Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

16.11.2023 [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м.\~Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] про стягнення богу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.04.2021 відповідач [PERSON] взяв у позивача в борг грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США, на підтвердження чого було складено розписку, відповідно до якої [PERSON] зобов`язався повернути гроші не пізніше 10 травня 2022 року під 30 % річних. Станом на дату звернення до суду, відповідач суму боргу за договором позики позивачу не повернув. Відтак, сума боргу складає 10000 доларів США, та 30% річних в сумі 3500 доларів США, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, а також просить стягнути суму сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 22 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи, А також просить вирішити питання щодо повернення надмірно сплаченого судового збору. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлений вчасно та належним чином шляхом надсилання судових повісток на адресу його зареєстрованого місця проживання, будь-яких заяв та клопотань від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що 07.04.2021 позивач [PERSON] надав у борг грошові кошти в сумі 10000,00 Доларів США відповідачу [PERSON] , про що останній склав власноручно розписку (а.с. 8). Відповідно до договору позики від 07.04.2021, укладеного між сторонами по справі, відповідач зобов`язався повернути позивачу борг протягом року по 250 доларів США, але не пізніше 10 травня 2022 року. У відповідності до розписки відповідач підтвердив, що сума займу 10000 Доларів США повністю отримана ним 07.04.2021 під 30 відсотків річних. Станом на дату підписання позову\~16.11.2023, відповідач суму боргу за договором позики позивачу не повернув. Відтак, сума боргу складає десять тисяч Доларів США. Також підлягає стягненню сума відсотків, яка розрахована за формулою: 10000,00 Доларів США *30% річних = 3000:12 = 250,00 (Доларів США). 250 Доларів США * на 14 місяців = 3500 Доларів США. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Судом встановлено, що 07.04.2021 відповідачем [PERSON] . складена та власноруч підписана розписка про отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 10000,00 Доларів США, а також про те, що він зобов`язався повернути в строк до 10.05.2022 року під 30 % річних. Після укладення цього Договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач суму боргу не сплатив, що відповідно до ст. 610 ЦК України, вважається порушенням ним свого зобов`язання. Оскільки сума позики відповідачем не повернута, суд вважає, що права позивача порушені й підлягають судовому захисту. Доказів погашення суми боргу, станом на час розгляду справи, відповідач не надав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №\~373/2054/16-ц зазначено, що із аналізу положень ст.ст.192, 193, 524, 526, 533, 626, 627, 1046, 1049\~ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 19лютого 1993року №15-93«Про систему валютного регулювання і валютного контролю» можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04. 07. 2018 року в справі № 14-134цс18. З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] боргу, що складається із суми позики в розмірі 10000,00 доларів США та розрахованої суми 30 % річних 3500,00 Доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі, з відповідача на його користь підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4895,10 грн. Крім того, підлягає поверненню позивачу зайво сплачена сума судового збору, а саме 365,12 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved