Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суду з позовом до відповідача [PERSON] , з вимогами про визнання права власності на гараж за адресою: [ADDRESS] . Позивач позовні вимоги підтримує, посилаючись на те, що він в лютому 2024 року придбав даний гараж, яким користується з того часу. Він та відповідач уклали договір та домовилися засвідчити угоду нотаріально. Позивач сплатив відповідачу кошти, однак не може належно оформити своє право власності, так як відповідач втратив оригінали документів на дане майно, ухиляється від їх поновлення та належного посвідчення договору. Нотаріусом у посвідченні угоди відмовлено. Відповідач надав заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, позов визнає, не заперечує обставин, вказаних позивачем, в тому числі факту отримання коштів. Дослідивши матеріали\~справи суд встановив, що відповідачу на праві власності належав гараж, що за адресою: [ADDRESS] . 15 лютого 2024 року між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості про продаж вказаного гаража. За придбане майно позивач сплатив кошти, які відповідач отримав і майно було фактично передано позивачу, який в даний час користується майном. Однак зареєструвати своє право власності позивач не може, так як відповідач втратив оригінали правовстановлюючих документів та ухиляється від їх поновлення, ухиляється від виконання угоди та його нотаріального посвідчення. Згідно інформації нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій у посвідченні договору купівлі продажу вказаного вище майна відмовлено. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 1 ст.\~334\~ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Правочин, укладений між сторонами, підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, однак зміст договору не суперечить іншим вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, які не є його сторонами. Договір не може бути нотаріально посвідчений без участі відповідача, який не надав необхідні документи. У зв`язку з цим можливість для позивача посвідчити договір нотаріально втрачено і в інший спосіб, крім звернення до суду, позивач захистити свої права не має можливості. Враховуючи, крім вказаного вище, що позивач всі свої зобов`язання виконав, користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним, отже позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на майно.

Outcome: approved