Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про стягнення суми боргу за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 31.08.2017 року між ним та [PERSON] , від імені якої діяла її дочка - відповідачка [PERSON] , було укладено договір позики, згідно умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 767 100 грн., які позичальник зобов`язався повернути до 30.08.2020 року. Між тим, позичальник не виконав свої зобов`язання. З огляду на те, що позичальник [PERSON] померла, позивач просить стягнути з її дочки [PERSON] суму боргу за договором позики. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2023 року справу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О. Ухвалою судді від 31.08.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні, клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення задоволено. 18.09.2023 року та 20.09.2023 року від відповідачки та представника відповідачки адвоката Кондакова А.Г. через канцелярію суду надійшли відзиви на позовну заяву, в яких відповідачка позовні вимоги не визнає, зазначає про те, що 12.05.2021 року нею було повернуто суму боргу позивачеві, що підтверджує розписка, яка була ним складена власноруч. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.01.2024 року до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м Києва від 22.02.2024 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні, яке відбулось 18.03.2024 року, позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Зазначив, що відповідачка не виконала своїх зобов`язань за договором позики та не повернула йому суму боргу, еквівалентну 30 000 доларів США. Розписка від 12.05.2021 року, яку надала відповідачка, підтверджує виконання іншого боргового зобов`язання, розписка про яке у позивача не зберіглась, оскільки зобов`язання було виконано. Заперечував проти наявності договору про відступлення права вимоги, оскільки вказаний договір він не укладав і його не підписував. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача, наполягала на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила про те, що 12.05.2021 року нею були виконані боргові зобов`язання перед позивачем у повному обсязі, що підтверджується власноруч складеною позивачем розпискою. Для досягнення цієї мети вона взяла в борг грошові кошти в сумі 30 000 доларів США у [PERSON] , яка потім уклала договір про відступлення права вимоги із [PERSON] .. Наполягала на тому, що в неї відсутня будь-яка заборгованість перед [PERSON] , тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача адвокат Кондаков А.Г. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що відповідачка не має боргу перед позивачем, що підтверджується відповідною розпискою від 12.05.2021 року. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, оскільки відповідно до договору про відступлення права вимоги, який укладено між нею та позивачем, позивач переуступив права вимоги за борговим зобов`язанням від 31.08.2017 року. Відповідачка, з метою сплати позивачеві суми боргу, запозичила у неї 30 000 доларів США та розрахувалась із позивачем, а відтак відповідачка тепер має боргові зобов`язання перед нею. Просила відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 31.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] в особі [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти в сумі 767100 грн., що еквівалентно 30000 доларів США відповідно до курсу НБУ на день укладення цього договору. Договором передбачено повернення вказаної суми грошових коштів в строк до 30.08.2020 року. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до розписки від 12.05.2021 року, оригінал якої було досліджено судом в судовому засіданні, [PERSON] підтвердив повернення [PERSON] боргу в сумі 30000 доларів США. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до частини першої статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до ч. ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За нормами ст. 546 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Так, звертаючись до суду із позовом позивач надав договір позики від 31.08.2017 року, відповідно до якого відповідачка, яка діяла від імені своєї матері, взяла в борг у позивача 30 000 доларів США, які зобов`язалась повернути до 30.08.2020 року. Відповідачка, в свою чергу, надала суду копію розписки, оригінал якої було досліджено судом, відповідно до якої 12.05.2021 року вона повернула позивачеві [PERSON] суму боргу в розмірі 30 000 доларів США. При цьому суд вважає неспроможними доводи позивача про те, що вказана розписка від 12.05.2021 року підтверджує повернення іншого боргу, який брала у нього відповідачка на початку 2021 року, оскільки будь-якої розписки або договору про існування такого боргу позивач суду не надав. Отже, за таких обставин суд вважає, що відповідачка виконала свої зобов`язання перед позивачем в повному обсязі, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Доводи представника позивача щодо недостовірності договору про відступлення права вимоги не є слушними, оскільки вказаний договір не було оскаржено в судовому порядку та визнано недійсним. Підставою для відмови в позові є інші обставини, а саме виконання відповідачкою боргового зобов`язання. Заперечення позивача щодо неналежності йому підпису в договорі про відступлення права вимоги суд не вважає слушними, оскільки вказані обставини можуть бути доведені відповідними доказами, зокрема висновком судово-почеркознавчої експертизи, клопотання про призначення якої від сторони позивача не надходили, попри роз`яснення цього права судом. Що стосується аргументів сторони позивача про підвідомчість розгляду вказаного спору третейському суду, про що є відповідне застереження у договорі позики, суд зазначає, що наявність дійсного третейського застереження та обов`язковість звернення до третейського суду не є обмеженням права сторони на судовий захист, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 55 Конституції України, а є обраним сторонами за власним волевиявленням (добровільно) видом альтернативного захисту. Якщо оскаржуваний до державного суду договір містить дійсне третейське застереження і відповідач до початку розгляду справи по суті та до подання ним першої заяви по суті спору подав заперечення проти вирішення спору державним судом, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 257 ЦПК України. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 191/687/21 (провадження № 61-4042св22). У справі, що розглядається, відповідачка до початку розгляду справи по суті та до подання нею першої заяви по суті спору із запереченнями проти вирішення спору державним судом не зверталась, а тому суд розглянув спір по суті. Враховуючи, що ухвалою суду позивачеві було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує судовий збір з позивача у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved