Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що 07 квітня 1999 року її чоловік, [PERSON] (покупець) уклав договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] з [PERSON] та [PERSON] (продавці). Зазначений договір був укладений на Універсальній Товарній Біржі "Віконт-Т" за реєстраційним №1-348, та посвідчений підписами продавця, покупця, та керівником відділу Універсальної Товарної Біржі «Віконт-Т». Будинок був придбаний за 18800 (вісімнадцять тисяч вісімсот) гривень. Сторонами була досягнута домовленість по всім істотним умовам договору і угодафактично виконана. Після цього чоловік вступив у володіння будинком, почав проживати в будинку зі своєю сім`єю, та використовувати на власний розсуд. 22.04.1999 року Баштанським бюро технічної інвентаризації на вказаному договорі зроблено реєстраційним напис на правовстановлюючому документі, згідно якого зазначений в цьому документі житловий будинок зареєстрований Баштанським БТІ на праві приватноївласності за [PERSON] . Після укладення правочину купівлі-продажі, договір нотаріально посвідчений не був, оскільки на час його укладення цього не вимагалось відповідно до норм закону України «Про товарну біржу» (ч.2 ст.15 Закону). [INFO] чоловік позивача - [PERSON] - помер.28.10.2023 року позивач разом з іншими спадкоємцями уклали нотаріально посвідчений договір про поділ спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця, відповідно до якого у спадщину до позивача має перейти вказаний житловий будинок з прилеглими до нього господарським та побутовими спорудами. 28.10.2023 року від нотаріуса позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки наданий для видачі свідоцтва про право на спадщину договір, посвідчений товарною біржею, не може бути прийнятий нотаріусом як документ, що підтверджує право власності спадкоємця на житловий будинок, так як відповідно до ст.227 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1967 року, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Вирішити вказане питання у досудовому порядку в позивача немає можливості, оскільки встановити місце заходження другої сторони договору - продавців будинку, не представляється можливим, тому позивач змушений звернутися до суду. Позивач просила розглядати справу у її відсутність, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовільнити. Відповідачі до суду не з`явилися, про дату та час розгляду повідомлявся вчасно та належним чином - рекомендованим повідомленням та оголошенням на сайті Баштанського районного суду. Заяв до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши наявні у справі матеріали ( копію договору купівлі продажу житлового будинку з реєстраційним написом; копію технічного паспорту на будинок; копію свідоцтва про смерть [PERSON] від 18.04.2023 року; копію свідоцтва про укладення шлюбу від 06.10.1973 року; копію витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі від 19.06.2023 року; копію договору про поділ спадщини від 28.10.2023 року; копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.10.2023 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 07 квітня 1999 року, [PERSON] , уклав договір купівлі - продажу житлового будинку, який розташований [ADDRESS] з [PERSON] та [PERSON] .Зазначений договір був укладений, на Універсальній Товарній Біржі "Віконт-Т", реєстраційний №1-348, та посвідчений підписами продавців, покупца, та керівником відділу Універсальної Товарної Біржі "Віконт-Т". Сторонами була досягнута домовленість по всім істотним умовам договору і угода фактично виконана. Після укладення правочину купівлі-продажі, договір нотаріально посвідчений не був, оскільки на час його укладення цього не вимагалось відповідно до норм Закону України «Про товарну біржу» (ч.2 ст.15 Закону). Таким чином судом встановлено, що при укладені угоди було порушене право покупця на належне оформлення договору купівлі-продажу квартири, який потребував нотаріального посвідчення відповідно до ст. 227 ЦК УРСР. Зазначені правовідносини врегульовані ст.47 ЦК УРСР (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), із змісту якої слідує, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки в судовому засіданні достеменно встановлено, що сторони угоди купівлі-продажу домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, а саме: договором купівлі-продажу № 1-348 від 07.04.1999 року, укладеним на Універсальній Товарній Біржі "Віконт-Т" та копією технічного паспорта вказаного будинку. Крім того, відбулося повне виконання договору, але продавці ухилилися від нотаріального посвідчення угоди, а в подальшому не представилось можливим встановити місце заходження другої сторони договору - зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку. На підставі ст.ст. 47; 227 ЦК УРСР та

Outcome: approved