Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам з [PERSON] на її користь на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 3\~000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 % пожиткового мінімуму на кожну дитину до досягнення дитиною повноліття з 2017 по 2023 рік у розмірі 216\~000 гривень. В обґрунтування позову посилається на те, що вона отримувала аліменти від [PERSON] на утримання двох дочок [PERSON] та Юлії до липня 2017 року. В червні 2018 року діти переїхали до свого батька [PERSON] . У зв`язку з тим, що відповідач аліменти їй не сплачував з 2017 року, вона звертається до суду з вимогою про сплату на її користь суми аліментів за період з 2017 року по 2023 рік у розмірі 216\~000 гривень. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач повідомлений про наявність справи у суді, своєчасно та належним чином, про що свідчить поштовий конверт, який направлявся рекомендованим листом з повідомленням, відзиву чи клопотання щодо розгляду справи до суду не подавав (а.с. 23). Заяв чи клопотань щодо розгляду справи від відповідача не надходило. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від шлюбу мають двох дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 07.12.2016 рішенням Дергачівського районного суду Харківської області шлюб між подружжям розірвано (а.с. 13-14). 10.08.2017 рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3\~000,00 гривень щомісяця, але не менше ніж 50 % пожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 03.07.2017 і до досягнення повноліття найстаршою дитиною (а.с. 12). Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07.10.2019 позов [PERSON] задоволено та припинено з нього стягнення аліментів на дітей, оскільки діти проживали з ним. Ухвалою суду від 21.11.2019 заочне рішення суду скасоване. 23.01.2020 рішенням Дергачівського районного суду Харківської області стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] припинено. В рішенні зазначено, що діти проживають з [PERSON] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання від 10.11.2017 №4615 та від 10.11.2017 №4616 (а.с. 10-11). Отже, [PERSON] втратила право на отримання аліментів. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У ст. 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В межах цієї справи, судом встановлено, що на час звернення до суду з даним позовом дочка сторін [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття, а молодша [PERSON] продовжує знаходитися на утриманні батька та проживати з ним. Інших доказів матеріали справи не містять, а позивач суду їх не надала. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Позивачкою не надано жодного доказу щодо необхідності стягнення коштів у сумі 216\~000 з відповідача: доказів перебування дітей на її утриманні не надано. З наданої довідки від 28.01.2020 вбачається, що станом на 01.01.2020 заборгованість по аліментам становила 11\~693 гривні 41 копійку. Доказів, що ця сума є наявною і за цей час позивачкою не надано. Інших рішень про стягнення аліментів на дітей з відповідача після 23.01.2020 не ухвалювалося і позивачкою суду не надавалося. З огляду на викладене суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed