Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до[PERSON] про визначення місця проживання дітей, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що з 09.02.2013 перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі . Під час шлюбу в них народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO]. Рішенням суду 17.07.2023 шлюб між ними розірвано . При цьому позивач і відповідач не можуть дійти згоди щодо місця проживання їх дітей.Після того як відповідач покинув родину , діти проживають з позивачкою , синам створені всі умови для їх гармонійного розвитку в атомосфері любові , моральної і матеріальної забезпеченості . Позивачка просить визначити місце проживання дітей разом з нею . 25.09.2023 [PERSON] , заперечуючи проти позову ,після уточнення подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Зустрічний позов , мотивовано тим , що [PERSON] перебував з [PERSON] у шлюбі , від якого мають двох синів [PERSON] та [PERSON] . Шлюбні відносини не склалился та шлюб був розірваний за рішенням суду 17.07.2023. На думку позивача [PERSON] , визначення місця проживання дітей з батьком відповідатиме їхнім найкращим інтересам. Зауважував, що він забезпечений житлом з усіма належними умовами для проживання дітей, має стабільний дохід та за місцем проживання і роботи характеризується позитивно. Він любить своїх синів і має змогу забезпечити їх всім необхідним. Оскільки з відповідачкою в позасудовому порядку він не може вирішити питання щодо виховання синів , просить визначити місце проживання дітей саме з ним . 11.01.2024 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву , в якій представник позивачки , адвокат Линник І.М., просить відмовити [PERSON] у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Позивач [PERSON] за зустрічним позовом відповіді на відзив не подав. Представник позивачки у судовому засіданні підтримала первісний позов [PERSON] , просить задовольнити , зустрічний позов [PERSON] не визнала, просить відмовити в позові . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] не визнав , просить відмовити , а зустрічний позов підтримав та просить його задовольнити. Представник третьої особи до суду не з`явився , подав заяву заслухати справу у його відсутність , ухвалити рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування . Суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, допитавши свідка , дійшов наступних висновків. Судом встановлені фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно з висновком Верховного Суду викладеному у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 182/2037/17 зазначено, що матеріально-побутове забезпечення батьків має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, оскільки судам перш за все слід брати до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків із виховання дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини та повинні виходити із якнайкращого забезпечення інтересів дитини. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Такі висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 01 березня 2023 року у справі № 643/16285/20 (провадження № 61-530св23), від 22 березня 2023 року у справі № 757/13688/21-ц (провадження № 61-12610св22). Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3 Конвенції про права дитини). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що сторони з 09.02.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 17.07.2023. (т.1, а.с. 11,18-19) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] сторони є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . ( т.1, а.с. 12,13 ). Судовим наказом Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.05.2023 , за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину , щомісячно та до досягнення найстаршою дитиною повноліття , починаючи з 03.05.2023. (т.1, а.с. 16 ). Позивачка працює інженером - конструктором ПАТ « Трест-Житлобуд -1» , за місцем роботи зарекомендувала себе з позивної сторони . (т.1, а.с. 166) Виписками та довідками ПриватБанку , МоноБанку про рух коштів належних позивачці , підтверджується , що позивачка має свій дохід та може утримувати дітей. (т.1, а.с. 154 ,167) Як свідчать довідки КНП « Обласний наркологічний диспансер», КНП « Міський психоневролічний диспансер №3» від 31.08.2023, [PERSON] на диспансерному (профілактичному ) обліках не перебуває, за психіатричною допомогою не зверталася . (т.1, а.с. 156) Довідкою керівника клубу розвитку дітей ORANGE CAT від 26.12.2023 підтверджується, що Профатило [PERSON] регулярно відвідує розвиваючі заняття у клубі , дитина завжи охайна , доглянута , мати спілкується з педагогами , які навчають сина , цікавиться вихованням та розвитком дитини . ( т.1, а.с. 168). Також , згідно довідки директора школи « Logika» , Профатило [PERSON] дійсно проходить навчання з програмування на курсах з серпня 2023 , абонемент дитини сплачує мати особисто та вчасно (т.1, а.с. 151) Як зазначено в характеристиці класного керівника , заступника директора з НВР ХЗОШ №146 , Профатило [PERSON] є учнем 5-А класу Харківської загальноосвітньої школи I-III , регулярно відвідує зайняття у школі .Дитина завжди охайна , доглянута, мати [PERSON] спілкувалася з педагогами , цікавилася шкільним життям дитини , успіхами , досягненнями та поведінкою сина, відвідувала батьківські збори , виховні та спортивні заходи класу та школи. Протягом 2022-2023 навчального року з [PERSON] контакту зі школою не було ,він не цікавився , як вчиться дитина ,не підтримував зв`язок з вчителями , не спілкувався у зв`язку з тим , що постійно був у відрядженні . У 1-4 класах дитину до школи приводила і забирала мати. Батько дуже рідко спілкувався з педагогами ,не цікався успіхами у навчанні свого сина (т.1, а.с. 152). Окрім того, відповідно до відповіді КЗ « Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №430 Харківської міської ради від 24.07.2023 , [PERSON] відвідував ЗДО № 430 до призупинення освітньої діяльності у зв`язку з веденням воєнного стану в країні , супроводжувала дитину до дитячого садка мати дитини [PERSON] , яка спілкувалася з педагогами , на даний час спілкується дистанційно та є активним учасником батьківської вайбер групи , дитина завжди виглядала охайною та доглянутою. (т.1, а.с. 153) З відповіді КНП « Міська дитяча поліклініка №14» Харківської міської ради від 24.07.2023 , діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку в медичному закладі з народження. Діти регулярно охоплені профілактичними оглядами , за наявності потреби своєчасно відвідують медичний заклад. При зверненні до поліклініки дітей супроводжує, в більшості випадків, матір [PERSON] , з медичними працівниками спілкується мати хлопчиків. Діти виглядають доглянутими та охайними . ( т.1, а.с. 158 ). Рішенням виконавчого Харківської міської ради Харківської області від 27.09.2023 №476 , встановлено порядок участі у вихованні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.160). В листах [PERSON] , адресованих заступнику міського голови з питань охорони здоров`я та соціального захисту населення Харківської міської ради від 14.11.2023, 29.11.2023 ,19.12.2023 зазначено , що в період з 04.12.2023 по 18.12.2023 , 17.10.2023 по 13.11.2023, з 14.11.2023 по 26.11.2023 [PERSON] неодноразово порушував , встановлений рішенням , порядок його участі у вихованні дітей , не з`являвся до дітей та не повідомляв про свою відсутність у визначені дні , тим самим порушував свій батьківський обов`язок з недотримання графіку зустрічей. (т.1, а.с.155, 157, 159) Діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Позивачці, на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.11.2023, належать на праві приватної власності частка вище вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки по [ADDRESS] . (т.1, а.с. 161-165). У відповіді Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 04.09.2023 зазначено, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] . ( а.с. 24) Фактично відповідач проживає по [ADDRESS] , про що зазначено у висновку органу опіки та піклування . Відповідач [PERSON] працює начальником управління зовнішнього монтажу випробувань, пусконалагоджування гідроагрегатів АТ « Українські енергетичні машини », за місцем роботи характеризується позитивно. Загальна сума доходу за період травень 2023 по жовтень 2023 без урахування аліментів становить 145005,83 грн .На диспансерному (профілактичному ) обліку КНП ХОР « Обласний наркологічний диспансер » відповідач не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався. ( а.с. 48,94,95,97) Допитана по справі свідок [PERSON] пояснила , що проживає по сусідству з позивачкою , діти Профатило [PERSON] та [PERSON] проживають з народження з матір`ю , завжди охайні , вічливі , діти відвідують гуртки .Позивачка гарна мати, з турботою відноситься до синів, виконує свої батьківські обов`язки щодо забезпечення небхідних умов життя, навчання та виховання дітей . З початку 2022 року по літо 2023 , свідок не бачила ,щоб відповідач навідувався до дітей . Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, в тому числі щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно з ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 456 від 28.12.2023 , як органу опіки та піклування, за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю за адресою : [ADDRESS] , де створені умови проживання та навчання дітей. ( а.с. 181-182). Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дітей. Також судом враховано думку малолітнього [PERSON] , який в своїх письмових поясненнях , виявив бажання проживати з матір`ю, про що зазначено у висновку органу опіки та піклування . Також суд враховує, що немає можливості, в порядку ст. 232 ЦПК України, допитати малолітнього [PERSON] , у зв`язку з тим, що дитина не досягла 10 річного віку. Окрім того , судом взято до уваги , що діти [PERSON] та [PERSON] з народження постійно проживають з матір`ю [PERSON] , яка опікується ними , приділяє увагу питанню їх здоров`я, розвитку та вихованню. Позивачка має самостійний дохід, за місцем проживання дітей створені всі умови, мати виховує та утримує синів належним чином . Отже , приймаючи до уваги встановлені судом обставини , враховуючи інтереси дітей, їх вік, та потребу внаслідок цього у постійній материнській турботі, думку дитини [PERSON] , який виявив бажання проживати з матір`ю , тому суд дійшов висновку, що найкращим інтересам дітей буде відповідати визначення їх місця проживання разом із матір`ю. Обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дітей з батьком, буде мати більш позитивний вплив на дітей, судом не встановлено . Батько безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їх здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати. Проживання дітей з матір`ю , не позбавляє відповідача батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20). [PERSON] у своєму позові зазначив , що [PERSON] не надано доказів для підтвердження матеріальної забезпеченості для створення належних умов для проживання , навчання , розвитку та проведення дозвілля дітей .Суд відхиляє зазначені позивачем за зустрічним позовом обставини, оскільки вони спростовуються матеріалами справи , показаннями свідка та не є суттєвими для визначення місця проживання дитини саме з батьком. З огляду на наведене, підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] не вбачається. Щодо судових витрат . Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-6 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18). Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, представник позивачки, адвокат Линник І.М., 06.03.2024 під час розгляду справи зверталась із клопотанням про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 23600,00 грн . Позивачці правничу допомогу по вказаній справі надавала адвокат Линник І.М. , на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 12.06.2023 (т.1, а.с.235 ) В пункті 3.4 вказаного Договору передбачені ставки вартості адвокатом видів правової допомоги , а саме адвокатські запити - 1600,00 грн, складання позовної заяви немайнового характеру - 5000,00 грн, склдання відзиву - 4000,00 грн, участі в суді першоі інстанції- 13000,00 грн. ( т.1 , а.с. 236 ) Згідно акта надання послуг до договору про надання правової допомоги №б/н від 12.06.2023 , адвокатом надано послуг позивачці на суму 23600,00 грн , що складається з наступних послуг : надсилання адвокатських запитів у сумі 1600,00 грн, складання позовної заяви у сумі 5000,00 грн, складання відзиву на зустрічну позовну заяву - 4000,00 грн, участі в суді першоі інстанції- 13000,00 грн. ( т.1,а.с. 238 ) Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач просить відмовити у задоволенні таких витрат та/або зменшити їх розмір. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у сумі 23600,00 грн. Окрім того, при подачі позову позивачкою сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн . Оскільки первіний позов підлягає задоволенню , то сплачений судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved