнення на доходи боржника - позивачки [PERSON] , що отримує дохід у Одеському обласному центрі зайнятості. Релевантні норми та джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо виконання вчинених нотаріусами виконавчих написів, а також наслідків їх виконання, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172. За загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених у ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. В силу ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічна норма закріплена й у пунктах 3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5. При цьому, перелік документів, за котрими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі за єдиним унікальним номером 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року залишена без змін, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172, розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постанова суду набрала законної сили з моменту її проголошення. Суд приймає до уваги також роз`яснення, котрі містяться у пункті 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року за № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», за змістом котрих визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Крім того, в силу ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи. З урахуванням положень статей 15-16, 18 ЦК України, статей 50, 87-88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87-88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі за єдиним унікальним номером 6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі за єдиним унікальним номером 320/8269/15-ц (номер провадження 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14.03.2019 року у справі за єдиним унікальним номером 201/13708/16-ц (номер провадження 61-25811св18), від 31.01.2018 року у справі за єдиним унікальним номером 285/2975/16 (номер провадження 61-31641св18). У межах даних пред`явлених позовних вимог суд, враховуючи також вищенаведені приписи, приходить до висновку про те, що вказана у виконавчому написі, вчиненому 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., та зареєстрованому у реєстрі за № 38433, про стягнення з позивачки [PERSON] на користь відповідача ТзОВ «ІНСТАФІНАНС» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 11 088 грн., не може вважатися обґрунтованою, що дає підстави вважати, що вказаний приватний нотаріус при вчиненні зазначеного виконавчого напису не перевірив, чи подано на обґрунтування стягнення документи, згідно котрих стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Крім того, станом на дату вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 38433, про стягнення з позивачки [PERSON] на користь відповідача ТзОВ «ІНСТАФІНАНС» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 11 088 грн., законодавча підстава для його вчинення, а саме пункт 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», не була чинною, а відтак зазначена нотаріальна дія щодо вчинення вказаного вище виконавчого напису є незаконною. За таких наведених вище обставин позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру, у розмірі 1 073 грн. 60 коп., що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 28.12.2023 року та квитанцією ID: 0055-0893-2619-8643 від 28.12.2023 року у розмірі - 536 грн. 80 коп., - а всього 1 610 грн. 40 коп., слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, зокрема в силу ухвалення рішення на користь зазначеної позивачки, покласти на відповідача ТзОВ «ІНСТАФІНАНС». Доказів понесення сторонами у справі інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви та заяви про забезпечення позову, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved