Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, який уточнив в порядку ст. 49 ЦПК України, до [PERSON] , третя особа: Ралівська сільська рада Самбірського району Львівської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , яка до дня смерті була зареєстрована по [ADDRESS] разом із своєю дочкою [PERSON] (в дівоцтві Мосур). [PERSON] мала право на земельну частку (пай), розміром 1,14 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Блажівської сільської ради Самбірського району Львівської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) ЛВ № 040255, виданого на ім`я [PERSON] , на підставі розпорядження Самбірської районної державної адміністрації № 307 від 29 квітня 1996 року та зареєстрованого 23 жовтня 1996 року в книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 510. [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті матері. [PERSON] померла [INFO] та до дня смерті була зареєстрована та проживала одна. Позивач є сином [PERSON] , після її смерті звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини про що була заведена спадкова справа № 96/2018 у Спадковому реєстрі № 63278052 у приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Кульчицького Ю.Я. На підставі розгляду документів нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай). Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати на ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 6 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса Кульчицького Ю.Я. копії спадкових справ після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 45). Із листа Самбірської державної нотаріальної контори № 1934/01-16 від 9 листопада 2023 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена, а спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Кульчицьким Ю.Я. (а.с. 65). На адресу суду надіслано копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 51-64). Ухвалою суду від 22 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду (а.с. 83). Позивач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі (а.с. 74). Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула; подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та додатково зазначила, що позов визнає в повному обсязі (а.с. 75). Третя особа: Ралівська сільська рада Самбірського району Львівської області, подала до суду клопотання про розгляд справи без участі її представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 22 та Блажівською сільською радою Самбірського району Львівської області 27 листопада 1995 року видано свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с. 9). Згідно довідки № 302-5, виданої 16 червня 2021 року Ралівською сільською радою Самбірського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті була зареєстрована по [ADDRESS] разом із своєю дочкою [PERSON] (а.с.10). [PERSON] народилася [INFO] , про що складено актовий запис № 539, та 1 жовтня 1954 року міським бюро ЗАГСу м. Самбора видано свідоцтво про народження [NUMBER] . У вказаному свідоцтві її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Між [PERSON] та [PERSON] 1 березня 1964 року було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 8, та 1 березня 1964 року Блажівською сільською радою видано свідоцтво про одруження [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище [PERSON] змінила на [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] померла [INFO] , про що складено актовий запис № 19, та 8 травня виконавчим комітетом Чукв`янської сільської ради Самбірського району Львівської області видано свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с. 13). Згідно довідки № 301-5 виданої 16 червня 2021 року Ралівською сільською радою Самбірського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті була зареєстрована по [ADDRESS] та проживала одна. Позивач, [PERSON] , народився [INFO] , та є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 15). Спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом. Відповідачем по справі є рідна сестра позивача, [PERSON] , яка 7 листопада 2018 року подала заяву про відмову від спадщини на користь позивача (а.с. 35). Із листа приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Кульчицького Ю.Я. вбачається, що нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) (а.с. 31). У витязі з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Самбірського району Львівської області (колишня Блажівська сільська рада Самбірського району) зазначається, що на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Самбірської РДА від 29 квітня 1996 року за № 307 був виданий сертифікат ЛВ № 040255, зареєстрований за номером 510 від 23 жовтня 1996 року на право на земельну частку (пай), розміром 1,14 в умовних кадастрових гектарах на території Блажівської сільської ради. Вказаний сертифікат виданий після її смерті (а.с.28). На сесії Блажівської сільської ради 22 березня 1994 року були затверджені списки громадян Блажівської сільської ради, які мають право на одержання середньої земельної частки. У вказаних списках вказана [PERSON] (а.с. 18-20). Самбірська районна державна адміністрація 29 травня 1996 року прийняла розпорядження № 307 «Про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай) особам, що мають право на середню земельну частку згідно статті 6 Земельного Кодексу України по Блажівській сільській раді». У вказаних списках вказана [PERSON] (а.с. 21-23). Самбірська районна державна адміністрація 18 березня 2002 року прийняла розпорядження № 113 «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної частки (паю) та безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок (паїв) громадянам Блажівської сільської ради для ведення особистого підсобного господарства. У вказаних списках вказана [PERSON] (а.с. 24-26). Згідно спадкової справи № 32/2023, що заведена після смерті [PERSON] вбачається, що позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом 7 листопада 2018 року та відповідач [PERSON] подала заяву про відмову від спадщину на користь позивача (а.с. 52). Інші спадкоємці відсутні. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За загальними положеннями спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини 3 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з частинами першою та другою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Як встановлено судом [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай), яка розташована на території Блажівської сільської ради Самбірського району Львівської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) ЛВ №040255, виданого на її ім`я, на підставі розпорядження Самбірської районної державної адміністрації № 307 від 29 квітня 1996 року та зареєстрованого 23 жовтня 1996 року в книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 510, розміром 1,14 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про її народження та укладення шлюбу. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (частини перша статті 549 ЦК Української РСР). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася (а.с.65), разом з тим [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки проживала разом з померлою (а.с.10). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується наданим позивачем копією свідоцтва про його народження. Після смерті матері позивач своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини про що була заведена спадкова справа № 96/2018. Враховуючи відмову відповідачки [PERSON] від спадщини, на теперішній час позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки прийняв спадщину, інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 96/2018. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай). Таким чином на теперішній час позивач позбавлений права на спадщину та в позасудовому порядку не має можливості вирішити це питання. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на земельній частки (пай), є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположень свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Судом не встановлені обставини, які б в даному випадку обґрунтовували втручання держави у право позивача на спадкове майно [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 1073 грн. 60 коп. Позивач при зверненні до суду не просив відшкодувати йому понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачу при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved