Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 02.04.2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.04.2024 року. [PERSON] , від імені якої діє представник,- адвокат Свистович Роман Степанович звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області вказана позовна заява залишена без руху. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 лютого 2024 року у вказаній справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позов мотивовано тим, що 14 жовтня 2006 року Княгининською сільською радою Дубенського району Рівненської області було зареєстровано шлюб (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис в книзі реєстрації шлюбів № 13) між, [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу дружини - [PERSON] ). [PERSON] зазначає, що спільне життя між нею та [PERSON] не склалося. [PERSON] стверджує, що вони з відповідачем абсолютно різні люди, з різними поглядами на життя, а відтак спільне майбутнє у них відсутнє. Почуття любові та взаємоповаги між ними втрачені, [PERSON] втратив відчуття поваги при спілкуванні із нею, в побуті відповідач не допомагає, взаєморозуміння з відповідачем відсутнє. Тобто у позивача з відповідачем різні погляди на сімейне життя та ведення спільного побуту і господарства. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох спільних дітей - [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] - [PERSON] [INFO] . Владнати питання припинення шлюбу іншим шляхом, крім пред`явлення позову, не має можливості, через відношення відповідача до неї. Як зазначає позивач - [PERSON] , збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. У стані вагітності позивачка не перебуває. Прізвище після розірвання шлюбу просить залишити [PERSON] . Заходи щодо примирення подружжя просить не вживати, оскільки вони лише призведуть до затягування процесу припинення шлюбу. Примирення, як зазначає позивач між ними не можливе. Позивач просить суд: розірвати шлюб, зареєстрований 14 жовтня 2006 року Княгининською сільською радою Дубенського району Рівненської області (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис в книзі реєстрації шлюбів № 13) між [PERSON] і [PERSON] . 2. Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище [PERSON] . 3. Вирішити питання про судові витрати/ Позивач в судове засідання не з`явилася про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином. На адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Разом із тим від відповідача по справі надійшла заява про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, беручи до уваги, що сторони по справі повідомлені належним чином про дату та час судового засідання, в судове засідання не з`явилися, провести розгляд справи по суті. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 14 жовтня 2006 року Княгининською сільською радою Дубенського району Рівненської області було зареєстровано шлюб (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис в книзі реєстрації шлюбів № 13) між, [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу дружини - [PERSON] ). Від даного шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON] [INFO] (свідоцтво про нароження Серії [NUMBER] від 11 травня 2007 року) РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] [INFO] (свідоцтво про нароження Серії [NUMBER] від 29 червня 2017 року). У позовній заяві про наявність спору щодо визначення місця проживання дітей не вказується та не зазначається. При цьому суд враховує, що старшій дитині станом на дату розгляду справи вже виповнилося 16 років, відповідно дитина самостійно може вирішувати із ким із батьків бажає проживати. У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року справа № 200/952/18 провадження № 61-14859св19, зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. У постанові від 22 грудня 2021 року справа № 339/143/20 провадження № 61-6809св21 Верховний Суд вказав на те, що згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом». Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У справі що розглядається, судом встановлено, що між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання молодшої дитини, яка на день розгляду справи недосягла десяти років, таких вимог позов не містить, зустрічного позову з даного приводу відповідачем не заявлено. Як встановлено зі змісту позовної заяви спільне життя подружжя не склалося. [PERSON] , стверджує, що відповідач - [PERSON] втратив відчуття поваги при спілкуванні із нею. В побуті відповідач їй не допомагає, взаєморозуміння з відповідачем відсутнє. Тобто у позивача з відповідачем різні погляди на сімейне життя та ведення спільного побуту і господарства. Як зазначає позивач, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Заходи щодо примирення подружжя просить не вживати. Примирення, як зазначає позивач між ними не можливе. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , виявився невдалим, сімейне життя не склалося, даний шлюб існує тільки формально. Зі змісту поданої представником відповідачем заяви вбачається, що він позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам та інтересам дитини, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , - слід розірвати. Суд звертає увагу, що залишаючи дитину разом з позивачем, суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З приводу розміру витрат на правничу допомогу [PERSON] , що як вказано у позовній заяві орієнтовно становитиме 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. та що документи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу буде надано суду в порядку передбаченому ЦПК України, слід зазначити, що станом на дату ухвалення рішення в даній справі, заяви щодо стягнення таких витрат із відповідача не заявлено, підтвердження понесення позивачем таких витрат суду не надано. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved