Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до Катеринопільського районного суду Черкаської області з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , проте з 2020 року свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, а саме: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання нею освіти. Малолітня дитина [PERSON] проживає разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який самостійно матеріально утримує малолітню дитину, зокрема: забезпечує необхідним харчуванням, одягом, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток та отримання дитиною освіти. З урахуванням зазначеного позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04.01.2024 року провадження у зазначеній справі було відкрите за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 05.03.2024 року вирішено закрити підготовче провадження в цивільній справі та призначити справу до судового розгляду. У судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат Бабенко Р.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували. У судове засідання призначене на 06.02.2024р., 05.03.2024р. та 27.03.2024р. [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила. Відзив на позов не подала, у зв`язку із чим, суд, відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Представник третьої особи Виконавчого комітету Звенигородської міської ради (орган опіки та піклування) Козуля О.О. у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] .. Суд, заслухавши позивача та його представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Положеннями ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У ч. 1 ст. 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктами 2, 4 ч. 1 вказаної правової норми визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Положеннями ст. 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно вимог пунктів 1, 2, 6 ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що Катеринопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено відповідний актовий запис за № 36 та видано Свідоцтво про народження серія [NUMBER] , в якому батькком вказаний [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно довідки № 22 від 31.05.2022 року, виданої директором закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 7 «Червоненька квіточка» Звенигородської міської ради Черкаської області, за час перебування з 01.09.2021 року [PERSON] у закладі, мати хлопчика, [PERSON] жодного разу у закладі не з`являлася. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на виховання групи ЗДО № 7 «Червоненька квіточка» Звенигородської міської ради [PERSON] , на даний час вихованням хлопчика займається батько, який дуже уважно відноситься до своєї дитини. Дитина спокійна, виявляє ініціативу. На занняттях слухає, працює старанно. Загальний розумовий розвиток відповідає віку, уміє розмірковувати, узагальнювати та класифікувати. Із акту від 22.12.2023 року, складеного депутатом Звенигородської міської ради Лисогором О.М. встановлено, що [PERSON] зі своїм громадянським чоловіком [PERSON] та їхнім спільним сином [PERSON] на протязі останніх 3 років не проживала, спільне господарство не вела, участі у вихованні дитини не приймала, оскільки з жовтня 2022 року знаходиться за кордоном. На даний час дитина постійно проживає з батьком. Умови проживання та утримання дитини батьком відмінні. Згідно договору оренди житлового приміщення від 25.07.2022 року власник житла, [PERSON] і [PERSON] уклали цей договір про те, що [PERSON] представляє [PERSON] й членам його родини в користування строком на один рік квартиру загальною площею 46,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про зареєстрованих осіб № 2476/12-2-04 від 27.07.2022р. [PERSON] є наймачем кв. [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 470 від 14.12.2023р. [PERSON] на «Д» обліку в Звенигородському наркологічному кабінеті не перебуває, протягом 5 років за медичною допомою не звертався. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Звенигородка, на території України станом на 28.12.2023 року, незнятої чи непогашеної судимості не має. Відповідно до характеристики, виданої ФОП [PERSON] № 22/12-1 від 22.12.2023 року [PERSON] за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно. Із довідки про доходи № 6 від 22.12.2023 року вбачається, що [PERSON] може фінансово забезпечувати свого малолітнього сина [PERSON] .. Висновком органу опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 29.09.2022 року № Т-520/01-13 визначено доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] показала, що [PERSON] та його малолітній син [PERSON] проживають на зйомній квартирі в м. Звенигородка. [PERSON] постійно водить сина до дитячого садочка та піклується про його здоров`я. Зазначила, що [PERSON] не знає і ніколи не бачила, тому про виконання нею своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON] їй невідомо. Свідок [PERSON] , який є товаришем [PERSON] суду показав, що [PERSON] та [PERSON] з 2019 року проживали разом в незареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] у них народився син [PERSON] .. Зазначив, що [PERSON] вживала алкогольні напої та з 2020 року фактично самоусунулася від виховання своєї малолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Малолітня дитина постійно проживає разом з батьком, який самостійно забезпечує її необхідним харчуванням, одягом, водить до дитячого садочка, а також піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Свідок [PERSON] , який є хрещеним батьком [PERSON] суду показав, що мати [PERSON] зловживала спиртними напоями, тому ніколи не піклувалась про свою малолітню дитину. Утриманням, вихованням та лікуванням малолітньої дитини займався лише батько. ЇЇ старша дитина перебуває зараз в інтернаті в м. Шпола, оскільки [PERSON] із самого початку збройної агресії росії проти Украни виїхала до Польщі та дитиною не цікавиться. Наведені обставини в своїй сукупності є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо малолітньої дитини і, на підставі викладеного, таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає забезпеченню якнайкращих інтересів малолітньої дитини. Таким чином, в судовому засіданні підтверджено наданими доказами, що [PERSON] свідомо самоухилилася від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини, її здоров`ям не цікавиться, матеріально не забезпечує та не піклуються про фізичний і духовний розвиток малолітньої дитини, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд також наголошує, що за змістом ч.ч. 1, 4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Outcome: approved