Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Тарасюк О.М., звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] , Вінницької міської ради, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , терміном в чотири місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла рідна матір позивача [PERSON] . Відповідно до заповіту [PERSON] , складеного нею 30.03.2016 року, про існування якого позивач дізналася випадково у липні 2023 року, померла рідна мати заповіла позивачу належну їй квартиру [ADDRESS] , та зареєструвала в Третій вінницькій державній нотаріальній конторі, за реєстровим номером №2-533. Позивачка вказує, що покійна її мати [PERSON] , проживала постійно зі своїм сином братом позивачки [PERSON] , і усі документи зберігалися за місцем її проживання, в тому числі і заповіт. Крім позивача, іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] , також є її син [PERSON] . Позивач вважає, що вона пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, так як вона не знала про існування заповіту, який було складено її рідною матір`ю на користь неї, тривалий час перебувала на роботі за кордоном, а саме з 2009 року, а також вказує на те, що нотаріусом не було повідомлено спадкоємця про заповіт. Отже, позивач вважає, що вказані обставини є поважними і такими, що завадили йому вчасно звернутися із заява про прийняття спадщини, а, тому звернувся до суду із вказаним позовом для визначення додатковий строк у чотири місяці, який буде достатнім, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті рідної сестри матері [PERSON] . Ухвалою суду від 28.11.2023 в даній справі відкрито провадження, а справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження та витребувано з Третьої вінницької державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), належним чином завірену копію спадкової справи заведеної щодо майна [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . На підставі ухвали суду від 22.12.2023 в даній справі підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, але від представника позивача надійшла до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позов підтримала, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заяву про розгляд справи за йог відсутності проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує. Представник відповідача Вінницької міської ради Коваль Д.О. надіслала до суду заяву про розгляд справи у йог відсутності, при розгляді справи не висловила конкретної позиції щодо заявлених позовних вимог та при його вирішенні покладається на розсуд суду. З огляду на викладене суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність учасників справи, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази на предмет належності та допустимості в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Вирішуючи даний спір, суд застосовує норми спадкового права, Цивільного кодексу України\~та враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Згідно з частиною першою статті 1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). Отже, закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивачка вищезазначених вимог закону не дотрималася та після відкриття спадщини не подала своєчасно до нотаріальної контори відповідну заяву. Відповідно до ч. 1статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19). Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 року у справі № 369/6254/19-ц, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Разом з тим, у пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7\~зазначено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За правилами\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до\~ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Частинами 1 та 2\~ст. 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] в графі мати зазначена [PERSON] , яка [INFO] померла, що також підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 5-7). Відповідно до заповіту [PERSON] складеного нею 30.03.2016 року, про існування якого позивач дізналася випадково у липні 2023 року, померла рідна мати заповіла позивачці належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу від 01.03.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., з реєстровим номером 665, та зареєструвала в Третій вінницькій державній нотаріальній конторі, за реєстровим номером №2-533 (а.с. 8-10). Як встановлено в ході судового розгляду та на що наголошувала позивач у позові, покійна її мати [PERSON] , проживала постійно зі своїм сином братом позивача [PERSON] , і усі документи зберігалися за місцем її проживання, в тому числі і заповіт. Крім позивача, іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] , також є її син [PERSON] . Як вказує позивач, причиною пропуску нею строку на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини є те, що вона не знала про існування заповіту, який було складено її рідною матір`ю на користь неї, тривалий час перебувала на роботі за кордоном, а саме з 2009 року, а також вказує на те, що нотаріусом не було повідомлено спадкоємця про заповіт. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зі змінами, внесеними\~Наказом Міністерства юстиції від 11.03.2022 №1118/5, в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини та відсутності доступу до Спадкового реєстру. Як вбачається із відповіді Третьої вінницької державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 19.12.2023 № 1772/01-16, слідує, що спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не відкривалася (а.с. 36-37). Відповідно до заповіту [PERSON] складеного нею 30.03.2016 року, згідно якого померла заповіла позивачу належну їй квартиру [ADDRESS] , та який було зареєстрований в Третій вінницькій державній нотаріальній конторі, за реєстровим номером №2-533, і на даний час чинний. (а.с. 8). У постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. У постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 496/3234/19 зроблено висновок про те, що сам факт захворювання позивача не свідчить про те, що він фізично не міг прибути до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини або направити таку заяву засобами поштового зв`язку, чи не міг запросити нотаріуса для складення відповідної заяви за місцем свого проживання у разі неможливості подати заяву до нотаріальної контори особисто у разі хвороби. У постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 736/586/16-ц Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Короткочасна хвороба, тяжкий матеріальний стан спадкоємця як причини пропуску строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, оскільки самі по собі ці обставини без встановлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Натомість, суд звертає увагу на те, що позивач не знав про існування заповіту і звернувся до нотаріуса із заявою одразу ж після того, як знайшов його в документах померлої матері, а нотаріус в свою чергу про заповіт її не повідомив, тому суд вважає, що незнання позивача про наявність заповіту, дійсно створило перешкоду їй реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом, та своєчасно подати відповідну заяву до нотаріуса,оскільки нотаріус на порушення Закону України «Про нотаріат», пункту 2.2 глави 9, пунктів 2.2 і 3.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 не вчинив дій для розшуку спадкоємця, зокрема й засобами публічного оголошення або повідомлення у пресі, якщо йому не було відомо місце проживання місце проживання або місце роботи спадкоємця. Така судова практика є загальновідомою й загальнодоступною, викладена у багатьох судових рішеннях Верховного Суду України, зокрема у постановах:від 23 серпня 2017 року у справі № 2/235/10/16 (провадження № 6-1320цс17); від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, у численних судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, як суду касаційної інстанції. Ця судова практика залишилася незмінною і у практиці нового Верховного Суду, зокрема, викладена у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298 св 18. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини,та оцінює їх з точки зору поважності. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією\~Верховного Суду, викладеною у постанові від\~22 грудня 2021 року\~справа № 703/4978/19, провадження № 61-13783 св 21. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач у зв`язку із необізнаністю про існування заповіту, та з врахуванням того, що з часу відкриття спадщини будь-яких повідомлень від органу нотаріату про закликання його до спадкування він не отримував,а отже наявні об`єктивні, непереборні, істотні труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. Тому, вказана обставина, на яку посилалася [PERSON] як на підставу для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, на переконання суду, є поважною причиною пропуску вказаного строку, тобто такою, що унеможливила чи в інший спосіб перешкодила їй вчасно реалізувати своє право на подання заяви про прийняття спадщини, а відтак визначається об`єктивною перешкодою для здійснення такої дії. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved