Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

06\~лютого 2024\~року до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 51\~332,40 гривень, а також відсотки у розмірі 15\~960,00, здійснити розподіл судових витрат. За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В. Ухвалою суду від 07 лютого 2024 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано 15-ти денний термін з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 04 березня 2024 року на офіційну електронну адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшло заперечення [PERSON] проти розгляду справи у спрощеному провадженні. Ухвалою суду від 05.03.2024 року заперечення [PERSON] проти розгляду справи у спрощеному провадженні повернуто. 05 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси засобами поштового зв`язку надійшло заперечення [PERSON] проти розгляду справи у спрощеному провадженні Ухвалою суду від 06.03.2024 року у здійсненні переходу до розгляду справи в порядку загального провадження відмовлено. 27 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про відкладення розгляду справи, у якому вона просить відкласти розгляд справи до 17 березня 2024 року у зв`язку з хворобою. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. \~ \~ \~ \~13 лютого 2022 року між ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №5536887, та за яким ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА передало [PERSON] грошову суму у розмірі 14 000,00 гривень на строк 360 днів із процентною ставкою 1,99% на день, із можливістю застосувати понижену ставку у розмірі 0,01% якщо споживач до 15.03.2022 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою сплатить кошти не менше суми першого платежу, визначеного графіком (а.с.53). У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. ВС підкреслив, що пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно постанови КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18, банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів. Факт перерахунку ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 14 000,00 гривень в якості виконання кредитного договору підтверджується довідкою ТОВ ФК КОНТРАКТОВИЙ ДІМ №2786 від 05.06.2023 року. Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, перший платіж за договором мав відбутися 15.03.2022 року, розмір платежу 42,00 (а.с.58). Відповідно до картки обліку договору №5536887 від 13.02.2022 року, [PERSON] 15 березня 2022 року здійснила перерахування на користь кредитора 16,80 гривень, тобто, суму меншу ніж та, яку необхідно для застосування пониженої процентної ставки (а.с.58). 29 травня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (клієнт) та ТОВ ФК ФІНСТРАНС УКРАЇНА було укладено договір факторингу №29.05/20-Ф (а.с.8). За договором факторингу від 29 травня 2023 року №29.05/23-Ф було відступлено, зокрема, право вимоги щодо [PERSON] що підтверджується копією реєстру боржників (витяг). Відповідно до реєстру, загальна сума заборгованості за кредитом становила 51\~332,40 гривень (а.с.50). У відповідності до\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України,\~за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірах та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти (ч.1\~ст. 1048 ЦК України). Ч.2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст.634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.2 ст.1050 ЦК України\~встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки Судом встановлено, що відповідач своєчасно не повернув банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей\~509,\~526,\~1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. З розрахунку заборгованості по кредитному договору, наданих позивачем, вбачається, що розмір заборгованості становить: - сума кредиту 14\~000,00 гривень; - сума процентів за користування кредитом 37\~332,40 гривень. Також, позивач вказує на те, що додатково нарахував в якості процентів за користування кредитом грошову суму у розмірі 15\~960,00 гривень в період з 12.09.2022 року по 10.11.2022 року. Суд не погоджується із розрахунком, з огляду на наступне. У п.3.1. кредитного договору вказано, що проценти, які нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Відповідно до п.1.1. договору факторингу, за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Оскільки, кредитний договір був укладений 13 лютого 2022 року, а строк його дії 360 днів, термін його дії закінчується 08.02.2023 року. Тобто, на підставі договору факторингу від 29 травня 2023 року №29.05/23-Ф було відступлено право вимоги за договором, строк виконання за яким настав 09.02.2023 року. Акт приймання-передачі за договором факторингу був підписаний сторонами 29.05.2023 року, а тому, саме з цього моменту ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набув права вимоги за кредитним договором. У реєстрі боржників (витяг) було чітко визначено, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором, включаючи відсотки за користування кредитом становив 51\~332,40 гривень. Тобто, первісний кредитор розпорядився своїм правом на нарахування відсотків за кредитним договором на власний розсуд і здійснив таке нарахування не за весь період строку кредитного договору. 09 лютого 2023 року строк виконання зобов`язання за кредитним договором фактично настав. ВС неодноразово наголошував на тому, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Тобто позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Тому, новий кредитор неправомірно нарахував відсотки за користування кредитом, оскільки, хоча таке нарахування і було здійснено в межах строку кредитного договору, проте, після 09.02.2023 року, тобто, дати, коли настав строк виконання зобов`язання за договором (новий кредитор здійснив нарахування відсотків за користування кредитом заднім числом), а тому, грошова сума у розмірі 15\~960,00 гривень нарахована новим кредитором період з 12.09.2022 року по 10.11.2022 року не підлягає стягненню. В іншій частині розрахунку заборгованості, суд погоджується із наданим позивачем розрахунком. Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 2 147,00 гривень. Згідно платіжної інструкції №2310 від 26.12.2023 року, позивач сплатив 2\~147,20 гривень в якості судового збору (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача та буде пропорційною розміру задоволених позовних вимог становить 1\~636,16 гривень. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 гривень. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 10 липня 2023 року між ТОВ ФК ФІНТРАНС УКРАЇНА та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги №10/07-2023 (а.с.88). Відповідно до звіту про надання правової допомоги згідно договору №10/07-2023 від 10.07.2023 року, адвокатом було вчинено наступні види послуг: - збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви; - складання позовної заяви про стягнення заборгованості; - подання позовної заяви до суду. Час витрачений на надання правової допомоги - 10 годин. Вартість наданих послуг - 10 000,00 гривень. Відповідно до платіжної інструкції №2421 від 26 грудня 2023 року, ТОВ ФК ФІНТРАСТ УКРАЇНА на користь [PERSON] в якості оплати договору про надання правової допомоги грошову суму у розмірі 10 000,00 гривень (а.с.27). Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial