Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про\~поділ спільного майна подружжя. Позов мотивовано тим, що 26.07.2020 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання у шлюбі сторонами було набуто у власність двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,5 кв.м., та житловою площею 29,8 кв.м., частина підвалу під сарай площею 4,0 кв.м. За взаємною домовленістю та згодою реєстрація права влсності відбулася за позивачкою. Однак, спільне життя з відповідачем у них не склалося та позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача. Намагання позивачки домовитися з відповідачем про добровільний, позасудовий поділ спільного майна не дало результатів, тому вирішити спір інакше як в судовому порядку неможливо. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд визнати за [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01.11.2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. У зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог, просив суд повернути позивачці 50% сплаченого судового збору. Інші судові витрати залишити за позивачем. Представник позивача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував щодо його задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи зміст заяв представників позивача та відповідача, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 26.07.2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі (Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ), який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.01.2024 розірвано. Відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] ») (а.с.3,47-48). Від спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.5). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 09.09.2020 року [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняла у власність (купила) належну на праві приватної власності квартиру під номером [ADDRESS] . (а.с.7-8). Крім того, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,5 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м. є [PERSON] , розмір частки 1 (а.с.9). З Звіту про оцінку майна №20231031-3 вбачається, що ринкова вартість 2-кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] складає 298\~620,00 грн. (а.с.10-21). Отже, на підставі вище вказаних доказів встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами під час знаходження у зареєстрованому шлюбі. Згідно з частиною 1 статті 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 Сімейного кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша\~статті 71 СК України). Згідно до частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 370 Цивільного кодексу України передбачено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до частин 1-3 статті 372 Цивільного процесуального кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Частиною першою\~статті 364 ЦК України\~передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Верховний Суд у своїй постанові від 18.10.2022 (справа № 369/13810/20) зазначає, що поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина четверта\~статті 71 СК України). Верховний Суд також зазначає, що у процесі поділу майна суди можуть одночасно застосовувати не один спосіб, а їх поєднання. Враховуючи викладене та те, що позивачем доведено факт придбання спірного майна в період шлюбу, а відповідачем визнається даний факт, суд вважає можливим\~визнати за [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] . За клопотанням представника позивача повернути позивачці 50% сплаченого судового збору, інші судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного, згідно ст. ст.\~60,\~65,69,70,71 Сімейного кодексу України, ст.ст.4,5,10,76-82,89,141,263-265,\~280-282 ЦПК України, суд

Outcome: approved