Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати недійсним договір № 26-11-21-01-10 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 26 листопада 2021 року, укладений між ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] . В обґрунтування вказано, що змушена була укласти спірний договір з відповідачем, перебуваючи під тяжкою для себе обставиною, а саме, що стала жертвою шахрайського проекту LimeFx (https://limefx.com). На цьому сайті пропонувалися послуги із забезпечення доступу до торгівлі на валютному, товарному, та фондових ринках. У період з 06 серпня 2021 року по 27 листопада 2021 року вона поповнювала торгівельний рахунок на сайті Limefx, в тому числі грошима, отриманими від відповідача. Пізніше позивач дізналася, що LimeFx не має жодних офіційних регуляторних дозволів та засобів для здійснення заявленої на сайті діяльності, а цей сервіс є повністю анонімним шахрайським проектом, який під виглядом торгівлі різними фінансовими інструментами заволодів грошовими коштами багатьох громадян. Згодом вона зрозуміла, що торгова платформа на сайті https://limefx.com/ являє собою емуляцію трендингової платформи і лише візуально відображає дії користувача з купівлі-пролажу різних фінансових активів. Насправді вона не могла реально впливати на процес трейдингу і не приймала реальної участі у біржових торгах. Інформація на торговій платформі про графіки, котирування, стан рахунку насправді не відповідає дійсності. Послуги LimeFx пропонувалися телефоном через співробітників цієї компанії. З серпня 2021 року по листопад 2021 року позивачеві телефонували невідомі особи, які представлялися співробітниками компанії LimeFx, і пропонували отримання доходу від здійснення торгів різними фінансовими інструментами (валютні пари, дорогоцінні метали, нафта, акції), з використанням сайту https://limefx.com/. Організатори шахрайського проекту постійно вигадували якісь причини для виманювання у мене грошей. І саме вони порекомендували позивачеві звернутись до відповідача за укладенням договору та отриманням коштів. Для виманювання коштів шахраї видумували такі причини: недостатня сума на вивід, сума виводу перевищила встановлений ліміт, технічні несправності сервера, перевищення ліміту кількості транзакцій по карті, помилкове неврахування комісії, блокування операції фінансовим департаментом України. І насамкінець, виконання заявок на вивід коштів ставилось у залежність від додаткової оплати нею на користь компанії певних сум, для забезпечення утримання податків і зборів, згідно із законами України. Тобто, позивач вказує, що на момент укладення договору перебувала під психологічним впливом шахраїв, які телефонували їй постійно та тиснули, вимагали перерахування коштів, та під впливом обставин, вона погодилася на пропозицію відповідача укласти договір на вкрай невигідних для себе умовах, зокрема, що ставка за користування кредитом складає 36 % річних, а у випадку порушення графіку розрахунків (п. 7.1 договору) кредит визнається кредитом із підвищеним ризиком і починається нарахування відсотків за користування кредитом за ставкою у розмірі 720 відсотків річних. Про те, що вона перебуває під впливом тяжких для себе обставин вона повідомила відповідачу при укладенні договору. Одночасно із укладенням договору відповідач наполіг на укладенні договору застави її квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка є її єдиним житлом, а сама вона перебуває у поважному віці. Також, її змусили передати представнику відповідача правовстановлюючі документи на квартиру, а також видати на працівників відповідача довіреність з достатньо широкими повноваженнями, за яких вона може залишитись без житла, на вулиці. Позивач вказує, що якби вона не перебувала під впливом тяжких обставин, то не укладала би договір взагалі, тим більше на таких невигідних для неї умовах. У своєму відзиві представник відповідача заперечував проти задоволення позову, вказав, що ті обставини, які позивач поклав в основу позову як спроби заробити на торгівлі на валютному ринку і використання сайту, який пропонував послуги із забезпечення доступу до торгівлі на валютному, товарному, та фондових ринках, не є тяжкими обставинами у розумінні ЦК України, а інші обставини не були доведені належними та допустимими доказами. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 21 лютого 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 23 лютого 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 26 лютого 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін /а. с. 33-34/. 02 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позов. 02 квітня 2024 року зареєстровано судом заперечення позивача на клопотання про доручення доказів до відзив, подане через Електронний суд 01 квітня 2024 року. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 26 листопада 2021 року [PERSON] подала ТОВ «Гелексі Фінанс» заяву на розгляд можливості отримання кредиту у розмірі 160 000, 00 грн, до укладення договору їй надано інформацію про фінансову послугу, що пропонується, із зазначенням її вартості; умови надання додаткових фінансових послуг ТОВ «Гелексі Фінанс» та їх вартість; порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; механізм захисту прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; розмір винагороди фінансової установи у разі пропонування фінансових послуг, що надаються іншим фінансовим установам; внутрішні правила надання фінансових послуг ТОВ «Гелексі Фінанс»; наявні та можливі схеми кредитування. [PERSON] ознайомилась з усією інформацією для прийняття усвідомленого рішення, надала документи, які потрібно зібрати клієнту при заповненні заяви на кредит. До укладення договору про споживчий кредит ТОВ «Гелексі Фінанс» надало 26 листопада 2021 року споживачу [PERSON] паспорт споживчого кредиту № 26-11-21-01-Ю (Інформація, яка надається клієнту до укладення договору про споживчий кредит). При укладенні оспорюваного договору [PERSON] користувалась правовою допомогою, що підтверджується договором № ПД 26-11-21-01-Ю про надання правової допомоги від 26 листопада 2021 року, актом прийому-передачі послуг № 1 до договору про надання правової допомоги № ПД 26-11-21-01-Ю від 26 листопада 2021 року. Також 26 листопада 2021 року [PERSON] і ТОВ «Гелексі Фінанс» уклали договір іпотеки, згідно з яким предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що складається з двох кімнат, загальною площею 44, 9 кв м, житловою - 27, 9 кв м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2503921871080, із забороною № 5872 /а. с. 17-20/. Окрім цього, [PERSON] уповноважила, нотаріально посвідченою довіреністю від 26 листопада 2021 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які можуть діяти як разом, так і окремо один від одного, бути її представниками при вирішенні питань, що будуть стосуватися належної їй на праві особистої приватної власності квартири [ADDRESS] , строком дії до 26 листопада 2024 року. Також іпотекодержатель прийняв, а іпотекодавець передав на зберігання згідно з п. 5.2.1 іпотечного договору, укладеного між ними 26 листопада 2021 року та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дячук О. Б. за реєстровим № 5871 /а. с. 22, 23/. 11 лютого 2022 року [PERSON] і ТОВ «Гелексі Фінанс» уклали договір № 1 про внесення змін та доповнень до договору № 26-11-21-01-Ю надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту щодо можливості збільшення кредиту на суму 63 300 (шістдесят три тисячі триста) гривень 00 копійок, з кінцевою датою повернення 26 травня 2022 року /а. с. 12/. ТОВ «Гелексі Фінанс» 11 лютого 2022 року поінформувало [PERSON] про фінансову послугу що пропонується, із зазначенням її вартості; умови надання додаткових фінансових послуг ТОВ «Гелексі Фінанс» та їх вартість; порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; механізм захисту прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; розмір винагороди фінансової установи у разі пропонування фінансових послуг, що надаються іншим фінансовим установам; внутрішні правила надання фінансових послуг ТОВ «Гелексі Фінанс»; наявні та можливі схеми кредитування. [PERSON] ознайомилась з усією інформацією для прийняття усвідомленого рішення, надала документи, які потрібно зібрати клієнту при заповненні заяви на кредит. До укладення договору про споживчий кредит ТОВ «Гелексі Фінанс» надало 11 лютого 2022 року споживачу [PERSON] паспорт споживчого кредиту № 26-11-21-01-Ю (Інформація, яка надається клієнту до укладення договору про споживчий кредит). Також 11 лютого 2022 року сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки /а. с. 21/. Також за взаємною згодою сторони домовилися внести зміни до договору іпотеки від 26 листопада 2021року. Уклавши договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки, що нотаріально посвідчений. На виконання умов договору № 26-11-21-01-Ю [PERSON] здійснювала платежі, а саме: 24 грудня 2021 року - 2 430, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 4309202624; 25 грудня 2021 року - 1 800, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 26927650SB; 11 лютого 2022 року - 4 230, 00 грн, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 41; 29 грудня 2022 року - 8 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 400200453.; 26 січня 2023 року - 8 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 409567998.; 28 лютого 2023 року - 2 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 420576102.; 31 березня 2023 року - 2 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 430724516.; 30 квітня 2023 року - 2 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № d0d52ca2ad; 31 травня 2023 року - 2 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3e9f3503bd; 30 червня 2023 року - 2 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 462261449.1; 31 серпня 2023 року - 2 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 484605516.1; 01 жовтня 2023 року - 500, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 495854058.1. У подальшому [PERSON] не виконувала зобов`язання за договором № 26-11-21-01-Ю, унаслідок чого утворилась заборгованість за даним договором і кредитодавець подав до суду позов про стягнення заборгованості. 30 січня 2024 року за заявою [PERSON] від 29 січня 2024 року зареєстровано кримінальне провадження № 12024121010000304, згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо того, що у період часу з 06 серпня 2021 року по 27 листопада 2021 року невстановлена слідством особа з використанням електронно-обчислювальної техніки під приводом торгівлі фінансовими активами на торговій платформі «https://limefx.com» шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами у сумі 6 949 доларів США, які були переведені заявницею з власних банківських карток АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Ощадбанк», АТ «Перший український міжнародний банк», чим [PERSON] завдано матеріальну шкоду у розмірі 6 949 доларів США /а. с. 16/. 21 лютого 2024 року заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси задоволено позов ТОВ «Гелексі Фінанс» до [PERSON] про стягнення боргу за договором № 26-11-21-01-Ю надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту від 26 листопада 2021 року у сумі 304 376, 70 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 204 300, 00 грн, відсотків за неправомірне користування кредитом у розмірі 100 076, 70 грн. 12 березня 2024 року [PERSON] подала до Придніпровського районного суду м. Черкаси заяву про перегляд заочного рішення суду, яку задоволено ухвалою суду від 01 квітня 2024 року: скасовано заочне рішення від 21 лютого 2024 року і справу призначено до розгляду. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, його зміст не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі: правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п`ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину . Відповідно до судової практики суд задовольняє позов про визнання такого правочину недійсним, якщо мають місце дві умови: 1) особа вчиняє правочин під впливом тяжкої для неї обставини, під якою розуміють важке майнове становище, яке виражається у відсутності засобів, необхідних для нормального існування людини і це може стосуватися як самої фізичної особи, так і членів її сім`ї; 2) умови правочину вкрай невигідні для цієї особи. Як роз`яснив Пленум ВСУ у п. 23 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Ті обставини, які позивач поклала в основу позову, як спроби заробити на торгівлі на валютному ринку і використання сайту, який пропонував послуги із забезпечення доступу до торгівлі на валютному, товарному, та фондових ринках не є тяжкими обставинами у розумінні Цивільного кодексу України, а інші обставини не були доведені належними та допустимими доказами. До тяжких обставин відповідно до частини першої статті 233 Цивільного кодексу України може бути віднесено тяжку хворобу особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загрозу втратити житло чи загрозу банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. При цьому слід мати на увазі, що тяжка обставина має бути саме для тієї особи, яка вчинила правочин. Проте, зазначені у позові обставини, не свідчать про існування тяжких обставин, в контексті ст. 233 Цивільного кодексу України, внаслідок яких позивач була вимушений укласти оспорюваний договір позики на вкрай невигідних для нього умовах, оскільки сам він не був обмежений у свободі укладення договору та виборі відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Не підтверджують факту існування тяжких обставин, а навпаки їх спростовують пояснення позивача та не можуть вважатися належними доказами у розумінні ст. 77 ЦПК України наступні твердження про те, що з метою збагачення позивач користувалась послугами сумнівних сайтів, для отримання доходу від здійснення торгів різними фінансовими інструментами (валютні пари, дорогоцінні метали, нафта, акції), з використанням сайту https://limefх.com. Окрім того, як свідчить тлумачення частини першої статті 233 ЦК України умовами, існування яких надає підстави особі звертатися до суду, а суду - ухвалювати рішення про визнання правочину недійсним є: а) наявність тяжкої обставини, що «змусила» особу вчинити правочин; б) те, що цей правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Тобто для визнання правочину недійсним, на підставі частини першої статті 233 Цивільного кодексу України, необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 Цивільного кодексу України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Оскільки, необхідна сукупність вказаних умов для визнання правочину недійсним, то при визначенні того, які правочини можуть оспорюватися на підставі статті 233 ЦК України потрібно з`ясувати, як розуміти «вкрай невигідні умови». Використане у частині першій статті 233 ЦК України словосполучення «вкрай невигідних умовах» є оціночним, тому для кваліфікації певного договору як такого, що вчинений на вкрай невигідних умовах, необхідно порівнювати умови такого договору із умовами договорів того ж виду, які зазвичай вчиняються у цивільному обороті. Якщо умови договору (наприклад, ціна, процентна ставка чи інше зустрічне надання) порівняно із звичайними умовами договорів цього ж виду, які існують у цей момент, є «різко», значно невигідними для однієї зі сторін, і тільки в силу тяжкої обставини одна зі сторін приймає ці умови, то такий договір може