Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

АТ «Перший український міжнародний банк» (надалі - Банк) звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем укладено кредитні договори: № 2001337644301 від 19.06.2019 та видано кредит у сумі 22 000 грн., а також № 1001765993701 від 15.12.2020 та видано кредит у сумі 51 347 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань утворилася заборгованість: по кредитному договору № 2001337644301 - 33 675,18 грн., з яких: 21 208,14 грн. - заборгованість за кредитом, 12 467,04 грн. - заборгованість за процентами, 0 грн. - заборгованість за комісією, по кредитному договору № 1001765993701 - 58 487,80, з яких: 36 371,65 грн. - заборгованість за кредитом, 8,19 грн. - заборгованість процентами, 22 107,96 грн. - заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості по вказаним вище кредитних договорах станом на 31.12.2023 склала 92 162,98 грн. Позивачем направлено письмові вимоги (повідомлення) відповідачу на адресу його місця проживання, зазначену в анкеті на отримання кредиту, але у наданий строк заборгованість відповідачем не погашена. Ухвалою судді від 29.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій до суду письмовій заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву, заяв чи будь-яких клопотань на адресу суду від останнього не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 та ст.ст. 280-282 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що між Банком та [PERSON] укладено два кредитні договори: № 2001337644301 від 19.06.2019 та видано кредит у сумі 22 000 грн. та № 1001765993701 від 15.12.2020 та видано кредит у сумі 51 347 грн. (а.с. 11, 14). [PERSON] ознайомлений із усіма істотними умовами даних договорів про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, про що поставив власний підпис (а.с. 11 на звороті, а.с. 12). Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаними кредитними договорами заборгованість станом на 31.12.2023 становить: по кредитному договору № 2001337644301 від 19.06.2019 - 33 675,18, з яких: 21 208,14 грн. - заборгованість за кредитом, 12 467,04 грн. - заборгованість за процентами, 0 грн. - заборгованість за комісією; по кредитному договору № 1001765993701 від 15.12.2020 - 58 487,80 грн., з яких: 36 371,65 грн. - заборгованість за кредитом, 8,19 грн. - заборгованість процентами, 22 107,96 грн. - заборгованість за комісією (а.с. 37, 38-40). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду, як і надано доказів сплати суми боргу у добровільному порядку. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Відповідно до заяви № 1001755993701 від 15.12.2020 та заяви № 2001337644301 від 19.06.2019 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з умовами якої погодився відповідач, про що свідчить наявність його власноручного підпису у заявах, визначено базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів, розмір комісії тощо (а.с. 11, 12). Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції Банку на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженої рішенням Правління Банку, протокол № 760 від 11.06.2020, передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції Банку на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Згідно з п. 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції Банку на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Як вбачається з матеріалів справи, Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав, що підтверджується меморіальним ордером № TR.46232486.64105.8810 від 15.12.2020 (а.с. 37). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач не дотримувався умов Кредитних договорів, внаслідок чого станом на 31.12.2023 у нього перед банком виникла заборгованість на загальну суму 92 162,98 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості та випискою/особовим рахунком (а.с. 38-50). Оскільки відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договорому добровільному порядку, суму отриманих грошових коштів банку не повернув, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь Банку підлягають судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджено документально. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved