Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] . 01.05.2023 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики від 09 серпня 2021 року у сумі 20000 доларів США за розпискою від 09 серпня 2021 року, що на момент його звернення до суду з позовом становить 731200,00 грн. за офіційним курсом НБУ. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що відповідно до розписки від 09 серпня 2021 відповідач позичив у нього 20000 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 30.08.2021 року. Обов`язок з повернення позивачу 20000 доларів США відповідач у встановлений строк не виконав. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.626, ст.ст.1046 -1049 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 20000 доларів США. 19 травня 2023 року судом відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.16). Ухвалою суду від 22 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.22). Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання неодноразово повідомлявся у встановленому порядку, у тому числі через оголошення на офіційній сторінці Березанського районного суду Миколаївської області веб-порталу судової влади України та шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позовну заяву суду не надав. За таких обставин, суд розглянув справу за відсутності сторін відповідно до вимого ч.1, 4, 5 ст.223 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Згідно вимог, встановлених ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, 09 серпня 2021 року між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] було у письмовій формі укладено договір позики (а.с.11), згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу кошти у розмірі 20000 доларів США строком до 30.08.2021 року (а.с.11). Вказані кошти відповідач отримав у повному обсязі, що підтверджується відомостями, наявними у розписці. Відповідно до умов договору строк повернення позики відповідачем настав 30.08.2021 року. Станом на дату ухвалення рішення у даній справі, будь-які дані щодо здійснення відповідачем [PERSON] виплат на користь позивача [PERSON] на виконання його зобов`язань за договором позики від 09 серпня 2021 року, у суду відсутні. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі існують правовідносини, що виникли з факту укладання договору позики, які регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, за відсутності доказів зворотнього, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 20000 доларів США заборгованості за Договором позики від 09 серпня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved