Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив суд: скасувати наказ про звільнення [PERSON] від 18 жовтня 2021 року №85-к та Наказ від 18 жовтня 2021 року №46, а також поновити його на роботі на посаді заступника директора; стягнути із відповідача на користь позивача відшкодування за вимушений прогул та моральну шкоду, завдану неправомірним звільненням в розмірі 100000,00 грн. Суть позовних вимог, викладених в позові, зводиться до того, що порушення, до яких притягнуто до відповідальності [PERSON] , і за які його звільнено 18.10.2021 з посади заступника директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» (надалі: Підприємства, ДП МОУ «ЦРЗЗЗ») відповідними наказами №№ 46 та 85-к по п.3 ст. 40 КЗпП України, за події, що стосуються часу коли позивач перебував на посаді Тимчасово виконуючого обов`язки директора, отже фактично за виконання покладених на нього функцій саме заступника жодних дій, за які необхідно притягнути до відповідальності, він не ніс; його не ознайомлено з правилами трудового розпорядку та посадовою інструкцією, оскільки таких ознайомлень не відбувалось; позивач вважає, що в даному випадку має право на відшкодування моральної шкоди та в разі визнання звільнення незаконним, він також має право на отримання відшкодувань за вимушений прогул. Таким чином, позивач вважає, що його звільнення здійснено з порушенням норм КЗпП України, а тому він вимушений звернутись до суду із вказаним позовом за захистом своїх трудових прав. 25.11.2021 ухвалою суду залишено без руху для усунення недоліків, і відповідною ухвалою від 04.01.2022 відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03.02.2022 надійшов відзив на вказану позовну заяву в якій сторона відповідача повністю заперечує проти задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю. Так, у відзиві зазначено, що в наказом №46 від 18.10.2021, зокрема в п. 4 обгрунтування наказу, зазначено, що позивача звільнено за дії, які вчинені ним на посаді заступника директора, а саме за неправомірне втручання в бухгалтерський та податковий облік Підприємства (внесення недостовірної інформації ME.DOC, вхід без дозволу керівника при перебуванні на лікарняному). Також відповідач вважає, що позивач з 15.01.2021 по 14.07.2021 працював на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора і як керівник був ознайомлений з усіма установчими документами, посадовими інструкціями працівників. А 15.02.2021 [PERSON] було прийнято на посаду заступника директора (штатну посаду підприємства) і на цей час він вже виконував обов`язки ТВО директора, а отже саме в його обов`язки як керівника Підприємства входило зобов`язати себе ознайомити зі своєю посадовою інструкцією. А щодо відшкодування моральної шкоди, зазначає, що позивачем не наведено жодного обгрунтування її наявності, в чому вона полягає, якими діями її завдано відповідачем, як розраховувався її розмір також не вказано. Окремо у відзиві зазначено, що позов підписано неправомочною особою. 27.07.2022 надійшли пояснення третьої особи у справі, яка також заперечує проти задоволення позовних вимог фактично із підстав, наведених у відзиві. Судом протокольними ухвалами було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, про залишення позову без розгляду та заміні третьої особи. При цьому, задоволено клопотання позивача про допит свідка, зупинення провадження і задоволено клопотання відповідача про залучення як третьої особи Головне управління майна та ресурсів Міністерства оборони України. Крім того, в судовому засіданні 11.11.2022 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі, яке вподальшому ухвалою суду від 05.01.2023 було поновлено. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлений позов і просили його задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні повністю. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю, є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. В даному випадку слід зазначити, що суду не було надано письмових доказів твердженням сторін, що позивач був прийнятий відповідачем на посаду саме заступника директора. Однак, цей факт сторони визнали. Разом із тим, судом встановлено, що з 14 липня 2021 року [PERSON] на підставі наказу від 14 липня 2021 року №35-ДП, увільнено від тимчасового виконання обов`язків директора та він повернувся до виконання обов`язків за посадою помічника директора з технічних питань ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку». Крім того, судом також встановлено, що Наказом ТВО директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» Кучерука Г.Д. від 20.09.2021 року №36 «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] », у зв`язку з порушенням трудової дисципліни - невиконання заступником директора [PERSON] розпорядження директора ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку».

Outcome: dismissed