Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

В провадженні суду перебуває позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] , зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про негайне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування первісного позову позивач посилається на ту обставину, що малолітня [PERSON] є його племінницею, мати дитини померла після її смерті малолітня [PERSON] проживає в сімї позивача за первісним позовом; біологічний батько дитини створив нову сім`ю, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не турбується про доньку, не займається її вихованням, утриманням, не цікавиться інтересами та вподобаннями доньки, у них фактично відсутні відносини батька та дитини, й окрім цього мала місце протиправна поведінка відповідача за первісним позовом у відношенні [PERSON] , [INFO] . З огляду на таке просить первісний позов задовольнити. Відповідач за первісним позовом вимогу [PERSON] заперечує у повному обсязі, заявив зустрічний позов про відібрання доньки обґрунтовуючи власну вимогу наступним6 зазначає. що після смерті колишньої дружини він, як біологічний батько дитини та єдина особа, котра має першочергове право на виховання дитини, забрав донку проживати у власну сім`ю. З вересня 2022 року відповідач за зустрічним позовом, будучи особою, раніше засудженою до кримінальної відповідальності за поширення зображень порнографічного характеру, самочинно утримує дитину [PERSON] за власним місцем проживання, створює перешкоди останньому у спілкуванні з донькою, налаштував та продовжує налаштовувати малолітній дитині негативне відношення до біологічного батька, що призвело до того, що донька не бажає спілкуватися з [PERSON] . Відтак просить зустрічний позов задовольнити та захистити йог право, як єдиного законного представника бути з донькою та піклуватися про неї. В судовому засіданні сторони та їх представники кожен власні вимоги підтримали, просять задовольнити, а опонентам відмовити за безпідставністю. Третя особа не забезпечила явку повноважного представника, хоча належним чином повідомлялася судом про час і місце розгляду, направила висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав та відібрання дитини. Заслухавши пояснення та дослідивши докази судом встановлені наступні обставини. Отже згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого ВДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції, батьками [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим ВДРАЦС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Як зазначає позивач за первісним позовом, ще до смерті [PERSON] , дитина сторін спору проживала разом з останньою у [ADDRESS] . За час проживання з матірю у Львові, відповідач за первісним позовом відвідував доньку тричі на рік, а дитина приїжджала до батька в м. Тернопіль всього двічі. В листопаді 2021 року [PERSON] було вилучено від матері та передано батькові [PERSON] , з котрим вона почала проживати у м Тернополі у квартирі [ADDRESS] ; в означеній квартирі дівчинка проживала окрім батька, також з зведеним братом та його мамою - [PERSON] . 22.02.2022 року її було зараховано до ЗОШ №23 м. Тернополя, в котрій вона продовжує навчатися. У школі [PERSON] проявила себе привітною та активною дівчинкою. Спілкується охоче, є відвертою дитиною, на запитання про маму намагається згадувати щось тільки хороше, проте добре пам`ятає складні обставини свого переїзду у м. Тернопіль. В класі [PERSON] адаптувалася добре, товаришує з іншими дітьми, навчається на середньому та достатньому рівнях, зовнішній вигляд охайний, шкільні речі в належному стані. Стосунки в сім`ї батька у [PERSON] складалися досить складні, остання конфліктувала з батьком. Разом з тим у квартирі батька в неї був свій простір, їй завели домашню тваринку - хом`яка, вона мала власний стіл для навчання. [PERSON] намагалася сприяти порозумінню між батьком та донькою, однак зі слів дівчинки батько часто піднімав на неї голос та безпричинно прискіпувався, а також періодично був у нетверезому стані. 04.02.2022 року до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, надійшло повідомлення інспектора ювенальної превенції про те, що в ході моніторингу соціальної мережі тік - ток була виявлена малолітня [PERSON] , 2011 року народження, котра розмістила в соцмережах відео суїцидального характеру. Надалі, 04.02.2022 року інспектором СЮП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, малолітню [PERSON] , котру було вилучено з сімї батька [PERSON] , було доставлено до Центру соціально - психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Тернопільської ОДА. В акті вилучення зазначена причина - конфлікт з батьком. [PERSON] відразу не виявила бажання повертатися в сімю батька, хотіла аби її повернули до матері, однак після з`ясування усіх обставин, котрі склалися у мами, та налагодження контакту з батьком [PERSON] , [PERSON] виявила бажання повернутися до останнього. Беручи до уваги бажання дитини та згоду служби у справах дітей управління сімї, молодіжної політики та захисту дітей ТМР, 18 лютого 2022 року [PERSON] було повернено батькові [PERSON] . За час перебування дитини в Центрі соціально - психологічної реабілітації дітей було проведено психолого педагогічну діагностику, виявлено, що у дитини контакт поступовий, продуктивний, вона врівноважена, спокійна, через певний час пристосовується до нових умов. Її емоційно вольова сфера не порушена, здатна контролювати свої негативні емоції. Поведінка адекватна ситуації. Дитина є вразливою, потребує уваги зі сторони рідних. Як встановлено в судовому засіданні в кінці літа 2022 року, малолітня [PERSON] зблизилася з сім`єю дядька [PERSON] та його цивільною дружиною і її сином, у котрих був спільний улюбленець собака породи ретривер, до якого дитина прив`язалася, переїхала пожити до них на певний час. Поживши в нових умовах дитина відмовилася переїжджати до батька. 22.02.2023 року [PERSON] склала заяву на імя начальника Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради з клопотанням про звернення у її інтересах до суду з заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] 20.03.2023 року від Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради заявниці надійшла відповідь, змістом якої, зокрема зазначалося, що під час перебування [PERSON] в центрі соціально - психологічної реабілітації дітей в лютому 2022 року, батько дитини відвідував її двічі, а часто [PERSON] відвідувала друга дружина батька, оскільки між ними існував тісний зв`язок. При кожному відвідуванні батько розмовляв з директором центру, практичним психологом, цікавився здоров`ям дитини, виявляв бажання повернути доньку додому. [PERSON] після налагодження контакту з батьком повернулдаяс до нього. 07.03.2023 року працівниками Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради проведено акт обстеження умов проживання батька дитини [PERSON] за адресою [ADDRESS] , згідно якого встановлено, що умови проживання задовільні, для [PERSON] наявна окрема кімната, ліжко, стіл, тумбочки. З [PERSON] було проведено бесіду, при якій з`ясовано, що останній бажає налагодити стосунки з донькою, вони разом проводили спільний час на святкуванні її дня народження у розважальному центрі «Країна мрій», забирав її з навчального закладу, однак при спробі налагодити спілкування - [PERSON] відмовляється. 17.03.2023 року [PERSON] надано письмові пояснення, про те, що оскільки до 2021 року донька проживала окремо, та той факт, що на його утриманні є син інвалід, адаптація доньки до нових умов проживання потребує певного часу. Батько вважає, що його брат та співмешканка доклали максимум зусиль, щоб налаштувати доньку проти нього, а їхня основна мета оформити опікунство та отримати квартиру доньки у м. Львові, що залишилася у спадок від матері. Також судом встановлено, що [PERSON] працює тренером викладачем з вільної боротьби в КДЮСШ №1 ТМР. За час роботи проявив себе сумлінним працівником, комунікабельний, володіє хорошими організаторськими здібностями. Вихованці [PERSON] переможці та призери обласних та Всеукраїнських змагань. Користується авторитетом як серед працівників, так і серед вихованців та їх батьків. Означені в заявах по суті обставини, сторони стверджували наступними письмовими доказами: копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , наказу ТЗОШ №23 від 22.02.2022 року №15-ц; зави про зарахування [PERSON] до закладу освіти; довідки учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду; характеристики учениці 6-г класу Тернопільської ЗОШ 23 [PERSON] від 03.02.2023 року; відповіді ГУНП в Тернопільській області від 03.03.2023 року на адвокатський запит; відповіді Центру соціально - психологічної реабілітації дітей від 02.03.2023 року №41 на адвокатський запит; заяви [PERSON] від 22.02.2023 року на імя начальника Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради з клопотанням про звернення у її інтересах до суду з заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] ; відповіді на це звернення від 20.03.2023 року; характеристики «КДЮСШ№1» Тернопільської міської ради від 23.08.2023 року на тренера викладача [PERSON] ; вироку у справі №607/12542/17 від 08.11.207 року; щоденника [PERSON] ; Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та фотографічними зображеннями. Також викладені позивачем за первісними позовом в заявах по суті обставини, підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] . Усно оголошеною ухвалою суду від 14.12.2023 року, відмовлено в задоволенні клопотання про допит свідка малолітньої [PERSON] , за відсутності згоди її законного представника. В судовому засіданні судом прийнято відмову позивача за первісним позовом від допиту свідка [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 18.11.2023 року №1379 року «Про затвердження висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав та щодо недоцільності відібрання дитини», яким визнано недоцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] , а також визнано за недоцільне відібрання дитини та передачу її батькові. З досліджених в судовому засіданні матеріалів, на підставі яких складався вищезазначений висновок органом опіки та піклування вбачалися що на засіданні комісії було заслухано думку дитини, котра повідомила, що батько її ображав, у них з ним складні стосунки, він її ображав, періодично вживав алкогольні напої та шарпав доньку; натомість з дядьком дитини складалися хороші стосунки. [PERSON] на засіданні комісії повідомив, що батько дитини неналежним чином виконує батьківські обов`язки. Комісією було встановлено, що між сторонами відносини дійсно емоційно напружені, відтак особисті конфлікти не повинні порушувати інтереси дитини. Рекомендовано сторонам задля збереження прав та інтересів дитини та її психоемоційного стану налагодити стосунки між собою. Вирішуючи спір видається необхідним зазначити наступне. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Відповідно до ч.1 п.2 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Цивільним кодексом України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Оцінюючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд засуджує поведінку та ставлення відповідача за первісним позовом до власної дитини доньки [PERSON] , з її народження в 2011 році і до 2021 року, коли, за життєвими обставинами остання вимушено переїхала на проживання до батька [PERSON] , котрий ( [PERSON] ) до цього часу фактично ухилявся від виконання батьківського обов`язку стосовно доньки, одночасно відзначаючи аналогічну байдужість дядька дівчинки до її долі, котрий також не особливо переймався долею племінниці до вересня 2022 року. Однак, як наголошує ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2010 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06): «47. Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). 48. Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). 49. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). 50. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини" (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки" (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки" (Havelka and Others v. the Czech Republic), N 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії" (Moser v. Austria), N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). 51. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі" (Schultz v. Poland), N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини" (Remmo and Uzunkaya v. Germany), N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки" (Polasek v. Czech Republic), N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). « Дослідивши наявні у справі матеріали, і зважаючи на ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, відповідач за первісним позовом, котрий характеризується позитивно та має постійну роботу, з`являвся до суду та висловлювався проти позбавлення батьківських прав щодо доньки, після смерті матері дитини забрав дитину у свою нову сімю, забезпечив дитині нормальні умови проживання та намагався налагодити з нею нормальні стосунки, спільно проводив час і забирав її з навчального закладу, тобто в силу можливостей намагався належним чином здійснювати батьківські права, суд наголошує на недоцільності наданому етапі розвитку стосунків батька і сторін спору а їх спільної дитини, позбавляти батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Щодо зустрічного позову суд наголошує на такому. Згідно ст. 162 Сімейного Кодексу України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини, від 20.11.1989 року, передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Європейський суд з прав людини в п. 47 та 50 рішення «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, зазначає «Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, № 307-B)…. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги). Суд зауважує, що належних та допустимих доказів наявності судового рішення про відібрання дитини від батька, або судового рішення про позбавлення його батьківських права, станом на дату ухвалення рішення в даному провадженні, судом не здобуто та стороною позивача за первісним позову суду не надано. При цьому судом враховано, що за час перебування дитини в Центрі соціально - психологічної реабілітації дітей в 2022 році було проведено психолого педагогічну діагностику, виявлено, що у дитини контакт поступовий, продуктивний, вона врівноважена, спокійна, через певний час пристосовується до нових умов. Її емоційно вольова сфера не порушена, здатна контролювати свої негативні емоції. Поведінка адекватна ситуації. Вона висловлювала бажання повернутися в сім`ю до батька. Також суд враховує висновок спеціалістів того ж центру соціально - психологічної реабілітації дітей про те, що [PERSON] є вразливою, потребує уваги зі сторони рідних. На запитання головуючого судді, в ході допиту [PERSON] , як свідка, останній свідчив, що у нього тривалий час напружені стосунки з братом ( [PERSON] ), з часу проживання малолітньої [PERSON] в його сімї, ним, як фактичним опікуном, не вживалося жодних заході, як обговорення з дитиною, якісь інші реальні кроки (застосування практики бесід з психологом, тощо), направлених на унормування відносин дитини та біологічного батька. Навпаки, як зрозуміло суду, відбувалося планомірне пасивне налаштовування малолітньої дитини проти її батька, незважаючи на важкий психоемоційний стан дитини, що, враховуючи вразливість [PERSON] та її потребу в увазі, спричиняє непоправне відчуження від біологічного батька. Навіть за умови, що до свого дядька, а як видається суду за встановлених в судовому засіданні обставин, більше до членів сімї дядька - цивільної дружини, її сина та домашнього улюбленця собаки породи ретривер, у дитини є схильність, після смерті матері, [PERSON] є законним представником дитини, й остання, поза волею батька, проживає у сторонньої особи. А тому суд приходить до висновку, що об`єктивних підстав обмежувати дитину [PERSON] щодо постійного проживання з біологічним батьком не існує, а тому дитину слід повернути останньому, котрий просить рішення суду звернути до негайного виконання. Разом з тим суд зазначає, що при вирішенні спору щодо негайного повернення дитини батькові, слід поточний психоемоційний стан дитини. Як зазначено вище, в силу обставин, які склалися, [PERSON] ідентифікує себе поза батьківською сім`єю, на засіданні органу опіки та піклування згадує негативне проживання в батьківській сім`ї, що батько її ображав, періодично вживав алкогольні напої та шарпав доньку відтак, у дитини виявлене не стійке позитивне ставлення до дядька та його родини, та стійке негативне ставлення до біологічного батька. Відтак, на думку суду, негайне відвбрання диотини за визначенням призведе до травмування її психіки, а тому обов`язковим при виконанні рішення про повернення дитини батькової, з метою відновлення психоемоційного стану малолітньої [PERSON] , врахувати необхідність психокорекційної та профілактичної роботи дитини з психологом, про що слід зазначити в резолютивній частині рішення, і що, на думку суду, не свідчить про ухвалення рішення під умовою, адже цей висновок суду є лише роз`ясненням окремого аспекту способу виконання судового рішення .

Outcome: partial