Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Костова Н.З. звернулись до суду з позовом до відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначають, що вони зареєстровані та проживають в житловому будинку [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав до колгоспного двору, членами якого станом на 15.04.1991 були 4 особи, зокрема голова двору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відтак кожному із членів колишнього колгоспного двору, належало на праві спільної власності по 1/4 вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. [INFO] померла [PERSON] , спадкоємцем за законом, якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, однак за життя своїх спадкових прав на майно належним чином не зареєстрував. [INFO] помер [PERSON] після смерті, якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на відповідну частку вищевказаного житлового будинку. Спадкоємцями, що прийняли спадщину після його смерті є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак їм у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на відповідні частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] нотаріусом було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок. За вказаних обставин, просять позов задовольнити та визнати за кожним із них право власності на 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.02.2024 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 06.03.2024 постановленою в судовому засіданні без виходу в нарадчу кімнату занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явились, однак їх представник, адвокат Костова Н.З. подала суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивачів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача. Щодо заявлених позовних вимог покладається на думку суду. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі та витребувану судом, у ході підготовчого провадження, копію спадкової справи № 94/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] , суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , номер актового запису 337, орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції. [PERSON] , 1940 року народження 13.06.1964 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , 1945 року народження, про що Лозівською сільською радою Збаразького району Тернопільської області складено актовий запис №17 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . [PERSON] народився [INFO] в с. Стегниківці Збаразького району Тернопільської області та його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20.06.1965 Лозівською сільською Радою Збаразького району Тернопільської області. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18.06.1968 Лозівською сільською Радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з виписки із погосподарської книги №158 від 10.11.2023, членами колгоспного двору станом на 15.04.1991 в [ADDRESS] були: [PERSON] , 1945 року народження - голова двору, [PERSON] , 1940 року народження (помер [INFO] ) - чоловік, [PERSON] , 1910 року народження (померла [INFO] ) - мати, [PERSON] , 1968 року народження - син. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,25 га не приватизована. Відповідно до інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №260 від 27.03.2023 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро, по обліку бюро житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з інформаційної довідки №259 від 27.03.2023 виданої Тернопільським районним розрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01.01.2013 житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого Тернопільською районною радою 31.07.1989 на підставі рішення виконкому №175 від 25.07.1989 та записано 31.07.1989 в реєстрову книгу №1 за реєстровим №89. [PERSON] померла [INFO] в с. Івачів Долішній, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 09.03.2023 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Згідно довідки про останнє місце проживання померлого №69, виданої Байковецькою сільською радою, на день смерті [PERSON] , [INFO] , за вказаною адресою також були зареєстровані [PERSON] (невістка), [INFO] , [PERSON] (внук), [INFO] , [PERSON] (син), [INFO] . Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.09.2006 Стегниківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] помер [INFO] в с. Стегниківці. Відповідно до довідки про останнє місце проживання померлого №70, виданої Байковецькою сільською радою, на день смерті [PERSON] , [INFO] , за вказаною адресою також були зареєстровані [PERSON] (дружина), [INFO] , [PERSON] (син), [INFO] , [PERSON] (син), [INFO] . Як вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71802640 від 15.03.2023, Тернопільською районною державною нотаріальною конторою було зареєстровано спадкову справу за №70393061, після смерті - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . З матеріалів спадкової справи за №70393061 вбачається, що 15.03.2023 та 31.10.2023 [PERSON] звернулась від свого імені, а також від імені та в інтересах [PERSON] та [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявами №207 та №987 про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на відповідні частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №2888/02-31 від 31.10.2023 державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю., відмовлено [PERSON] , що діє від свого імені і від імені [PERSON] та [PERSON] на підставі довіреності у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, на частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , після смерті чоловіка - [PERSON] , померлого [INFO] , частка якого належала йому особисто та який прийняв спадщину після смерті своєї мами [PERSON] , яка померла [INFO] , але не оформив свої спадкових прав, з підстав відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок та державної реєстрації. Суд звернув увагу на розбіжність написання імені [PERSON] у поданих суду документах, разом з тим такі розбіжності розцінюються судом, як описка посадової особи, яка видавала відповідні документи, при цьому факт родинних відносин між померлим [PERSON] та померлою [PERSON] , а також позивачами у справі, не ставився під сумнів нотаріусом при формуванні матеріалів спадкової справи, не оспорюється відповідачем у справі, а відтак на думку суду вважається доведеним. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлений 27.03.2023 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] , побудований у 1987 році. Як роз`яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УPCP 1963 в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Враховуючи вищенаведене житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав кожному з членів колгоспного двору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках по 1/4 частці. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01.07.1990. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відтак, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина в тому числі і на належну їй 1/4 частку житлового будинку по [ADDRESS] , із відповідною часткою господарських будівель та споруд. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи дату смерті [PERSON] ([INFO]) правовідносини щодо спадкування після її смерті регулюються нормами ЦК УРСР 1963. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 527 ЦК УРСР 1963, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. За нормами ст. 529 ЦК УРСР 1963, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був її син [PERSON] . Згідно із ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 560, 561 ЦК УРСР 1963, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Після смерті ([INFO]) [PERSON] спадкова справа не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №71800876 від 15.03.2023. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , як такий, що постійно проживав з спадкодавицею на момент смерті, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, в тому числі 1/4 часткою житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належала його матері, проте не оформив своїх спадкових прав та не отримав свідоцтво про право на спадщину. Відтак, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка належала йому як колишньому члену колгоспного двору та на 1/4 частку житлового будинку, яку він успадкував після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, щодо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4.18 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , та сини [PERSON] , [PERSON] , та прийняли спадщину, як такі що постійно проживали з спадкодавцем на момент його смерті. За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 557/1209/16-ц, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18. Так само у листі Вищого господарського суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що до 2004 року нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. У п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30.12.2004) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Згідно з п. 84 постанови документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.09.1992. Також відповідно до п. 42 вказаного вище Порядку документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Системний аналіз зазначених вище положень свідчить про те, що до 05.08.1992 законодавець не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на той час, не пов`язувало виникнення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами з державною реєстрацією такого права. Відтак, її відсутність не свідчить про відсутність права власності, а правові засади прийняті в експлуатацію об`єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна і містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. 27.03.2023 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , згідно якого останній побудований у 1987 році, а відтак у відповідності до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна цей будинок не є самочинним будівництвом і не потребує введення в експлуатацію. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Таким чином судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , прийняли спадщину після смерті останнього, однак позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на успадковане нерухоме майно, зокрема спірний житловий будинок, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок. Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд дійшов висновку, що спадкові права позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як спадкоємців майна померлого члена колишнього колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за кожним із них права власності на 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved