Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

У вересні 2023 року позивач, через свого представника адвоката Брушко Сергія Миколайовича звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором позики грошових коштів від 19.07.2021 у розмірі 3656860,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.07.2021 між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого відповідачу надано у позику строком до 19.07.2023 грошові кошти у розмірі 2723010,00 грн., що на дату підписання вказаного договору становило еквівалент 100000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України. Відповідно до пункту 1 Договору позики, за домовленістю сторін загальна суми позики на день її повернення, має відповідати еквівалентові суми 100000,00 доларів США за курсом Національного банку України на день повернення позики. Факт отримання грошових коштів за договором позики підтверджується розпискою від 19.07.2021. Оскільки сума позики, у строк визначений договором, не була повернута у повному обсязі, позивач вручив 01.08.2023 під розписку відповідачу претензію про повернення коштів за договором позики. Відповідач 31.08.2023 надала заяву, якою підтвердила неповернення йому грошових коштів за договором позики. Таким чином, на момент написання позовної заяви відповідач не повернула суму позики у повному обсязі. Відповідно до даних Національного банку України, станом на 06.09.2023 офіційний курс гривні щодо долара США становить 1 долар 36,5686 грн., отже сума заборгованості становить 3656860,00 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленка І.В. від 20.09.2023 вищевказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу десятиденного строку для усунення зазначених в ній недоліків, які на даний час позивачем усунуто. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.10.2023 позовну заяву\~ прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача 30.01.2024 надав до суду письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача надав до суду письмову заяву, в якій просив судове засідання провести за його відсутності та відсутності відповідача. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог\~статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що 19.07.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів (далі Договір). Згідно пункту 1 вказаного Договору позивач (позикодавець) надав у позику передав у власність відповідачу (позичальнику) строком до 19.07.2023, а відповідач прийняла від нього у власність строком до 19.07.2023 грошові кошти у розмірі 2723010,00 грн., що на дату підписання договору становить еквівалент 100000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України (27,2301 грн. за 1 долар), а відповідач зобов`язалась повернути позику до 19.07.2023. За домовленістю сторін загальна суми позики, на день її повернення, має відповідати еквівалентові суми 100000,00 доларів США за курсом Національного банку України на день повернення позики. Відповідно до пункту 2 Договору позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами вказаного Договору готівкою. Підписання Договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики і є безспірним доказом передання грошей від позикодавця до позичальника. Згідно розписки від 19.07.2021 [PERSON] отримала 19.07.2021від [PERSON] за договором позики грошових коштів кошти у розмірі 2723010,00 грн., що на дату підписання вказаного Договору становить еквівалент 100000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України (27,2301 грн. за 1 долар). Вказані кошти зобов`язалась повернути в строк та на умовах визначених договором позики грошових коштів від 19.07.2021, а саме в строк до 19.07.2021. Зі\~змісту позовної\~заяви вбачається,\~що відповідач свої зобов`язання не виконала та суму позики добровільно в установлений строк йому не повернула. Вказані обставини відповідачем не спростовано. 01.08.2023 відповідач (згідно підпису) отримала від позивача претензію про повернення коштів за договором позики грошових коштів від 19.07.2021, в якій він просив її негайно виконати умови Договору щодо повернення коштів у сумі еквівалентній 100000,00 доларів США за курсом Національного банку України на момент їх повернення. В матеріалах справи міститься заява за підписом [PERSON] від 31.08.2023 в якій вона підтвердила, що отримала від позивача 19.07.2021 за договором позики грошових коштів кошти у розмірі 2723010,00 грн., та на момент написання вказаної заяви грошові кошти нею не повернуто. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами частини першої статті 14\~ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у\~\~частині першій статті 628\~\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У відповідності до статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання за статтею 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Необхідно зауважити, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Позивач виконав своє зобов`язання передати у власність відповідачу грошові кошти, що підтверджується пунктом 2 Договору та Розпискою, згідно із яким сума позики, встановлена Договором, отримана позичальником від позикодавця 19.07.2021 в повному обсязі, що підтверджується підписами сторін на Договорі, за якими відповідач потверджує факт отримання нею грошових коштів, в обумовленому сторонами розмірі. Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №369/3340/16-ц від 22.08.2019 за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Стаття 99 Конституції України\~визначено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому не встановлено заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зі змісту правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові по справі № 373/2054/16 від 16.01.2019 вбачається, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено договором або законом, повернути позикодавцю таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав. Доказів повернення суми боргу відповідачем матеріали справи не містять. Тому, правомірною вбачається вимога [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за Договором позики грошових коштів від 19.07.2021 у гривневій сумі, еквівалентній 100000,00 доларів США. Враховуючи зазначене, суд вважає за доцільне визначити гривневий еквівалент заборгованості співвідносно до офіційного курсу Національного Банку України, що встановлено для долару США станом на 06.09.2023 (оскільки саме ця дата визначена позивачем). Курс долару США відносно гривні станом на 06.09.2023 становив 36,5686 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що належить стягнути з відповідача на користь позивача складає 3656860,00 грн. (100000,00*36,5686). Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі\~статті\~141\~ЦПК України\~з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~судовий збір\~в розмірі\~13420,00\~грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved