Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У травні 2020 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] . В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він є власником 1/2 частини житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказану частину будинку позивач успадкував після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 червня 2008 року державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-892. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 06 березня 1985 року, зареєстрованого в реєстрі за № 486, спадкоємцями після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та була бабусею позивача, є [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями: погріб і колодязь з північної сторони, та [PERSON] , з південної сторони 1/2 частина будинку. Рішенням № 81 Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 27 грудня 1996 року земельна ділянка площею 0,0300 га біля вищевказаного будинку передана у приватну власність [PERSON] . Вказаним рішенням Пухівської сільської ради Броварського району Київської області також вирішено передати у власність [PERSON] , батьку відповідачів [PERSON] та [PERSON] , земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво площею 0,10 га та особисте підсобне господарство площею 0,33 га. Відповідно до Рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 25.05.2017 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення/відновлення меж земельної ділянки в натурі/на місцевості, площею 0,0300 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в [ADDRESS] . Поруч із домоволодінням [PERSON] розташоване домоволодіння належне відповідачу [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтв про право власності на спадщину спадкоємцями після смерті [PERSON] є його доньки - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до державного акту на право власності на землю серії ІІ-КВ № 029501 від 11.05.1998 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,528 га. Таким чином, існує розбіжність між площею земельної ділянки виділеною згідно Рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області № 81 від 27 грудня 1996 року та виданим державним актом на право власності на землю серії ІІ-КВ № 029501 від 11.05.1998, який видано на підставі рішення Пухівської сільської ради народних депутатів № 39 від 25 березня 1997 року. Крім того, згідно відповіді Архівного сектору Броварської районної державної адміністрації Київської області рішення Пухівської сільської ради народних депутатів № 39 датоване не 25 березня 1997 року, а 08 квітня 1997 року. Рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області № 81 від 27 грудня 1996 року щодо передання у власність [PERSON] та [PERSON] не скасовувалося, виділені ділянки у вказаних осіб не вилучалися. При оформленні технічної документації на земельну ділянку [PERSON] землевпорядник мав керуватися рішенням Пухівської сільської ради народних депутатів № 81 від 27 грудня 1996 року, яким у приватну власність останнього передано 0,43 га для індивідуального житлового будівництва, [PERSON] 0,03 для індивідуального житлового будівництва. Натомість, землевпорядник оформив технічну документацію, в якій безпідставно вказав 0,250 га під індивідуальне будівництво [PERSON] та незаконно вніс до неї земельну ділянку [PERSON] . Крім того, відповідач [PERSON] , користуючись відсутністю позивача, зламала паркан між ділянками та вбиральню, захопила погріб, засипала колодязь. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] почали користуватися проходом від хвіртки та самою хвірткою за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на те, що рішення Пухівської сільської ради народних депутатів № 39 від 25 березня 1997 року та виданий на підставі останнього державний акт на право власності на землю ІІ-КВ № 029501 від 11.05.1998 винесені з грубим порушенням законодавства так, як в нього включено земельну ділянку належну позивачу, [PERSON] просив скасувати вищевказане рішення виконкому Пухівської сільської ради в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,528 га, а також визнати недійсним державний акт на право власності на землю щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,528 га. Заперечення відповідачів 06 серпня 2020 року до суду від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Боярової А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечувала проти позову з наступних підстав. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями, а саме: сарай, літня кухня, гараж, погріб, сарай, вбиральня, колодязь, тротуар, огорожа, по [ADDRESS] , який відповідачі успадкували після смерті батьків [PERSON] (помер [INFO] ) та [PERSON] (померла [INFO] ). Обставини щодо спадкування відповідачами вказаного будинку та надвірних будівель посвідчуються свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом про спадкування [PERSON] 5/24 будинку, виданим 08.12.2007 нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстрованим у реєстрі за № 1-4821; свідоцтвом про право власності на спадщину за законом про спадкування 7/24 частин будинку, виданим на ім`я [PERSON] . 31.10.2014 державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Падучак-Коваль Л.Л., зареєстрованим у реєстрі за № 3-5183; свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом про спадкування 5/24 частин будинку, виданим 08.12.2007 на ім`я [PERSON] . нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстрованим у реєстрі за № 1-4813; свідоцтвом про право власності на спадщину за законом про спадкування 7/24 частин будинку, виданим на ім`я [PERSON] . 31.10.2014 державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Падучак-Коваль Л.Л., зареєстрованим у реєстрі за № 3-5195. Згідно технічного паспорта на будинок за матеріалами інвентаризації, що проводилася органами БТІ у вересні 1988 року, до складу домоволодіння [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , входив житловий будинок «А», сарай «Б», літня кухня «В», гараж «Г», погріб «Д», сарай «Е», вбиральня «Ж», колодязь «К», огорожа №1,2 та тротуар «Т». Крім житлового будинку з надвірними будівлями, відповідачі успадкували й земельну ділянку за вищевказаною адресою, яка належала батькові відповідачів [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії ІІ-КВ № 029501, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Пухівської сільської ради за № 940 від 11 травня 1998 року. Вказаний державний акт на право приватної власності на землю виданий на підставі рішення виконкому Пухівської сільської ради від 25 березня 1997 року № 39, згідно якого [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,528 га, в тому числі 0,250 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0,278 га для ведення особистого підсобного господарства. Згідно державного акту, безпосередньо по [ADDRESS] знаходиться земельна ділянка з двох частин: площею 0,250 га та 0,084 га, інші земельні ділянки площею 0,103 га та 0,091 га розташовані не за вказаною адресою. Та обставина, що у державному акті про право власності на землю, виданому [PERSON] , міститься помилка стосовно дати прийняття рішення виконавчого комітету Пухівської сільської ради про передачу земельних ділянок у приватну власність 23 березня 1997 року, замість належної 08 квітня 1997 року, не є свідченням недійсності цього акту, оскільки факт передання [PERSON] земельних ділянок загальною площею 0,528 га, з яких 0,250 га для індивідуального житлового будівництва і 0,278 га для ведення особистого підсобного господарства, підтверджується витягом з рішення виконавчого комітету Пухівської сільської ради від 08 квітня 1997 року № 39 та витягом із списку громадян, яким передані у приватну власність земельні ділянки в межах сільської ради. Твердження позивача щодо того, що відповідач [PERSON] зламала паркан між ділянками та вбиральню, захопила погріб, засипала колодязь, на думку відповідачів, є надуманим, таким, що не відповідає дійсності та не підтверджується належними доказами. Звернула увагу на те, що співвласниками житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] , який успадкував 1/2 частину будинку після смерті матері [PERSON] , та [PERSON] , яка набула 1/2 частину вищевказаного будинку на підставі договору дарування від [PERSON] . Оскільки успадкований будинок знаходився на землях радгоспного фонду, спадкоємцям [PERSON] наказом директора радгоспу «Пухівський» виділено земельні ділянки за рахунок земель радгоспу: [PERSON] площею 0,03 га, [PERSON] 0,07 га. Збіраний кадастровий план, виготовлений у 2020 році ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] та [PERSON] , засвідчує, що станом на 2020 рік успадкована позивачем земельна ділянка по [ADDRESS] має площу 0,250 га та 0,0841 га, тобто є розбіжності в 1 кв.м. площі у порівнянні з площею, вказаному у державному акті серії ІІ-КВ № 029501 [PERSON] . У той же час, при обрахунку площі земельної ділянки садиби по [ADDRESS] , при виконання топографічних робіт по виготовленню збірного кадастрового плану було також обраховано площу земельної ділянки по даній вулиці, встановлено, що площа дорівнює 0,1077 га, тобто більше на 0,077 га, ніж надавалося співвласникам будинку [PERSON] і [PERSON] наказами директора радгоспу «Пухівський». На підставі вищевикладеного, відповідачі просили відмовити у задоволенні позову з огляду на безпідставність та недоведеність позовних вимог. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2021 року призначено судову земельно-технічну експертизу. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2021 року поновлено провадження у справі. 11 квітня 2022 року до суду надійшло Повідомлення судового експерта [PERSON] від 18.02.2022 про неможливість надання висновку судової земельно-технічної експертизи у вказаній цивільній справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат Звірюк С.Л. позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Боярова А.В. просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. Від представника Зазимської сільської ради Броварського району Київської області адвоката Ярмоленка А.М. 28 липня 2021 року надійшли пояснення, в яких останній заперечував проти позову, посилаючись на те, що майнові інтереси позивача відповідачами не порушувалися, заявлені вимоги є недоведеними належними та допустимими доказами, тому просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. У судове засідання треті особи - Архівний сектор Броварської районної державної адміністрації Київської області та [PERSON] не з`явилися, про судові засідання повідомлялися належним чином. Обставини справи, що встановлені судом Згідно свідоцтва про право на спадщину від 06 березня 1985 року, зареєстрованого в реєстрі за № 486, спадкоємцями після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями: погріб і колодязь з північної сторони, та [PERSON] , з південної сторони 1/2 частина будинку (а.с. 22-23, І том). Відповідно до наказу В-Димерського виробничого об`єднання «Пухівський» № 19 від 22\~січня 1985\~року [PERSON] виділено земельну ділянку 0,03 га, на якій розміщена частина жилого будинку, успадкованого від [PERSON] по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті матері [PERSON] та прийняв у спадщину 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В цілому житловий будинок 1951 року побудови, зазначений на платі літером «А-1», житловою площею 30 кв.м., загальною площею 76,90 кв.м., а також надвірні будівлі: вбиральня літ. «Г», погріб літ. «Е», огорожа «№». Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВКК № 999880, виданого 10 червня 2008 року державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-892 (а.с. 25, І том). Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , збудований 1966 року з відповідними надвірними будівлями та спорудами: сарай, літня кухня, гараж, сарай, погріб, колодязь, вбиральня, огорожа, тротуар, належав [PERSON] , про що свідчить копія рішення виконавчого комітету Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 28 грудня 2004 року, яким вирішено оформити право власності на ім`я [PERSON] 14.09.1988 оформлено відповідний технічний паспорт на житловий будинок з вищевказаними надвірними будівлями та спорудами на ім`я [PERSON] (а.с. 132-136, І том). Рішенням Пухівської сільської ради народних депутатів від 27 грудня 1996 року № 81 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельні ділянки, які раніше були надані у постійне користування для індивідуального житлового будівництва, обслуговування будівель та споруд та для ведення особистого підсобного господарства [PERSON] , площею 0,0300 га, для індивідуального житлового будівництва; [PERSON] , площею 0,10 га - для індивідуального житлового будівництва, 0,33 га особистого підсобного господарства (а.с. 28-29, 38-39, І том). Відповідно до архівного витягу з Рішення Пухівської сільської ради народних депутатів № 39\~від 08\~квітня 1997\~року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» вирішено передати безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельні ділянки в межах села Пухівка Броварського району Київської області загальною площею 0,528 га, з яких 0,250 га індивідуальне житлове будівництво, господарські будівлі; 0,278 га особисте підсобне господарство (а.с. 49-50, І том). На підставі вищевказаного рішення [PERSON] 11\~травня 1998\~року виданого державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 029501, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 940, згідно якого передано йому на праві приватної власності земельну ділянку, розташовану на території с. Пухівка Броварського району Київської області, площею 0,528 га, з яких 0,250 га індивідуальне житлове будівництво, господарські будівлі; 0,278 га особисте підсобне господарство (а.с. 40-41, І том). З матеріалів справи видно, що спадкоємцями після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , є їх доньки: [PERSON] та [PERSON] . Відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями, а саме: сарай, літня кухня, гараж, погріб, сарай, вбиральня, колодязь, тротуар, огорожа, по [ADDRESS] , що посвідчуються свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом про спадкування [PERSON] 5/24 будинку, виданим 08.12.2007 нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстрованим у реєстрі за № 1-4821; свідоцтвом про право власності на спадщину за законом про спадкування 7/24 частин будинку, виданим на ім`я [PERSON] . 31.10.2014 державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Падучак-Коваль Л.Л., зареєстрованим у реєстрі за № 3-5183; свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом про спадкування 5/24 частин будинку, виданим 08.12.2007 на ім`я [PERSON] . нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстрованим у реєстрі за № 1-4813; свідоцтвом про право власності на спадщину за законом про спадкування 7/24 частин будинку, виданим на ім`я [PERSON] . 31.10.2014 державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Падучак-Коваль Л.Л., зареєстрованим у реєстрі за № 3-5195 (а.с. 138-145, І том). 19 червня 2014 року Комунальним підприємством Київської обласної ради «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» оформлено відповідний технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок з надвірними будівлями, по [ADDRESS] (а.с. 123-131). Також, відповідачі успадкували земельну ділянку площею 0,440 га, розміщену на землях, що знаходиться у віданні Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, наданої для обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,250 га, та ведення особистого підсобного господарства 0,1900 га в с. Пухівка Броварського району, що належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 029501, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 940. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом серії ВКС № 361947, ВКС № 361948, виданих 08 грудня 2007 року нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-4816, № 1-4824, та копією рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року у цивільній справі № 361/2019/16-ц (а.с. 146-150, І том). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є інженером-землевпорядником, на замовлення [PERSON] виготовив план землекористування за адресою: [ADDRESS] , де визначено межі земельної ділянки 0, 03 га землекористувача [PERSON] . Пояснив, що при виготовленні плану ним взяті до уваги вказівки позивача [PERSON] щодо меж земельних ділянок та довідки Пухівської сільської ради №224 від 27.03.2018. Правовстановлюючі документи на земельні ділянки по [ADDRESS] взагалі не досліджувались. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Спосіб захисту права повинен гарантувати особі відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Позивач має довести, що протиправними діями відповідача порушено його право. Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України (в редакції, чинній на час передачі\~земельних ділянок спадкодавцям позивача та відповідачів\~) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до частин першої та третьої статті 23 ЗК України (в редакції, чинній на час передачі\~земельних ділянок спадкодавцям позивача та відповідачів) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Відповідно до статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» сільським, селищним, міським радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених ЗК України. Згідно зі статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Частиною першою статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно з частиною третьою статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Частиною десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом). Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), викладено правовий висновок, що «на час вирішення питання про передачу земельної ділянки [PERSON] у власність та затвердження акта про виніс земельної ділянки в натурі (на місцевості) порядку послідовних дій процедури та форми державного акта затверджено не було, як не було затверджено і самого нормативного акта, яким би регулювалися ці правовідносини […] ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. […] Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 ЗК України)». Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді\~даної справи\~встановлено,\~що оспорюваним\~рішенням Пухівської сільської ради від 23 березня 1997 року (вірною є дата 08 квітня 1997 року) [PERSON] виділено у власність земельну ділянку загальною площею 0, 528 Га, де 0, 25 га під індивідуальне житлове будівництво та 0, 278 га особисте підсобне господарство. На підставі вищевказаного рішення [PERSON] 11 травня 1998 року виданого державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 029501, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 940. Звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав, позивач вказував, до складу земельної ділянки, яка надана у власність [PERSON] , незаконно включено земельну ділянку, яка надана у власність його матері [PERSON] згідно рішення Пухівської сільської ради №81 від 27 грудня 1996 року. Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вищевказаних обставин. Так, окрім рішення Пухівської сільської ради №81 від 27 грудня 1996 року, до суду не надано належних доказів щодо конфігурації, меж, розташування земельної ділянки площею 0,03 га, яка була виділена у власність (користування) матері позивача за адресою [ADDRESS] . На підтвердження позовних вимог позивачем наданий план землекористування за адресою: [ADDRESS] , виготовлений інженером-землевпорядником [PERSON] , де визначено межі земельної ділянки 0, 03 га землекористувача [PERSON] , які розміщені на земельний ділянці відповідачів за адресою: [ADDRESS] . ( а.с. 216 т. 3) Разом з тим, вказаний план не може бути належним, достатнім та достовірним доказом позовних вимог, оскільки складений виключно на підставі вказівок позивача [PERSON] щодо меж земельних ділянок та довідки Пухівської сільської ради №224 від 27.03.2018 щодо площі земельних ділянок домоволодіння [ADDRESS] , про що у судовому засіданні повідомив свідок [PERSON] , який виготовляв такий план. Правовстановлюючі документи на земельні ділянки по [ADDRESS] взагалі не досліджувались при виготовленні вказаного плану. Крім того, в такий план внесені відомості, які суперечать матеріалам справи. Зокрема, на плані частина земельної ділянки по [ADDRESS] , з розміщеним на ній погребом Д, включена до земельної ділянки [PERSON] , а інша частина земельної ділянки по [ADDRESS] , з розміщеним на ній гаражем Г включена до земельної ділянки [PERSON] . Проте, як видно зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.2008, виданого [PERSON] на частину житлового будинку по [ADDRESS] , житловий будинок, який спадкується, зазначений на плані під літерою А-1 з надвірними будівлями: вбиральня «Г», погріб «Е», огорожа. Тобто у складі домоволодіння по [ADDRESS] , немає ні погреба «Д», ні гаража «Г». Окрім того, у судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка площею 0, 1772 га належна [PERSON] для ведення особистого селянського господарства (яка включена в довідку Пухівської сільської ради №224 від 27.03.2018), розташована не по [ADDRESS] , а в іншому місці. Твердження позивача щодо знищення [PERSON] паркана, захоплення погребу, знесення вбиральні та захоплення частини земельної ділянки позивача жодними доказами у судовому засіданні не підтверджені. Суд звертає увагу на те, що право власності на спірну земельну ділянку [PERSON] у відповідності до вимог статті 23 ЗК України 1990 року в редакції Кодексу, чинній на час набуття у власність земельної ділянки було посвідчено державним актом, який виданий та зареєстрований сільською радою. При цьому, з урахуванням пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що до складу приватизованої [PERSON] земельної ділянки ввійшла земельна ділянка [PERSON] , площею 0, 03 га, є недоведеними та безпідставними, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі\~викладеного,\~та

Outcome: dismissed