Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області, у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що шлюб між сторонами розірвано 05.11.2008 року рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області. Син сторін [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір`ю, сестрою та чоловіком матері. Батько сина з останнім не проживає. Аліментів на утримання сина відповідач [PERSON] в добровільному порядку не сплачує, що призвело до заборгованості в сумі 89 704,35 грн. Відповідач не приймає участі у вихованні сина, ні морально, ні матеріально. З поведінки відповідача вбачається, що він не бажає бути батьком своєї дитини, про що свідчить його свідома пасивна поведінка та холодне ставлення до сина [PERSON] . З цих підстав, позивачка вважає, що поведінка відповідача свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. За вказаних обставин просить позов задовольнити. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Кульгавець С.М. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, Вказали, що, наявні всі визначені законом підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] . Акцентували увагу суду на тому, що відповідач зовсім не цікавиться неповнолітнім сином, має значну суму несплачених аліментів на утримання дитини. Позивач та його представник не заперечили проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в жодне судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подав. Відзиву на позов не подав. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Органу опіки та піклування Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника управління. Зазначено, що заявлені вимоги про позбавлення батьківських прав - визнає та просить суд задовольнити заяву. За наведених обставин, суд доходить висновку, що згідно із вимогами ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України необхідно ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивачка не заперечила проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбних відносинах, однак 05.11.2008 року рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області шлюб розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 03.06.2008 року у сторін, [INFO] народився син [PERSON] Як видно із Довідки №1679 від 16.08.2023 року [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю - [PERSON] , сестрою - [PERSON] та чоловіком матері - [PERSON] . Відповідно до відповіді №28.06-17/13849 від 25.07.2023 року, у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , яка складає 89 704,35 грн. Згідно довідки №70 від 04.09.2023 року, яка видана Загальною освітньою школою І-ІІІ ступенів №2 м.Заліщики Тернопільської області, вбачається, що [PERSON] , батько учня 10 класу даного закладу освіти [PERSON] [INFO] , не бере й не брав участі у шкільному житті дитини. Як вбачається з протоколів допиту осіб від 19.03.2024 року, які являються сусідами позивачки, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такі надали пояснення, що батько [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , більше десяти років самоусунувся від обов`язку виховання сина, не відвідує останнього, не цікавиться його життям. Усі турботи по вихованню сина та створенню йому належних умов для повнолітнього розвитку несе його матір - [PERSON] . Як вбачається з висновку комісії з питань захисту прав людини «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » №03-23/2527 від 12.12.2023 року, комісія з питань захисту прав дитини дійшла висновку вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із вимогами ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Вимогами частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно із вимогами ст. 164 Сімейного кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно із вимогами статей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Вимогами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (п.54) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Зокрема, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно роз`яснень, викладених в цій Постанові ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом установлено, що відповідач [PERSON] не цікавиться життям неповнолітнього сина, не підтримує із сином жодного спілкування, не цікавиться його станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком, не надає матеріальної допомоги. Установлені факти, як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд оцінює як ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , свідоме нехтування ним своїми обов`язками щодо неповнолітньої дитини. При цьому суд акцентує увагу на тому, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим, ураховується відсутність будь-якого спілкування відповідача із неповнолітнім сином досить тривалий час по відношенню до віку дитини, існування реальної можливості виконання відповідачем [PERSON] батьківських обов`язків, проте їх свідоме невчинення. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Натомість відповідач [PERSON] не надав жодних заперечень проти викладених у позові обставин. За вказаних обставин, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, з метою забезпечення прав неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , виходячи саме із інтересів неповнолітнього [PERSON] , суд доходить висновку, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є підставними та підлягають до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З цих підстав із відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають до стягнення 1073, 60 гривень судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду із позовом. На підставі наведеного та

Outcome: approved