бути визнаний недійсним на підставі статті 233 ЦК України. Позивач не надає доказів, що порівняно із звичайними умовами договорів цього ж виду, які існують у цей момент з іншими фінансовими компаніями, такими як відповідач, які існують у цей момент, є «різко», значно невигідними для позичальника. За оспорюваним договором позики відповідач надав грошові кошти позичальникові у сумі на умовах строковості. зворотності. цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 36 відсотків річних та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлені договором. Тип процентної ставки за договором визначена, як фіксована. Середня відсоткова ставка за користування кредитом, що встановлюється фінансовими установами та банками в Україні складає 50 відсотків річних. Крім того, ухвалюючи рішення у справі № 6-551цс16 «Про визнання недійсним правочину(договору дарування),який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах» постановою від 06 квітня 2016 року Верховний суд дійшов висновку, що основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин, а не з метою інвестування коштів іншої особи в сумнівний бізнес. Також, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Верховний суд України чітко констатує, що особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах». Позивач також зазначає, що на момент укладення договору перебувала під психологічним виливом шахраїв. Про те, що вона перебувала під впливом тяжких для неї обставин вона повідомила відповідачу при укладенні договору. Такі доводи спростовуються, тим, що укладаючи договір № 26-11-21-01-Ю від 26 листопада 2021 року, позивач надала письмові гарантії, що відображено у договорі, а саме підтвердила своїм підписом, що при укладенні договору, вона, як позичальник: є повністю дієздатною і щодо неї немає рішень судів (що набрали законної сили і не скасовані іншим рішенням) про обмеження її у дієздатності чи визнання недієздатною, а також їй невідомо про подання заяв до суду з вказаними вимогами; її волевиявлення є вільним і відповідає її внутрішній волі; вона не перебуває під впливом тяжкої для неї обставини, що змушує її укласти цей договір; вона чітко усвідомлює всі умови цього договору та не перебуває під впливом помилки чи обману; вона вважає умови цього договору вигідними для себе; документи подані нею для отримання кредиту є достовірними та відображають реальний фінансовий стан позичальника на день подачі документів; майно, яким здійснюватиметься забезпечення виконання зобов`язання за цим договором належить їй на праві власності, не обмежене в обігу (обороті) та під заставою не перебуває. Також позивач не скористалась своїм правом, яке передбачено розділом 10 договору, а саме правом позичальника на відмову від договору. Договором визначено, що позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору позичальник повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку вказаного в п. 10.1 договору. Якщо позичальник подає повідомлення не особисто, воно має бути засвідчене нотаріально або подане і підписане представником за наявності довіреності на вчинення таких дій. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою абз. 1 п. 1.1 цього договору. Позичальник не зобов`язаний сплачувати будь-які інші платежі у зв`язку з відмовою від договору. Відмова від договору є підставою для припинення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг, що були визначені як обов`язкові для отримання кредиту, укладених споживачем. кредитодавець або третя сторона зобов`язані повернути позичальнику кошти, сплачені ним за такі додаткові чи супутні послуги, не пізніш як протягом 14 календарних днів з дня подання письмового повідомлення про відмову від договору, якщо такі послуги не були фактично надані до дня відмови позичальника від договору у порядку, визначеному законодавством. Таким чином, волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто як з боку позивача з метою отримання кредитних коштів, так і з боку Відповідача з метою повернення виданих коштів і отримання прибутку. Підписуючи договір, позивач чітко засвідчила факт ознайомлення з його умовами та дала свою згоду на отримання кредиту на цих умовах, при цьому позивач не вбачала в діях відповідача порушень принципу рівності сторін та наявність несправедливих умов, по відношенню до неї, як споживача. Більш того, підписуючи кредитний договір, позивач засвідчила факт ознайомлення з його умовами та надала свою згоду на отримання послуг на цих умовах. Також при укладенні договору іпотеки 26 листопада 2021 року [PERSON] у присутності нотаріуса підтвердила, що попередньо ознайомлена з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлює природу цього правочину та значення своїх дій, перебуває при здоровому розумі та ясній пам`яті, діє добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, має необхідний обсяг цивільної дієздатності, що відображено у самому договорі. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які позивач посилається, як на підставу для позову, жодними доказами не підтверджується, тому задоволенню не підлягає. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed