Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

У серпні місяці 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому, після зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), матеріальну шкоду (вартість відновлювального ремонту ТЗ) у розмірі 57096,06 гри. Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2023 року о 10.40 год в смт Велика Олександрівка по вул. Свободи відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобілів KIA RIO державний номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та ВАЗ 2105, державний номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 18 липня 2023 року, яка набрала законної сили 31 липня 2023 року, винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно з висновком експерта щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 293/08-23 від 11 серпня 2023 року (далі також - висновок експерта щодо вартості матеріального збитку), вартість матеріального збитку становить 33854,45 грн, а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 57096,06 грн, тому позивач змушений звернутись з позовом до суду про відшкодування матеріальної шкоди з винної особи. У відзиві на позовну заяву, поданому 16 жовтня 2023 року, відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки позивач не надав суду правомірності володіння ним пошкодженим транспортним засобом, не обґрунтував заявлений ним розмір збитків та позивачем не враховано, що він також є винним у вчиненні вказаного ДТП. Щодо правомірності користування вказаним транспортним засобом відповідач зазначив, що позивач не надав ані договору оренди на нього, ані розписки або іншого документу на підтвердження факту його придбання. Відповідно позивач не має права на відшкодування шкоди завданої власнику транспортного засобу. Розмір матеріального збитку є необґрунтованим, оскільки наданий на його підтвердження висновок складений з численними порушеннями: за відсутності власника транспортного засобу та відповідача, проведено оцінку автомобіля Лада, а не ВАЗа тощо. Розмір відновлювального ремонту значно перевищує вартість транспортного засобу, а отже є безпідставним до відшкодування. Відповіді на відзив від позивача не надходило. \~ \~ \~ \~ На судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди, оскільки саме він винний в скоєнні ДТП, а заявлена сума є обґрунтованою. Зазначив, що він на законних підставах користувався належним йому автомобілем, про що свідчить наявність у нього свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також його перебування на кермом автомобіля під час ДТП із наявним у нього правом керування. Вважає, що ДТП сталося виключно в результаті винних дій відповідача, що підтверджено рішенням суду. Його вини немає, оскільки він рухався по своїй смузі руху і зіткнення транспортних засобів відбулось із виїздом саме автомобіля відповідача на зустрічну смугу руху. Він згоден після відшкодування йому шкоди відповідачем передати останньому залишки автомобіля, але для цього необхідно здійснити переоформлення автомобіля на нього. На судовому засіданні відповідач позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити. На судовому засіданні представник відповідача категорично заперечив проти задоволення позову зазначивши, що позивач не будучи ані власником автомобілю за кермом якого він перебував, ані законним користувачем, не має право вимагати шкоди фактично завданої власнику автомобілю. Крім того, заявлена позивачем сума до відшкодування є необґрунтованою в контексті порівняння вартості пошкодженого транспортного засобу та вартості його відновлювального ремонту, оскільки в такому разі може йти мова лише про суму в межах вартості пошкодженого транспортного засобу, з урахуванням вартості його залишків, які повинні бути передані заподіювачу шкоди. Стосовно останнього в ході судового розгляду представник заявив про неможливість передачі залишків транспортного засобу відповідачу, оскільки це свідчатиме про втручання у право власності дійсного власника майна. Також представник розкритикував оцінку надану позивачем на підтвердження вартості завданих останньому збитків, зазначивши, що її проведено без фактичного огляду транспортного засобу, без участі відповідача, за замовленням власника автомобілю, а не позивача, щодо автомобілю Лада, а не ВАЗ. Вважає, що у вчиненні ДТП винні обидві сторони, а отже відповідач не повинен нести відповідальність у повній мірі. Про це свідчить порушення позивачем правила дорожнього руху, відповідно до якого при русі по дорозі, яка іде на спуск, саме той хто рухається вниз повинен надати перевагу в русі транспортним засобам, які рухаються назустріч. Також, про порушення позивачем правил ПДР свідчить те, що він перевозив в автомобілі понад передбачену його технічними характеристиками кількість пасажирів, а діти, які також знаходилися в салоні, не використовували спеціальні пристосування для їх перевезення, за їх відсутності. Вислухавши позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає\~частковому задоволенню з таких підстав. Так, суд встановив, що 09 липня 2023 року о 10 год. 40 хв. водій [PERSON] в смт Велика Олександрівка по вул. Свободи, керуючи автомобілем «KIA RIO», д.н.з. [NUMBER] , при зустрічному роз`їзді, об`їжджаючи перешкоду, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 2105 д.н.з. [NUMBER] , який рухався назустріч, при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.13.4 ПДР України. За даним фактом 09 липня 2023 року уповноваженою посадовою особою старшим лейтенантом поліції [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 096869, а постановою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 18 липня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП із накладенням стягнення в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Вказана постанова оскаржена в апеляційному порядку не була та набрала законної сили 31 липня 2023 року. В силу вимог частини шостої\~статті 82\~ЦПК України суд вважає доведеним факт вчинення відповідачем дій щодо порушення правил дорожнього руху, які призвели до пошкодження належного позивачу транспортного засобу, а отже сторони звільнені від доказування відповідних обставин. Також, з метою встановлення вартості матеріального збитку 01 серпня 2023 року проведено оцінку, а 11 серпня 2023 року складено висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 293/08-23, відповідно до якого встановлено, що ринкова вартість автомобілю ВАЗ 2105, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , з урахуванням ПДВ, становить 33854,45 грн, вартість його відновлювального ремонту становить 57096,06 грн, відповідно вартість матеріального збитку становить 33854,45 грн. При цьому, значення фізичного зносу та вартість придатних залишків не розраховувались. В межах зазначеного висновку також було складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 293/08-23, акт огляду ТЗ, ремонтну калькуляцію вартості робіт, зроблено фотознімки, проаналізовані оголошення щодо вартості продажу запчастин тощо. Кваліфікація та повноваження оцінювача сторонами не заперечувалися, а в матеріалах справи наявні кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 27 липня 2013 року, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача від 30 листопада 2022 року, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії та № [NUMBER] виданого Центром ДАІ 6506 з обсл. Каланчацького та Чаплинського районів транспортний засіб ВАЗ 2105, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . Наведені докази суд визнає належними, допустимими та достовірними, адже вони отримані із дотриманням встановленого законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли деліктні правовідносини з приводу відшкодування шкоди завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, які врегульовані статтями 22,\~23,\~1188\~ЦК України, в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до частини першої\~статті 1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої,\~пункту 2\~частини другої,\~частини третьої\~та четвертої\~статті 22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що чинним законодавством передбачена відповідальність особи, винної у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди за участю двох джерел підвищеної небезпеки, за завдану нею майнову шкоду потерпілому, а обраний позивачем спосіб захисту порушених прав відповідає змісту спірних правовідносин та не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК України). Доказування не може гуртуватись на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Встановлено, що відповідач винний у спричиненні ДТП, а отже він повинен відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду в межах доведеної суми. Відшкодуванню підлягає сума в розмірі 33854,45 грн, що становить ринкову вартість належного позивачу транспортного засобу. Для задоволення позовних вимог у повному обсязі, тобто з урахуванням вартості відновлювального ремонту немає підстав, оскільки такий підхід ставив би учасників деліктних правовідносин в нерівні умови, за яких постраждала сторона на результатом вирішення спору отримає у власність майно виражене в грошовій формі у розмірі, що значно перевішуватиме його розмір, який був до спричинення шкоди, а на винну сторону буде покладено майновий тягар, який буде явно не співмірним розміру завданої шкоди. Крім того, у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц, суд дійшов висновку про те, що у разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Твердження представника відповідача щодо недопустимості як доказу висновку експерта щодо вартості матеріального збитку суд сприймає, як непереконливі міркування загального характеру, які ґрунтуються на тенденційній оцінці його змісту, який не відповідає його дійсному змісту, а також на помилковому сприйнятті окремих обставин, які мали місце при його складанні, як таких, що безумовно мають свідчити про неможливість встановлення на підставі вказаного доказу розміру завданих збитків. Так, зазначення у висновку експерта щодо вартості матеріального збитку замовником- власника, а не фактичного володільця автомобіля, не може свідчити про його недопустимість, оскільки це пов`язане із дотриманням правил його оформлення та за своєю природою не може вплинути на достовірність отриманих та відображених у ньому відомостей. Згадування у висновку експерта щодо вартості матеріального збитку поряд з найменуванням «ВАЗ» марки машини «Лада» не може свідчити про те, що при проведенні оцінки оцінювач брав до уваги технічні характеристики іншого ніж автомобілю ВАЗ, який в побуті має другу назву «Лада». До того ж із вказаного висновку такого не вбачається. Доводи представника щодо того, що оцінювач особисто не оглядав автомобіль позивача і виходив із недостовірних даних спростовується змістом висновку експерта щодо вартості матеріального збитку, з якого вбачається, що автомобіль оцінювачем оглядався та при цьому були зроблені необхідні фотографії. Наводячи відповідні формальні доводи представник у той же час не заперечив сам розрахунок ринкової вартості пошкодженого автомобілю, не надав власний його розрахунок, не вказав на помилковість вихідних даних використаних оцінювачем при цьому, не клопотав про призначення іншої оцінки або експертизи для визначення вартості як відновлювального ремонту так і ринкової вартості автомобілю. Що стосується посилання представника відповідача на те, що ДТП сталося не лише з причини протиправних дій відповідача, але і протиправних дій позивача, який рухаючись по схилу по своїй смузі не надав переваги в русі автомобілю відповідача, при виїзді його на зустрічну смугу руху при об`їзді перешкоди, то такі твердження є помилковими, оскільки відповідного правила дорожнього руху чинним законодавством не передбачено, у справі наявне судове рішення відповідно до якого встановлено винною особою саме відповідача, та суду не надано доказів, які б підтверджували вчинення позивачем порушень ПДР України, які б знаходилися в причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою. Крім того, представник відповідача наводячи відповідне твердження не обґрунтував розмір відшкодування, який повинен був компенсувати позивач з урахуванням і його вини у спричиненні ДТП, що додатково свідчить про формальність і таких його доводів. Критично суд оцінює і позицію представника відповідача щодо відсутності у позивача права на відшкодування заявленої ним шкоди, з огляду на відсутність у нього правових підстав для користування вказаним транспортним засобом. Так, згідно з частиною першою\~статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Пунктами 1,\~2\~частини першої\~статті 395\~ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння, право користування (сервітут). Згідно з частиною першою\~статті 398\~ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до частини першої\~статті 401\~ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Враховуючи те, що відповідно до статей 386,\~395,\~396\~ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд під час розгляду справи № 200/21325/15-ц 07 листопада 2018 року. Таким чином, оскільки позивач управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, він має право на відшкодування завданої шкоди. Крім того, вказані обставини свідчать про те, що фактично пошкодженням транспортного засобу шкода завдана саме особі, яка ним керувала, оскільки саме вона несе відповідальність перед його власником шляхом виникнення у неї обов`язку його відновити або відшкодувати вартість. Також, законом не передбачено можливості застосування у даних правовідносинах регресного порядку відшкодування шкоди, як це, наприклад, визначено для випадків перебування власника транспортного засобу та його користувача у трудових відносинах (стаття 1191 ЦК України), що в свою чергу виключає правові підстави для пред`явлення позову власником до винної особи, як на цьому акцентує увагу представник відповідача. Вирішуючи питання про врахування при визначенні розміру відшкодування вартості залишків транспортного засобу, що обумовлюється стягненням з винної особи усієї вартості пошкодженого транспортного засобу, суд виходить із того, що фактична їх передача відповідачу за рішенням суду є неможливою, оскільки цивільним законодавством не передбачено порядку виконання в примусовому порядку рішення про передачу майна третьої особи, яка до того ж не була залучена до участі у справі, іншій особі. Крім цього, вирішення даного питання суперечило б загальним засадам права власності та становило би свавільне втручання у право мирного володіння особою своїм майном. Під час судового розгляду сторони висловили розуміння того, що відповідна вартість повинна бути врахована при визначені остаточної суми збитків, які підлягають відшкодуванню, а позивач висловив намір це питання вирішити після отримання суми відшкодування. На думку суду, відмова у задоволенні позову лише з тих підстав, що при встановленні беззаперечного права позивача на отримання відшкодування та визначення ринкової вартості транспортного засобу відновлювальний ремонт якого не є доцільним, неможливо визначити вартість залишків пошкодженого транспортного засобу, не відповідало б загальним засадам цивільного законодавства, зокрема таким засадам як судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Суд роз`яснював сторонам про необхідність доведення перед судом усіх обставини, які підлягали обов`язковому з`ясуванню для об`єктивного вирішення даного спору, проте сторони не виявили бажання скористатись своїм правом на надання відповідних доказів, що не суперечить такому принципу цивільного судочинства, як диспозитивність. За таких обставин суд констатує обов`язок позивача після переоформлення на себе пошкодженого транспортного засобу здійснити його відчуження відповідачу або передати останньому його вартість, або врахувати при виконанні даного рішення, та право відповідача вимагати від позивача вчинення відповідних дій. Відповідно до частини першої,\~пункту третього\~частини другої\~статті 141\~ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial