Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03.06.2022 між нею, як фізичною особою-підприємцем, та відповідачем [PERSON] було укладено Договір № 1550 прокату легкового автотранспортного засобу, згідно умов якого вона передала, а відповідач прийняв у строкове оплатне користування легковий автомобіль марки Peugeot, модель - 301, 2017 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER] . Факт передачі автомобіля підтверджується актом прийому-передачі легкового транспортного засобу, в якому зазначено, що автомобіль перебуває в справному технічному стані, та з боку відповідача відсутні претензії до позивача по якості, зовнішньому виду, комплектації та технічному стану переданого автомобіля. Відповідно до умов Договору прокату легкового автотранспортного засобу № 1550 від 03.06.2022, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути автомобіль в тому стані, в якому він був отриманий, та відшкодувати всі витрати, що пов`язані з приведенням автомобіля до належного стану. Під час експлуатації транспортний засіб був пошкоджений [PERSON] та 30.03.2023 неналежним чином повернутий відповідачем позивачу, оскільки відповідач завчасно не повідомив наймодавця про повернення автомобіля, не оформив Акт-приймання передачі автомобіля, пошкодив транспортний засіб та не привів автомобіль до належного стану, що є порушенням умов договору. 30.03.2023 позивачем за місцем проживання відповідача направлено претензію № 1-1550/2023 щодо необхідності прибути для належного оформлення повернення автомобіля, що перебував у його користуванні, та вирішення інших питань, пов`язаних з відшкодуванням витрат на ремонт автомобіля. Проте, вказана претензія залишена [PERSON] без належного реагування. Позивачем було замовлено незалежну експертну оцінку, за результатами якої суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] було складено Звіт № 44/18.12.21 від 27.12.2021 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Peugeot, модель - 301, 2017 року випуску, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 33 212,17 грн. 06.04.2023 позивачем на адресу мешкання відповідача [PERSON] направлена претензія № 2-1550/2023 з вимогою щодо відшкодування шкоди у розмірі 33 012,17 грн., що включає суму коштів для проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (33 212,17 грн.) та суму коштів, що була сплачена за послуги експерта щодо оцінки вартості матеріального збитку (2000,00 грн.) за вирахуванням гарантійного платежу, сплаченого відповідачем (2200,00 грн.). Разом з тим, вказана претензія була також проігнорована відповідачем. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 33 012,17 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, а також суму понесених судових витрат. Ухвалою суду від 12.05.2023 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 01.02.2024 відповідачем [PERSON] за допомогою системи «Електронний суд» подано письмові пояснення, у яких останній просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Зазначив, що 03.06.2022 між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] дійсно був укладений договір прокату легкового автотранспортного засобу за № 1550. При отриманні у користування автомобіля Peugeot, модель - 301, 2017 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER] , у Акті огляду від 03.06.2022 було зазначено, що вказаний транспортний засіб має пошкодження бампера. 30.03.2023 транспортний засіб було повернуто наймодавцю у тому стані, в якому він був переданий йому у користування, при цьому Акт-прийому передачі він не підписував, оскільки не погоджувався з заявленими до нього претензіями. Оцінка вартості матеріального збитку проведена після спливу декількох днів з моменту повернення автомобіля, відповідно вказаного звіту матеріальний збиток складає 23 586,81 грн., проте позивач просить стягнути з нього суму майнової шкоди у розмірі 33 012,17 грн. На думку відповідача, розмір збитків не відповідає наявним ушкодженням, а оцінка розміру збитків проведена неналежним суб`єктом оцінювання, оскільки у договорі провкату було визначено, що розмір шкоди, завданої автомобілю, оцінюється сервісній станції наймодавця - СТО "ЕКСПРЕС-24" за розцінками спеціалізованих станцій. Крім того, з наданої копії звіту № 44/18.04.23 про оцінку вартості матеріального збитку вбачається, що власником транспортного засобу зазначено ТОВ «П.У.Л.», при цьому позивачем не надано доказів того, що вказаний автомобіль належить саме їй, а отже, що остання має право на відшкодування завданої шкоди. Крім того, позивачем не надано доказів, що завдані збитки не були відшкодовані страховиком, а також не погодився з визначеним у звіті розміром шкоди, посилаючись на те, що він грунтується на припущеннях оцінювача та не доведений іншими доказами. 05.03.2024 на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких остання, серед іншого зазначила, що усупереч твердженням відповідача, припинення її підприємницької діяльності не позбавляє її права звертатись до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди. Вважає хибними твердження відповідача про те, що транспортний засіб Peugeot, модель - 301, 2017 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER] , було повернуто [PERSON] у тому стані, в якому він був переданий йому у користування, оскільки пошкодження, які були виявлені при поверненні вказаного автомобіля не відповідають пошкодженням, які мали місце при передачі його в експлуатацію відповідачу. Разом з тим, маючи можливість зазначити свої зауваження у акті, зафіксувати пошкодження транспортного засобу, запросити проведення експертизи, тощо, [PERSON] вказаних дій не здійснив. Щодо різниці у сумі матеріальних збитків, вказаної у звіті, та заявленої позовної вимоги позивач зазначає, що нею заявлено матеріальну вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] шкоди у розмірі 33 012,17 грн., що включає суму коштів для проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (33 212,17 грн.) та суму коштів, що була сплачена за послуги експерта щодо оцінки вартості матеріального збитку (2000,00 грн.) за вирахуванням гарантійного платежу, сплаченого відповідачем (2200,00 грн.). Пояснила, що, оскільки [PERSON] при поверненні транспортного засобу не повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду, тобто про настання страхового випадку, то у неї не було підстав для звернення до страхової компанії для виплати страхового відшкодування. Вважала доводи відповідача, що оцінка проведена неналежним суб`єктом оцінки необґрунтованими, оскільки оцінювач [PERSON] має необхідні знання та кваліфікацію, а оцінка проведена згідно «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Позивач у судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у його письмових поясненнях. Зазначив, що вважає звіт про оцінку завданої шкоди неналежним доказом, оскільки він проведений неналежним суб`єктом оцінки, а також був проведений не одразу після повернення автомобіля. Пояснив, що при поверненні транспортного засобу його оглядав інший механік, який був необізнаним про наявність пошкоджень автомобіля на час укладення договору прокату. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 03.06.2022 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Договір прокату легкового автотранспортного засобу за № 1550. Відповідно до п.1.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, наймодавець (позивач) передає, а наймач (відповідач) приймає у строкове платне користування транспортний засіб, зазначений у п. 1.2. договору та зобов`язується своєчасно вносити плату за прокат та повернути автомобіль після закінчення строку дії договору або в інших випадках, передбачених договором. У п. 1.2. Договору зазначено відомості про автомобіль: марка - Peugeot, модель - 301, тип - седан, рік випуску - 2017, колір - білий, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до п. 4.3.18. Договору наймач зобов`язаний відшкодувати повну вартість ремонтних відновлювальних робіт або повну вартість автомобіля, визначену в цьому договорі, при викраденні або тотальному знищенні автомобіля, та всі відповідні витрати. Відповідно до п. 5.2.7. Договору, у випадку повернення автомобіля у технічно несправному стані, пошкодженим, з втраченими або пошкодженими комплектуючими, наймодавець має право вимагати від наймача, відшкодування шкоди, всіх збитків та понесених витрат в наслідок настання таких обставин, а наймач відшкодовує наймодавцю повну вартість ремонту, вартість комплектуючих елементів автомобіля протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати пред`явлення наймодавцем такої вимоги. Відповідно до п. 7.2. Договору, сторона, яка своїми діями або бездіяльністю завдала збитків іншій стороні, повинна відшкодувати їх у повному обсязі. Відшкодування збитків не звільняє сторони від виконання обов`язків за цим договором. Відповідно до п. 7.4. Договору, наймач несе повну відповідальність за нанесення шкоди життю, здоров`ю, навколишньому природному середовищу або майну третіх осіб, а також будь-яку іншу шкоду, спричинену в процесі користування (експлуатації) автомобіля. 03.06.2022 сторони підписали Акт приймання-передачі легкового автотранспортного засобу, згідно до якого ФОП [PERSON] передала, а відповідач [PERSON] прийняв у користування автомобіль марки Peugeot, модель - 301, 2017 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER] , на умовах, визначених договором прокату. У Додатку № 2 до Договору прокату (Акті огляду автомобіля від 03.06.2022) встановлено наступні пошкордження автомобіля: дрібні сколи на капоті, дрібний скол та подряпина лівого крила, подряпина на бампері, дрібні подряпини на багажнику. Вищевказаний автомобіль був повернутий відповідачем [PERSON] 30.03.2023, що підтверджується проведеним оглядом автомобіля після використання (прокату), в якому зазначено, що автомобіль має пошкодження, зазначені у Звіті. При поверненні автомобіля наймодавцю акт прийому-передачі сторонами не підписувався. 30.03.2023 позивачем за місцем проживання [PERSON] направлена претензія № 1-1550/2023 щодо необхідності прибути для належного оформлення повернення автомобіля, що перебував у його користуванні, та вирішення інших питань, пов`язаних з відшкодуванням витрат на ремонт автомобіля. Проте, вказана претензія залишена [PERSON] без належного реагування. Згідно зі Звітом № 44/18.12.21 від 27.12.2021 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Peugeot, модель - 301, 2017 року випуску, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту становить 33 212,17 грн. Вартість послуг суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] становить 2000,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 44/18.12.21 від 27.12.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 787 ЦК України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк. Однією із особливих рис договору прокату є те, що об`єктом договору прокату може бути лише рухома річ, крім транспортних засобів, щодо яких ЦК України містить окремі положення. Як правило, об`єкт договору прокату використовується для задоволення побутових невиробничих потреб (ч.1 ст. 788 ЦК України). Отже, найм (оренда) транспортного засобу виділяється в окремий різновид договору найму, виходячи із особливостей його об`єкта, яким є повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо (ч. 1 ст. 798 ЦК України). У ч. 2 ст. 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Дослідивши договір № 1550 прокату легкового транспортного засобу від 03.06.2022, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу, який є різновидом договору найму, виходячи із особливостей його об`єкта, яким є транспортний засіб. Договір № 1550 прокату легкового транспортного засобу від 03.06.2022 укладений між сторонами у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчувався, а тому є нікчемним через недотримання в момент його підписання вимог ч. 1 ст. 220, ч. 2 ст. 799 ЦК України (такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2019 у справі № 759/5467/16-ц). За таких обставин визнання вищевказаного договору недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). При цьому, суд бере до уваги правові висновки Верховного Суду викладені в постанові від 18.04.2018 року у справі № 753/13595/15-ц, в якій Верховний Суд вказував на те, що глава 58 ЦК України «Найм (оренда)» розташована за таким принципом: спочатку визначаються загальні положення, які поширюються на всі види договорів найму, як то передача речі у користування, якість речі, строк договору найму, права та обов`язки сторін, а потім - спеціальні правила, які стосуються лише окремого різновиду договору найму (прокат, оренда транспортних засобів, найм будівлі або іншої капітальної спори, лізинг). Зазначені окремі договори найму (оренди) регулюються спеціальними нормами глави 58, загальні положення про найм (оренду) застосовуються до них субсидіарно, якщо спеціальними правилами не встановлено інше. Так, у відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти За змістом положень ч.1-3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, доводи відповідача про те, що [PERSON] не є власником автомобіля, а тому не має права на отримання відшкодування, судом не приймаються до уваги, оскільки позивач в цьому випадку є стороною нікчемного правочину, а тому відповідно до частини другою статті 216 ЦК України має право на таке відшкодування. Вказаний висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.04.2018 у цивільній справі № 753/13595/15-ц. Також безпідставними є доводи [PERSON] , що автомобіль Peugeot - 301 номерний знак [NUMBER] , був застрахований, а тому саме страховик повинен відшкодувати завдану шкоду, з огляду на наступне. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком, відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. У той же час, з 03.06.2022 по 30.06.2023 автомобіль Peugeot - 301 номерний знак [NUMBER] , знаходився у користуванні відповідача [PERSON] та за вказаний період він не повідомляв позивача про факт дорожньо-транспортної пригоди, заперечував відповідач факт потрапляння у ДТП на орендованому автомобілі і під час розгляду справи, а отже страховий випадок зафіксований не був. Позивачем надано докази на підтвердження завданих їй збитків у вигляді витрат, які вона мусить зробити для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 33 212,17 грн., а відповідачем вказаний розмір збитків, визначений у ремонтній калькуляції № 4418 від 03.04.2023, не спростовано, клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру завданих позивачу збитків під час судового розгляду відповідачем не заявлено. Суд критично розцінює, посилання відповідача на те, що оцінка вартості матеріального збитку була проведена неналежним суб`єктом оціночної діяльності, оскільки Звіт про визначення вартості матеріального збитку № 44/18.04.23 від 03.04.2023 був виконаний суб`єктом оціночної діяльності, який має необхідну кваліфікацію оцінювача дорожніх транспортних засобів та діє на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності. Виконання оцінки вартості завданих позивачу збитків, пов`язаних з пошкодженням автомобіля, іншим оцінювачем, ніж зазначено у договорі, не спростовує визначену кваліфікованим оцінювачем вартість такого збитку. Таким чином, суд приходить до висновку, що Звіт про визначення вартості матеріального збитку № 44/18.04.23 від 03.04.2023 був виконаний суб`єктом оціночної діяльності, який має необхідну кваліфікацію оцінювача дорожніх транспортних засобів та діє на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності, з дотриманням вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N 1074/8395, а отже є належним та допустимим доказом у справі. На спростування вказаних обставин, встановлених судом під час розгляду справи, відповідачем не надано іншого експертного висновку, який би містив інші розрахунки, які б мали бути взяті судом до уваги. Інші доводи відповідача не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, до заяви про перегляд заочного рішення жодного доказу в розумінні положень ст. 76 ЦПК України не додано. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача збитків, завданих пошкодженням автомобіля Peugeot, модель - 301, 2017 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER] , а саме 31 012,17 грн. (з урахуванням гарантійного платежу - 2200,00 грн.) та 2000,00 грн. за проведення оцінки вартості матеріального збитку, а разом 33 012,17 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved