Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

У лютому 2024 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , в якому позивач просить припинити режим окремого проживання подружжя, який був встановлений рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04.12.2014 у справі №159/7084/14-ц та розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 07.10.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис №501. Обґрунтовуючи позов позивач зазначає, що сімейне життя між сторонами не склалося, в жовтні 2014 року відповідач залишив сім`ю і з того часу вони проживають окремо. Не бажаючи на той час розривати шлюб з відповідачем, але з метою захисту прав позивачки та неповнолітньої дитини, за заявою [PERSON] рішенням суду від 04.12.2014 подружжю був встановлений режим окремого проживання. Враховуючи, що до цього часу подружні зв`язки між позивачем та відповідачем не відновилися, сторони продовжують проживати окремо, у них відсутній спільний бюджет та взаємні сімейні та подружні зобов`язання, шлюб існує формально, позивач вважає, що збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивача. За даних обставин бажає розірвати шлюб та припинити режим окремого проживання. Окрім того, просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі, які складаються з судового збору в сумі 1211,20 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн. В судове засідання позивач не з`явилася, в позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, в заяві від 01.04.2024 просив справу розглядами у його відсутності, позов визнав в повному обсязі. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось (частина друга статті 247 Цивільного процесуального кодексу України). Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. За матеріалами справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2011 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 07.10.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис №501). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06.04.2012). Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04.12.2014 для подружжя [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими зареєстрований 07.10.2011, встановлений режим окремого проживання. Сторони проживають окремо, не мають спільного бюджету, не підтримують відносин, притаманних сім`ї. Згідно зі статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а також, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина третя статті 109 СК України, стаття 112 СК України). У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю і яка наполягає на розірванні шлюбу, та позицію відповідача, який проти розірвання шлюбу не заперечив, суд вважає необхідним шлюб розірвати не вживаючи заходів примирення. За приписами частини другої статті 119 СК України режим окремого проживання подружжя припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Ураховуючи викладене, питання щодо припинення режиму окремого проживання подружжя суд у цій справі не вирішує, оскільки такий режим припиняється автоматично у разі ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вимоги позивача про розірвання шлюбу задоволені повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1211,20 гривень. Окрім цього, враховуючи відсутність заперечень зі сторони відповідача, відповідно до вимог статей 133,137 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 гривень.

Outcome: approved