Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №31626. Також позивачка просила стягнути з відповідача на її користь витрати пов`язані зі сплатою судового збору. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що оспорюваним виконавчим написом з позивачки стягнуто заборгованість за Кредитним договором №340045643 від 25.08.2020 року, за яким право вимоги належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».\~ При цьому, позивачка стверджує, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на такому Кредитному договорі, оскільки жодних договірних відносин вона з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не мала, а також не отримувала ні повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні за Договором, ні вимоги від відповідача про сплату заборгованості, яка має передувати вчиненню нотаріусом виконавчого напису. Крім того, оспорюваний виконавчий напис вчинений на кредитному договорі, який не був посвідчений нотаріально. 23.01.2024 року судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 14.02.2024 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» - Тимошенка О.О. щодо заявлених позовних вимог, в яких останній просить відмовити в задоволенні позову. При цьому, просить врахувати, що Позичальник (позивачка по справі) за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомилася з Правилами й Паспортом споживчого кредиту, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску заявила про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. В свою чергу, Первісний кредитор (ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога»), перед тим як погоджувати заявку на кредитування, перевірив особисті дані позивачки та платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірив чи дійсно платіжна картка належить Позичальнику. Позивачка підписала Кредитний договір № 340045643 від 25.08.2020р. електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора № U86BES87. 25.08.2020р. об 11:08:19 Товариство надіслало ідентифікатор на номер мобільного телефону ( [NUMBER] ) вказаний Позичальником в Заявці на отримання грошових коштів; 25.08.2020 о 11:09:51 Боржник ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Відповідно до Кредитного договору, Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 6 750 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. 25.08.2020 року ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 6\~750 грн. на банківську карту позивачки, що, в свою чергу, свідчить доказом того, що позивачка прийняла пропозицію кредитодавця - ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до п. 4.7 Кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису, Позичальник використовує електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Таким чином, позивачка, підписавши Кредитний договір взяла на себе зобов`язання повернути кредитні кошти, однак його не виконала. В зв`язку з цим, Первісний кредитор надсилав Вимогу позивачці про негайне стягнення заборгованості за Кредитним договором № 340045643 від 25.08.2020 року. Також зазначає, що позивачкою у своїй позовній заяві не оспорюється факт укладання Кредитного договору № 340045643 від 25.08.2020 року і остання вказує, що розрахувалась з кредитом. В той же час, позивачкою не надано будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти, дійсно нею сплачені. Разом з тим, зазначає, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. На момент відкриття виконавчого провадження постанова КМУ №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підсіві виконавчих написів нотаріусів» діяла в редакції 2015 року, яка передбачала, що для одержання виконавчого напису додаються: а). оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідач для вчинення виконавчого напису подав повний пакет документів, зокрема кредитний договір, що укладений в електронній формі, який вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, а отже відповідає Переліку. Відтак, просить врахувати при розгляді даної справи письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] до ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та відмовити позивачці в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Скіць С.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. При цьому, просив врахувати, що позивачкою у даній справі понесені витрати на правничу допомогу, докази понесення яких будуть подані суду в порядку, визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Представник відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду 07.02.2024 року та 13.02.2024 року. Заслухавши пояснення представника позивачки адвоката Скіця С.М., дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 25.08.2020 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (кредитодавець) і [PERSON] (позичальник) за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) був укладений кредитний договір №340045643, тобто договір в електронній формі. 21.05.2021 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна вчинила виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 31626, про стягнення із [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (ідентифікаційний код юридичної особи: 42254696), як правонаступника ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА\~ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»\~, заборгованості за Кредитним договором №340045643 від 25.08.2020 року за період із 16.04.2021 року по 12.05.2021 року в сумі 19 252 грн. 75 коп. та плати з вчинення виконавчого напису в розмірі 1\~200 грн. /а.с. 6/. 21.07.2021 року на підставі такого виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. відкрила виконавче провадження № 66168285 /а.с. 14/. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка стверджує, що оспорюваний нею виконавчий напис безпідставно вчинено приватним нотаріусом без дотримання умов його вчинення в частині подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а також просить врахувати, що в оспорюваному виконавчому написі нотаріуса зазначено, що Кредитний договір нею (позивачкою) укладено 25.08.2020 року, а відповідач набув права вимоги за цим договором 05.08.2020 року, тобто за 20 діб до укладення Кредитного договору, а тому зазначений вище виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Таким чином між сторонами наявний спір щодо правомірності здійсненого виконавчого напису нотаріуса, який регулюється положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закону України від 02.09.1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі Закон №3425), Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 3425 нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону №3425). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону №3425 та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону №3425 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно зі ст. 87 Закону № 3425 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусі (далі Перелік документів). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 (далі Постанова №662) було внесено зміни до Переліку документів та його доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Натомість постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, Постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14, а відтак кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що оспорюваний позивачкою виконавчий напис, вчинений нотаріусом 21.05.2021р. стосовно вимог ТзОВ «Онлайн-Фінанс», які ґрунтуються на кредитному договорі №340045643 від 25.08.2020 року, укладеному в електронній формі. На момент вчинення такого виконавчого напису Перелік документів не передбачав можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально. Зазначене вище дає підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису №31626 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.ст. 87, 88 Закону №3425 та Переліку документів, оскільки порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі №910/10374/17. Доводи представника відповідача, викладені в додаткових поясненнх від 14.02.2024 року, про те, що на момент вчинення виконавчого напису та на момент відкриття виконавчого провадження постанова КМУ №1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» діяла в редакції 2015 року та не передбачала нотаріального посвідчення кредитного договору є помилковими, оскільки ним не враховано, що постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14, а також не враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21.09.2021р. у справі №910/10374/17. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Що стосується інших доводів позивачки, то фактично вони також зводяться до незгоди позивачки із процедурою вчинення виконавчого напису, зокрема до незгоди із безспірністю заборгованості та її (позивачки) неможливістю заявити про спірність вимог відповідача, в зв`язку із необізнаністю стосовно вчинення будь-яких дій з боку останнього щодо стягнення із неї заборгованості. Натомість, враховуючи зміст позовних вимог та обставини спірних правовідносин, які мають значення для правильного вирішення справи за даним позовом і встановлені судом поза розумним сумнівом, суд не вбачає доцільним надання оцінки іншим доводам позивачки, оскільки такі доводи не впливають на правильність висновків суду. В цьому контексті суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. За таких обставин та оцінюючи всі надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі даного позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп., а також сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605 грн. 60 коп. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, то, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в загальній сумі 1 816 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved