Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БУЛЬВАР» про усунення перешкод у користуванні власністю квартирою [ADDRESS] ; зобов`язати відповідача видати позивачу ключі від квартири, електронні ключі-чіпи у кількості 2 одиниці, які використовуються для доступу в будинок та для користування ліфтом, прийняти позивачку в члени ОСББ «Бульвар», укласти договори із виконавцями житлово-комунальних послуг щодо постачання комунальних послуг. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] . Після придбання квартири позивачка, її мати [PERSON] та інші довірені особи намагалися зайти на територію житлового комплексу, оглянути квартиру, отримати ключі, укласти договори, однак їх не пускають не територію, не реєструють в ОСББ їх клопотання, погрожують позбавити позивача у судовому порядку права власності. Суперечлива поведінка ОСББ «Бульвар» підтверджується відеозаписами. Позивачка вважає, що представники ОСББ заангажовані, адже [PERSON] та [PERSON] претендують на її квартиру та готуються до судового процесу. 29.08.2018 [PERSON] та [PERSON] вже зверталися до суду з позовом про визнання договорів недійсними та скасування записів про право власності. У їх позові рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2021 по справі №522/15376/18 було відмовлено. Раніше відмову у доступі позивачу до її власності представники ОСББ мотивували наявність судового рішення, однак навіть після набрання рішенням законної сили позивачу перешкоджають у користуванні її власністю, не відповідають на численні заяви та запити. Ухвалою від 30.03.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 01.05.2023. Розгляд справи у підготовчому засіданні 01.05.2023 було відкладено до 08.06.2023, у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача. До суду 01.05.2023 надійшов відзив від представника ОСББ «Бульвар» Зикової С.В., який було передано судді після проведеного засідання. Відповідно до поданого відзиву відповідач просить відмовити у позові та застосувати строк позовної давності, адже квартири [ADDRESS] не існує. Строк позовної давності сплив, оскільки позивача зверталася до ОСББ ще в 2019 році. До суду 23.05.2023надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] у якій вказує, що квартира до її придбання позивачкою належала [PERSON] на підставі інвестиційного договору та вона зареєстрована належним чином. До позовів про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується. У підготовчому засіданні 08.06.2023 проведеному за участь представника позивача [PERSON] було прийнято до розгляду відзив та відповідь на відзив. У результаті проведених підготовчих дій було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 13.07.2023. У судовому засіданні 13.07.2023 судом було оголошено перерву з метою забезпечення обов`язкової явки позивачки. Ухвалою суду від 23.08.2023 забезпечено проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участі [PERSON] . У судовому засіданні 24.08.2023 представник позивача [PERSON] просила відкласти розгляд справи, оскільки у позивача виникли проблеми з ЕЦП і вона не може брати участь в засіданні в режимі ВКЗ. Клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено до 18.10.2023. У судовому засіданні 18.10.2023 задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначене на 30.11.2023. Ухвалою суду від 23.11.2023 забезпечення проведення судового засіданні в режимі відеоконференції за участі представника позивача. У судовому засіданні 30.11.2023 було закінчено з`ясування обставин справи та оголошено перерву до 24.01.2024 з метою підготовки до судових дебатів. Розгляд справи у судовому засіданні 24.01.2024 було відкладено до 19.03.2024 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Одесі та необхідністю слідувати в укриття працівникам та відвідувачам суду. У судовому засіданні 19.03.2024 представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з \~ \~ \~ \~явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27.12.2013 [PERSON] видано Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , яка знаходиться на 13-14 поверсі 14-ти поверхового будинку (а.с.37-39). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 02.12.2016 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі інвестиційного договору №035 від 13.09.2003, видавник ТОВ «Бульвар», додаткової угоди №2 від 13.09.2003, акту прийому-передачі об`єкта інвестування №035 від 19.06.2006 та технічного паспорта від 27.12.2013 (а.с. 40-41). 03.02.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири під [ADDRESS] . Договір зареєстрований в реєстрі за №217 приватним нотаріусом Запольською О.В. (а.с.43-48). 03.02.2017 право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] (а.с.49-50). Згідно інформаційної довідки №194485339 від 23.12.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири є [PERSON] . Відомості про попередню власність [PERSON] відсутні (а.с.51-52). 08 грудня 2021 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про зміну імені серії [NUMBER] (а.с.17). Ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2021 по справі №522/13009/21 свідчить лише про те, що не було встановлено осіб, які оформили документацію на квартиру в будинку [ADDRESS] , а саме зареєстрували право власності на неіснуючих в державному реєстрі поверхах будинку. Кримінальне провадження було закрито (а.с.61-62). До позову було долучено вступну та резолютивну частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2021 по справі №522/15376/18, яке було оскаржене в апеляційному порядку, але ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.08.2022 апеляційну скаргу визнано не поданою та повернуто апелянту (а.с.53-54, 55-58). Однак, ознайомившись з повним текстом рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2021 по справі №522/15376/18, яке розміщене в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що суд встановив наступне: «За розглядом справи судом встановлено, і на що посилались позивачі в позові і поясненнях, що фактично спірних квартир за [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , в натурі не існує, окрім як на паперах. Окрім того, суд вбачає, що в інвестиційних договорах, які нібито були укладені з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зазначено про розташування квартир в будинку за номером 3-а, проте фактично за актами приймання-передачі квартири були передані в будинку за номером 5, також в деяких договорах інвестування та дод. Угодах і в Актах вочевидь вбачаються різні номери квартир та різні їх площі. Отже, між сторонами не було погоджені істотні умови щодо предметів договорів; окрім того факт їх підписання [PERSON] як директором ТОВ «Бульвар» не визнається. За таких обставин суд приходить до висновку про неукладеність договорів інвестування щодо спірних квартир за [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , а отже останні не мають правових наслідків. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] у частині визнання недійсними інвестиційних договорів щодо об`єктів, яких фактично не існує, не підлягають з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту». Заяви з відмітками вхідної реєстрації не приймаються судом до уваги, адже не відомо ким такі відмітки вчинені. А з дослідженого в судовому засіданні відеозапису не вбачається порушення прав позивачки. Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 150 ЖК України встановлює, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем не надано жодного доказу, щоб підтверджував те, що ОСББ «Бульвар» чинить перешкоди у користуванні квартирою, яка існує лише на паперах, про що встановлено в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2021 по справі №522/15376/18. За таких підстав у задоволенні позову слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed