Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

[PERSON] через свого представника, адвоката Шевченко Г.М., звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі Оранта), Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ ДВС) про встановлення факту, що має юридичне значення та зняття арешту з майна. Вказаний позов обґрунтований тим, що батькові позивача [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Позивач звернувся до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини де йому стало відомо, що на вказану квартиру накладений арешт ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.03.2004, постановленою у справі за позовом [PERSON] ». Власником квартири у держаному реєстрі зазначено [PERSON] , який був сусідом померлого батька позивача. Позивач звернувся до Відділу ДВС з приводу зняття арешту з майна померлого батька та отримав відповідь про відсутність інформації про відкрите виконавче провадження, підстав накладення арешту на квартиру. Крім того, прізвище померлого батька у свідоцтві про смерть та свідоцтві про право власності на житло зазначено українською мовою як [PERSON] , тоді як а прізвище позивача у паспорті [PERSON] , отже необхідним є встановлення факту родинних відносин між позивачем та померлим батьком. На підставі викладеного позивач просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] ; зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.03.2004 у цивільній справі за позовом Харківської обласної дирекції Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків в порядку регресу; судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.12.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.02.2024 підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення, відповідно до обставин, викладених у позовній заяві. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про дату й час розгляду справи повідомлені належним чином, відзиву на позовну заяву не подали. Зі згоди представника позивача суд розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, покази свідка, дослідивши надані докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.04.1999 (а.с. 82). [INFO] [PERSON] помер. Згідно з копією свідоцтва про народження позивача, заповненого російською мовою, прізвище останнього зазначено « [PERSON] ». Батьком « [PERSON] » є « [PERSON] », матір`ю « [PERSON] » (а.с. 63, 64, 66). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, складеного українською мовою, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 204 від 12.07.2005 (а.с. 65). Допитана у якості свідка [PERSON] показала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим [PERSON] , шлюб розірвано до його смерті в 2005 році, від шлюбу в них народився син [PERSON] , який зареєстрований разом з нею, фактично мешкає окремо в орендованій квартирі. Щодо різниці у прізвищах вважає, що помилка у прізвищі виникла при отриманні [PERSON] нового паспорту. При оформленні спадщини сину стало відомо про арешт належної батькові квартири на підставі ухвали суду та виявлено, що у реєстрі на підставі тієї ж ухвали зазначено, що арешт накладено на квартиру, яка належить [PERSON] . Пізніше вона дізналась від колишньої свекрухи, що [PERSON] був сусідом [PERSON] . На підставі наданих доказів судом встановлені об`єктивні та беззаперечні факти, які підтверджують родинні зв`язки між позивачем і його батьком [PERSON] , а різниця написання прізвищ викликана їх невірним перекладом з російської на українську мову, отже вимога про встановлення факту родинних відносин є обґрунтованою та підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2\~ст.\~1223\~ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1297 ЦК України Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Позивач є спадкоємцем [PERSON] та звернувся до Першої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на яку 22.11.2021 отримав відповідь щодо необхідності надати певний пакет документів, сплатити послуги. Крім того, позивачеві надано листа від 05.05.2023 про необхідність зняття арешту з квартири (а.с. 76, 77, 79-84). Згідно з відомостями Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, квартира [ADDRESS] знаходиться під обтяженням, тип: арешт (архівний запис), підстава обтяження: ухвала Московського районного суду м. Харкова від 25.03.2004, б/н, власник: [PERSON] (а.с. 78). З копії ухвали Московського районного суду м. Харкова про накладення арешту від 25.03.2024 вбачається, що вона постановлена з метою забезпечення позовних вимог Оранти до [PERSON] , 1967 р.н., що мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 44). Отже, арешт на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] накладено через надання суду помилкових відомостей про місце проживання [PERSON] у вказаній квартир. Стороною у даній справі померлий [PERSON] не був, отже не мав нести обмеження у вигляді арешту власного майна. Такі випадки з внесенням обтяжень у вигляді арешту квартири на підставі формулювання в ухвалах судів «накласти арешт на майно боржника, що мешкає за адресою» не є поодинокими у судовій практиці, хоча такий арешт передбачає опис виконавцем майна, що знаходиться за відповідною адресою на суму, що дорівнює ціні позову, а не арешт квартири, що знаходиться за відповідною адресою. Питання про скасування заходів забезпечення позову врегульовано ст. 158 ЦПК України, згідно з частиною першою якої суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ст. 62-8 ЦПК України 1963 року, яка діяла на час постановлення ухвали про арешт майна, на ухвалу про вжиття запобіжних заходів, постановлену за участю заявника без повідомлення особи, щодо якої вжито запобіжні заходи, остання протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали може подати заяву про її скасування. Отже ЦПК України не передбачав та не передбачає можливості подачі заяви про скасування заходів забезпечення позову (запобіжних заходів) в рамках цивільної справи особою, яка не є стороною у справі. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, яка кореспондується з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. За частинами 1 та 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Отже, єдиним ефективним способом захисту прав позивача є звернення до суду з позовної заявою про зняття арешту з майна, оскільки з заявою про скасування заходів забезпечення позову у конкретній справі заявник звернутися не може, так як не він, не його померлий батько не були сторонами у справі, в межах якої постановлено ухвалу про забезпечення позову. Судом встановлено, що відповідач у справі за позовом страхової компанії «Оранта», на майно якого накладено арешт [PERSON] , 1967 р.н., на момент розгляду даної справи помер (актовий запис № 12729 від 05.09.2017), отже з цих підстав не залучений у якості сторони у справі (а.с. 140). Позивач звернувся до суду з позовом з метою подальшої реалізації свого права на спадщину, що, враховуючи наявність арешту, на теперішній час неможливо та довів, на думку суду, обставини, зазначені у якості підстави позовних вимог, отже позов має бути задоволений у повному обсязі. При цьому суд враховує, що єдиним способом захисту прав позивача є саме зняття арешту з спірного майна, що ніяким чином не порушить прав відповідачів та інших осіб. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: позивачем сплачено 2147,60 грн судового збору за дві позовних вимоги, коли потрібно було сплатити 2147,20 грн (переплата судового збору складає 40 копійок), отже суд стягує з відповідачів 2147,20 грн судового збору в рівних частках по 1073,60 грн з кожного.

Outcome: approved