Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був між ними зареєстрований 03 червня 1992 року Відділом запису актів громадянського стану м. Первомайськ Миколаївської області, актовий запис № 188. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що вона проживала з відповідачем до грудня 2023 року. Спільне життя у них не склалося, оскільки почуття вже давно зникли, між ними останній час виникали постійні сварки. Позивачка постійно знаходиться в поганому емоційному стані, пригнічений. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим. [PERSON] після розірвання шлюбу просила змінити їй прізвище на дошлюбне [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України. Відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. В судовому засіданні судом встановлено, що 03 червня 1992 року Відділом запису актів громадянського стану м. Первомайськ Миколаївської області, актовий запис № 188, між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки припинені через відсутність взаєморозуміння. Спір про розподіл майна на даний момент відсутній. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою заявлено вимогу про зміну прізвища на дошлюбне після розірвання шлюбу. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved