Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

в липні 2023 позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в якому просить стягнути на її користь з Державного бюджету України 12261,20грн. в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана неправомірними діями Тернопільської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України; також з бюджетних асигнувань Тернопільської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України витрати, пов`язані з розглядом справи, в тому числі професійну правничу допомогу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, 28.09.2022 нею, як агентом з митного оформлення, на підставі договору про надання послуги митно-брокерських послуг №UA403020/2022/020457 до митного оформлення заявлено: товар №1 «обладнання для виробництва хлібобулочних виробів арт MSP250MTictomicPorlanmazPMS250Mспіральний тістоміс з підкатною діжею. Кількість тіста (мін/макс):18/250 кг/заміс. З двома незалежними двигунами на місильний орган і діжу та реверсом діжі…», код УКТЗЕД 8438101000; товар №2 «Частини до обладнання для виробництва хлібобулочних виробів. арт. Підкатна діжа Porlanmaz PMS250M Підкатна діжа 250 кг/тіста. Діжа до спірального тістоміса PMS250M. Завантаження борошна за цикл (мін/макс) -9/150 кг. Завантаження тесту за цикл (мін/макс) 1/250 кг. Обєм діжі - 370 л…», код УКТЗЕД 8438900000. 28.09.2022 співробітниками Тернопільської митниці проведено частковий огляд товарів, заявлених за МД №UA403020/2022/020457, за результатами якого зроблено висновок про те, що товар №2 це готовий окремий виріб ємність з нержавіючої сталі, який не є частиною обладнання. 29.09.2022 Тернопільською митницею прийнято рішення про визначення коду товару KT-UA403020-0011-2022, відповідно до якого товар №2 має класифікуватися за кодом 739005900 згідно УКТ ЗЕД як « Ємність з нержавіючої сталі, Діжа підкатна для тістомісильної машини - Підкатная дежа Porlanmaz PMS250M Підкатна діжа 250 кг/тіста. Діжа до спірального тістоміса PMS250M. Завантаження борошна за цикл (мін/макс) -9/150 кг. Завантаження тесту за цикл (мін/макс) 1/250 кг. Об`єм діжі - 370 л. Діжа виготовлена з нержавіючої сталі - 2 шт…». 30.09.2022 Тернопільською митницею винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA403020/2022/020457 з причин прийняття рішення про класифікацію товару від 29.09.2022 №KT-UA403020-0011-2022, а також у зв`язку з недотриманням декларантом своїх обов`язків, встановлених ст. 266 МК України. Також позивач зазначила у позові, що 30.09.2022, з урахуванням прийнятого Тернопільською митницею рішення про визначення коду товару №KT-UA403020-0011-2022 та на виконання вимог Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA403020/2022/020457 нею були повторно заявлені товари до митного оформлення за №UA403020/2022/020670, оформлені та випущені у вільний обіг. 07.10.2022 співробітниками Тернопільської митниці було зроблено висновок про наявність в її діях, як агента з митного оформлення ФОП « [PERSON] », ознак порушення митного оформлення, передбаченого ст. 485 МК України, у зв`язку з чим було складено протокол про порушення митних правил №0052/40300/22. Згідно даного протоколу, [PERSON] недотримано основних правил інтерпретації, а саме правило №1 та правило №6, а також положень ст.ст. 257, 278, ч. 1 ст. 279 МК України, що в подальшому призвело до невірного визначення коду товару та недоборів митних платежів. Постановою заступника начальника Тернопільської митниці від 15.11.2022 [PERSON] визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів - 56 646,57 грн. Постановою Державної митної служби від 12.12.2022 скасовано постанову Тернопільської митниці від 15.11.2022 у справі №0052/40300/22, а справу про порушення митних правил закрито. Позивач вважає дії Тернопільської митниці щодо притягнення її до відповідальності за порушення митних правил протиправними. З метою захисту своїх прав та законних інтересів, доведення свої невинуватості у вчиненні правопорушення, інкримінованого митницею, а також доведення правильності визначення нею коду товару згідно УКТЗЕД, вона була вимушена звертатися за юридичною допомогою, що призвело до матеріальних витрат у розмірі 9 300 грн., що підтверджується актом наданих послуг №1 від 05.01.2023 відповідно до укладеного з Адвокатським бюро «Ірина Єфимченко» договору про надання правової допомоги від 14.10.2022. Ці кошти позивач просить стягнути з урахуванням вимог ст. 22 ЦК України. Також позивач зазначила, що у зв`язку з незаконним притягненням її до відповідальності за порушення митних правил їй була завдана моральна шкода, розмір якої складає 2 961,20 грн. Заявлений розмір моральної шкоди розрахований відповідно до вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94 - ВР). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.07.2023 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.08.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.11.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що дії Тернопільської митниці в частині прийняття рішення про визначення коду товару від 29.09.2022 №KT-UA403020-0011-2022 та винесення постанови у справі про порушення митних правил №0052/40300/22 здійснені в межах визначених законом повноважень. Скасування такого рішення контролюючим органом вищого рівня є складовою законодавчо визначеної процедури адміністративного оскарження, що жодним чином не свідчить про неправомірність дій Тернопільської митниці в частині прийняття певного рішення. Крім того, у відзиві відповідач зазначив, що хоча кошти в розмірі 9 300 грн. і були сплачені адвокату Єфимченко І.В. в рахунок оплати наданих послуг щодо представництва інтересів позивача в рамках адміністративного оскарження рішення про визначення коду товару від 29.09.2022 №KT-UA403020-0011-202, проте дані кошти не є збитками в розумінні положень ст.ст. 22, 1176 ЦК України, оскільки здійснена позивачем оплата за надані адвокатом послуги не свідчить про наявність причинного зв`язку між стверджуваними позивачем неправомірними діями і заподіяними збитками в контексті спірних правовідносин. Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, не підлягає застосуванню в межах спірних правовідносин, оскільки відповідач, відповідно до ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та ст. 38 КПК України, не є тим органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність чи досудове розслідування. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 07.10.2022 державним інспектором оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушення митних правил Тернопільської митниці Кушнір О.В. було складено протокол №0052/40300/22 відносно [PERSON] за порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України. Постановою у справі про порушення митних правил №0052/40300/22 від 15.11.2022, винесеної заступником начальника Тернопільської митниці Маціборою Ю.І., [PERSON] визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 56 646,57 грн, що становить 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. Постановою головного державного інспектора відділу організації провадження у справах про порушення митних правил управління боротьби з митними порушеннями Департаменту боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Державної митної служби Заморіною О.С. від 12.12.2022 , за результатами розгляду скарги адвоката Єфимченко І.В. в інтересах [PERSON] , постанову Тернопільської митниці від 15.11.2012 у справі про порушення митних правил №0052/40300/22 скасовано, справу про порушення митних правил №0052/40300/22 - закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] з метою захисту своїх прав та законних інтересів, доведення своєї невинуватості у вчиненні правопорушення, інкримінованого митницею, була вимушена звернутися за юридичною допомогою, що призвело до матеріальних витрат. 14.10.2022 між Адвокатським бюро «Ірина Єфимченко» та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги №14/10/22/П, а також додаткову угоду від 14.10.2022 №1 до нього. Адвокатом Єфимченко І.В. було підготовлено та направлено ряд скарг до Державної митної служби щодо оскарження рішень Тернопільської митниці, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил. Відповідно до Акту наданих послуг №1 від 05.01.2023 вартість послуг з надання правової допомоги склала 9 300 грн., яку позивачем сплачено в повному обсязі, що підтверджено заключною випискою АТ КБ «Приватбанк» від 05.01.2023 та меморіальним ордером. Позивач вважає, що зазначені витрати вона вимушена була понести задля відновлення свого порушеного права та, відповідно є збитками (реальними збитками) у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України. Також позивач вважає, що їй була завдана моральна шкода в розмірі 2 961,20 грн., розмір якої розрахований відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону№266/94 - ВР. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способами захисту цивільних прав та інтересів (п.п. 8, 9 ч.2 ст. 16 ЦК України). За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, посадовою або службовою особою органу державної влади визначені ст.ст. 1173, 1174ЦК України, а спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. При цьому, у пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. При цьому, ст. 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, положеннями вказаної статті передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України. Отже, підставами для всіх випадків відшкодування шкоди, є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювана шкоди; 3) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; 4) вина заподіювана шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1 Закону №266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 ч.1 ст. 2 Закону №266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яку в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, складання постанови про накладення адміністративного стягнення, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16. Крім того, відповідно до ст. 3 Закону №266/94-ВР, в наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема: суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Аналізуючи вказані положення закону, суд вважає, що позивачем доведено факт завдання їй матеріальної шкоди провадженням у справі про притягнення до відповідальності за порушення митних правил, а тому позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] в розмірі 9 300 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, яка завдана неправомірними діями Тернопільської митниці - відокремленого підрозділу Державної митної служби України підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 13 Закону №266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Частиною 1 ст. 12 Закону №266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Зазначеними положеннями Закону №266/94-ВР чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Крім того, зазначені положення можуть бути застосовані у випадку незаконного накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами:Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції;Державного бюро розслідувань - оперативними, оперативно-технічними, внутрішнього контролю, забезпечення особистої безпеки;Служби безпеки України - оперативними підрозділами Центрального управління, регіональних органів та органів військової контррозвідки;Служби зовнішньої розвідки України - агентурної розвідки, оперативно-технічними, власної безпеки;Державної прикордонної служби України - розвідувальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (агентурної розвідки, оперативно-технічним, власної безпеки), підрозділами забезпечення внутрішньої безпеки та власної безпеки, оперативного документування, оперативно-розшуковими та оперативно-технічними;управління державної охорони - підрозділом оперативного забезпечення охорони виключно з метою забезпечення безпеки осіб та об`єктів, щодо яких здійснюється державна охорона;органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України;розвідувального органу Міністерства оборони України - оперативними, оперативно-технічними, власної безпеки;Національного антикорупційного бюро України - детективів, оперативно-технічними, внутрішнього контролю;Бюро економічної безпеки України - підрозділами детективів, оперативно-технічними підрозділами. Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється. Статтею 38 КПК України встановлено, що органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.Досудове слідство здійснюють:1) слідчі підрозділи: органів Національної поліції; органів безпеки; органів Державного бюро розслідувань;2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України;3) підрозділи детективів органів Бюро економічної безпеки України.Дізнання здійснюють підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів: органів Національної поліції; органів безпеки; органів Бюро економічної безпеки України; органів Державного бюро розслідувань; Національного антикорупційного бюро України. Виходячи із суб`єктивного складу органів державної влади, на яких поширюються норми ст. 13 цього Закону, а також з того, що на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, а не у вигляді адміністративного арешту чи виправних робіт, тому до правовідносин, що виникли між позивачем та Тернопільською митницею, не можуть бути застосовані положення ст. 13 Закону 266/94-ВР, а тому позовні вимоги про стягнення на користь позивачки моральної шкоди задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позову, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial