Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 24.11.2022 [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють позовних вимог на предмет спору: Таращанська міська рада Київської області, Головне управління Держгеокадастру у Кивській області про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та встановлення земельного сервітуту. Позов мотивований тим, що [PERSON] після смерті бабусі [PERSON] успадкував квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.04.2014. До квартири прилягають господарські будівлі та споруди: сарай цегляний літ. «Б», частина погребу цегляного літ. «В», гаража цегляного літ. «Е». Згідно довідки Лучанської сільської ради № 1217 від 17.09.2019 змінилась адреса зазначеного житлового будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS] та змінилася назва [ADDRESS] , згідно рішення Лучанської сільської ради № 20-ІІІ-VІІ від 25.11.2015. Зазначав, що за вказаною житловою квартирою згідно запису погосподарської книги рахується земельна ділянка 0,06 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Земельна ділянка позивачем не приватизована. Державний акт на земельну ділянку не виготовлявся. Кадастровий номер не присвоєно. Посилався на те, що він 27 листопада 2019 року звернувся до сертифікованого інженера-землевпорядника із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться у користуванні за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.. Вказував, що технічну документацію виготовити не вдалося, оскільки належні йому на праві приватної власності господарські будівлі: погріб з шийкою частина та гараж знаходяться на приватизованій земельній ділянці відповідача [PERSON] .. Площа земельної ділянки, що знаходиться в користуванні [PERSON] фактично менша, ніж вказує сільська рада і приблизно складає 0,0355 га. Зазначав, що Лучанською сільською радою на підставі рішення №79 від 19 липня 2006 року [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в розмірі 0,09 га. Позивач вказував, що [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯИ №432812, площею 0,1119 га на підставі рішення Лучанської сільської ради від 12 грудня 2008 року 31 сесії 5 скликання №409, що розташована [ADDRESS] цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 3224484001:01:004:0067. [PERSON] зазначає, що не може користуватися господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці [PERSON] , оскільки остання постійно чинить позивачу перешкоди в доступі до гаражу, сараю та частини погребу. Посилаючись на вказані обставини, просив суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні майном, а саме сараєм, гаражем і частиною погребу, які належать [PERSON] , розташовані на земельній ділянці [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3224484001:01:004:0067 та встановити земельний сервітут на користь [PERSON] , який полягає у праві проходу та проїзду на автотранспорті, в тому числі на велосипеді, до сараю, гаражу і частини погребу, розташовані на земельній ділянці [PERSON] за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3224484001:01:004:0067. Рух справи у суді Ухвалою Таращанського районного суду від 02.12.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі.призначено підготовче судове засідання на 22.12.2022 о 10.00год. 15.05.2023 ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано з ВП № 2 Білоцерківського РУП ГУНП України в Київській області відомості про результат розгляду заяви [PERSON] від 18.11.2022 року щодо внесення матеріалів до ЄРДР за самоуправство [PERSON] за перешкоди у користуванні власністю. 15.05.2023 ухвалою суду в справі призначена судова земельно-технічна експертиза, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено. 20.06.2023 до Таращанського районного суду Київської області надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, а саме : дозволити використання матеріалів топографо-геодезичних робіт та фотофіксації виконаних при обстеженні об`єктів дослідження на місцевості 17.01.2022 для складання висновку судового експерта від 31.01.2022 N62-31/01 та надати дозвіл на отримання відомостей Державного земельного кадастру, використанням електронної ідентифікації із застосуванням особистого електронного підпису, відповідно до пунктів 163, 187-194 Порядку ведення Державного земельно кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 N№ 1051. стратегії "Кадастр 2.0. Прозорість, доступність, інновації". Разом з цим зазначено, що до отримання необхідних матеріалів проведення експертизи призупинено. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 20.06.2023 поновлено провадження в даній справі. Призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 28.06.2023 . 28.06.2023 ухвалою суду клопотання експерта задоволено.Дозволено використання матеріалів топографо-геодезичних робіт та фотофіксації виконаних при обстеженні об`єктів дослідження на місцевості 17.01.2022 для складання висновку судового експерта від 31.01.2022 N62-31/01. Надано дозвіл на отримання відомостей Державного земельного кадастру, використанням електронної ідентифікації із застосуванням особистого електронного підпису, відповідно до пунктів 163, 187-194 Порядку ведення Державного земельно кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 N№ 1051. стратегії "Кадастр 2.0. Прозорість, доступність, інновації". Справу направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертизи у відповідності до ухвали Таращанського районного суду Київської області від 15.05.2023. провадження в справі зупинено. 15.08.2023 з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) Міністерства юстиції України до суду надійшло повідомлення про забезпечення (зобов`язання однієї із сторін у справі) 20 вересня 2023 року орієнтовано о 10-00 год. прибуття експерта із експертної установи (м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6) на місцевість для обстеження об`єктів дослідження, а саме земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] , безперешкодний доступ до об`єктів дослідження та належні умови праці, а також повернення експертів до експертної установи. Ухвалою суду від 16.08.2023 поновлено провадження в справі на призначено підготовче судове засідання на 24.08.2023 о 09.20год. 23.08.2023 з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) Міністерства юстиції України до суду надійшло повідомлення про забезпечення обстеження та надання оригіналу або завірену належним чином копію висновку експерта № 379/1304/20 в гарній якості та читабельним текстом. 24.08.2023 ухвалою Таращанського районного суду клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Вікторії Дем"яненко щодо забезпечення обстеження та надання додаткових матеріалів, задоволено. Зобов`язано позивача [PERSON] забезпечити 20 вересня 2023 року приблизно о 10.00год. прибуття експерта із експертної установи (м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6) на місцевість для обстеження об`єктів дослідження, а саме: земельні ділянки, що розташовані за адресою [ADDRESS] . та [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки 3224484001:01:004:0067, безперешкодний доступ до об`єктів дослідження, належні умови праці та повернення експертів до експертної установи. Надано експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Вікторії Дем"яненко оригінал висновку експерта у цивільній справі №379/1304/20. Провадження у справі зупинено. 31.10.2023 на адресу суду надійшов висновок експерта від 18.10.2023 № 17816/23-41 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 379/1239/22. 07.10.2023 ухвалою суду від 07.11.2023 поновлено провадження у справі , призначено підготовче судове засідання на 21.11.2023 о 10.00год. Ухвалою від 04.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 18.12.2023. Ухвалою суду від 11.01.2024 визнано явку позивача та його представника обов`язковою на 01.02.2024 о 11.00 год. Аргументи учасників справи Позивач та представник позивача в суді позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зазначили, що [PERSON] являється власником гаража, сараю та частини погреба, які знаходяться на земельній ділянці [PERSON] .. Відповідач чинить перешкоди у користуванні зазначеним нерухомим майном, а саме гаражем та частиною погребу користується [PERSON] більше 5 років, до сараю не може підійти бо там знаходиться паркан. Відповідач [PERSON] та представник відповідача в суді просили в задоволенні позову відмовити, зазначили, що [PERSON] не являється власником сараю, гаражу та частини погребу, оскільки зазначене нерухоме майно знаходиться на приватизованій земельній ділянці [PERSON] , тому зазначене нерухоме майно належить [PERSON] , однак докази цього відсутні. Крім того, посилається на постанову Київського апеляційного суду у справі № 379/1304/20 якою встановлено, що гараж , сарай та погреб не являються власністю [PERSON] . Відповідачка користується зазначеним гаражем та частиною погребу з 2010р. Щодо сараю зазначили, що ним не користується та перешкод [PERSON] в його користуванні не чинить. Крім того, відповідачка зазначила, що отримувала лист від [PERSON] від 09.11.2022 щодо встановлення земельного сервітуту, однак не відповіла на зазначений лист, оскільки вважає, що його власності на її земельній ділянці немає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ГУ Держгеокадастру в Київській області в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Експерт Дем`яненко В.С. в суді надала свої пояснення щодо висновку № 17816/23-41 від 18.10.2023 та зазначила, що за межами земельної ділянки [PERSON] перебуває сарай. Влаштувати проїзд (прохід) до частини сараю технічно не можливо, оскільки він вже є, що зазначено в досліджуваній частині судової земельно-технічної експертизи. Зазначила, що наявний проїзд до гаражу та погреба, проходить асфальтна дорога, тому і запропоновано лише один варіант встановлення земельного сервітуту. Фактичні обставини справи Суд встановив, що квартира [ADDRESS] , житловою площею 34,5 кв.м., загальної -62,2кв.м., належала бабусі позивача - [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 07 грудня 2005 року приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Швець С.П. та зареєстрованого в реєстрі за №3586. У пункті 1.1 даного договору зазначено, що в цілому двокімнатна квартира, розміром житлової площі 34,5 кв.м та загальної - 62,2 кв.м складається з: веранди - І-5,5 кв.м; житлових кімнат 2-20,0 кв.м, 3- 14,5 кв.м; ванни 4-4,3 кв.м; кухні 5-6,7 кв.м. До квартири прилягають господарські будівлі та споруди: частина сараю, цегляна, позначена «Б», частина погрібу цегляного, позначена «В», гаража цегляного, позначеного «Г». Відповідно до п.1.2 договору квартира, що відчужується за цим договором належить продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом у справах комунальної власності 18 травня 1993 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.05.1993 та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 9099825 від 29.11.2005, попереднім власникам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] , разом з частиною сараю, частиною погребу та гаражем . Спадкоємцем майна після смерті [PERSON] , а саме: квартири за номером [ADDRESS] , житловою площею 34,5 кв.м, загальної - 62,2 кв.м, став позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 квітня 2014 року серія ВТТ № 022564. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 312601428 від 18.10.2022 [PERSON] , крім іншого, на праві власності належить квартира [ADDRESS] , загальна площа 61.1кв.м, житлова площа 34.2кв.м., Г-погреб з шийкою1/2 частини, а-прибудова, Б-сарай (частина кв. [ADDRESS] ), Е-гараж. Відповідно до довідки №1217, виданої 17.09.2019 року Лучанською сільською радою Таращанського району Київської області у зв`язку з упорядкуванням нумерації житлових будинків в с. Лука Таращанського району змінилася юридична адреса житлового будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS] . У зв`язку з виконанням Закону України «Засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» в селі Лука Таращанського району Київської області змінилася назва вулиці з « [ADDRESS] » на вулицю «[ADDRESS]», згідно рішення Лучанської сільської ради №20-ІІІ-VІІ від 25 листопада 2015 року. Згідно довідки № 1276 виданої 25.09.2020 Лучанською сільською радою Таращанського району Київської області, що на земельній ділянці [PERSON] , яка розташована по [ADDRESS] ,знаходяться об?єкти нерухомості, що перебувають у власності [PERSON] , а саме : нежитлова будівля - гараж, що знаходиться за адресою [ADDRESS] площею 27.70 кв.м.; нежитлова будівля - погреб з шийкою1/2 частина, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , площею 35,50 кв.м. Згідно технічного паспорту від 18 жовтня 2019 року, інвентаризаційна справа № 9393 на квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири становить 61,10 кв.м, житлова - 34,20 кв.м. До квартири [ADDRESS] , відносяться наступні господарські будівлі та споруди: літ. «Б» - сарай (частина кв.№3 ), літ. «Г» - погреб з шийкою 1/2 частина, літ. «Е» - гараж, літ. «а» - прибудова. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3220471882020 від 25 вересня 2020 року, відділом Держгеокадастру у Таращанському районі Київської області було зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1119 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3224484001:01:004:0067. Підстава виникнення права - рішення органу місцевого самоврядування рішення Лучанської сільської ради №409 від 12 грудня 2008 року. Документ, що посвідчує право власності - державний акт від 15 квітня 2010 року ЯИ №432812. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 08.07.1994 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.08.2006 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної власності належить квартира [ADDRESS] . Листом від 09 листопада 2022 року [PERSON] звернувся до [PERSON] про укладення договору про встановлення безоплатного, безстрокового земельного сервітуту (право проходу та проїзду на велосипеді, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху), до господарських будівель та споруд: гаражу, частини погребу та сараю, які відносяться до його квартири, що в судовому засіданні підтвердила [PERSON] . Згідно матеріалів № 986, зареєстрованих до ІТС «Інформаційного порталу Національної поліції України (журнал Єдиного обліку) № 3592 від 18.11.2023, [PERSON] звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення 18.11.20202, щодо того, що [PERSON] чинить перешкоди в доступі до гаражу, сараю та частини погребу, що розташовані в [ADDRESS] . У довідці від 06.12.2022р. про результати розгляду звернення [PERSON] зазначено, що під час перевірки не встановлено ознак кримінального та адміністративного правопорушення, а вбачаються ознаки цивільно-правових відносини, тому перевірка за даним зверненням, закінчена. В ході перевірки було опитано гр. [PERSON] , який пояснив, що він успадкував квартиру за адресою [ADDRESS] , та господарчі будівлі, а саме гаражне приміщення, частину погреба та сарай, які знаходяться на земельній ділянці близько 0,12 га., згідно акту про нерухоме майно №339632532244. Також гр. [PERSON] , вказує на те, що гр. [PERSON] незаконно приватизувала частину земельної ділянки на якій знаходяться вище зазначені господарські будівлі та не дозволяє ними користуватися. Опитана з даного приводу гр. [PERSON] пояснила, що поблизу її квартири знаходиться її земельна ділянка за кадастровим №3224484001:01:004:0067, загальною площею 0,1119 га, згідно витягу державного земельного кадастру вона являться власником так як рішенням Лучанської сільської ради від 12.12.2008 р. № 409 зазначена земельна ділянка надана їй у власність та в подальшому гр. [PERSON] приватизувала її із зазначеним майном. Також остання вказала, що по даному питанню [PERSON] , звертався до суду та Таращанський районний суд виніс рішення від 05.11.2021 р. на користь гр. [PERSON] та вона являється власником спірної земельної ділянки. Згідно висновку експерта від 18.19.2023 № 17816/23-41 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, у зв?зку з щільною забудовою ділянок, та тим, що через досліджувані ділянки проходить асфальтна дорога. Експертом запропоновано лише один варіант встановлення сервітуту на право проходу та проїзду до сараю, гаражу і частини погребу. Експертом запропоновано встановити можливий варіант сервітуту на частину земельної ділянки з кадастровим номером 3224484001:01:004:0067 за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0350га, що на додатках №1,2 позначено лініями блакитного кольору та заштрихована лініями блакитного кольору, позначено точками 1-7 та обмежена такими лініями розподілу та координатами: №XYДовжинаКут 15473 861.653 384 963.918.22345°34'42" 25 473 869.613 384 961.864.26011°26'59" 35 473 873.793 384 962.714.30112°05'27" 45473 872.17 3 384 966.692.37108°39'50" 55 473 871.413 384 968.941.72114°20'02" 65 473 870.703 384 970.5110.78198°31'02" 75 473 860.483 384 967.093.39290°15°12" 85 473 861.653 384 963.91 Експерт Дем`яненко В.С. в суді надала свої пояснення щодо висновку № 17816/23-41 від 18.10.2023 та зазначила, що за межами земельної ділянки [PERSON] перебуває сарай. Влаштувати проїзд (прохід) до частини сараю технічно не можливо, оскільки він вже є, що зазначено в досліджуваній частині судової земельно-технічної експертизи. Зазначила, що наявний проїзд до гаражу та погреба, проходить асфальтна дорога, тому і запропоновано лише один варіант встановлення земельного сервітуту. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Приписами статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 756/10168/16-ц, зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Подібні положення містяться й у статті 321 ЦК України. Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (стаття 100 ЗК України). Відповідно до положень статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України та статтею 99 ЗК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому позивачу слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08 грудня 2021 року у справі № 686/18456/18 (провадження № 61-18819 св 20), від 12 квітня 2022 року у справі № 306/612/20 (провадження № 61-14169 св 21), від 01 лютого 2023 року справа № 345/4572/20 (провадження № 61-7577 св 22). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи зазначені вище норми суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , загальна площа 61.1кв.м, житлова площа 34.2ка.м., Г-погреб з шийкою1/2 частини, а-прибудова, Б-сарай (частина кв. [ADDRESS] ), Е-гараж, що підтверджується дослідженими в суді доказами. Твердження [PERSON] , що частина погребу та гараж, які знаходяться на її земельній ділянці, кадастровий номер 3224484001:01:004:0067 за адресою: [ADDRESS] , являються її власністю, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. [PERSON] не надано суду жодного доказу, що їй на праві власності належать зазначені будівлі та споруди. На земельній ділянці, кадастровий номер 3224484001:01:004:0067 за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] знаходиться погреб під літ. Г, гараж під літ. Е., що відносяться до кв. [ADDRESS] , однак сарай літ. Б, перебуває за межами земельної ділянки [PERSON] , що відображається у додатку №1,2 до висновку експерта № 17816/23-41 та не спростовано сторонами. Судом встановлено та [PERSON] підтверджено в ході судового розгляду те, що вона користується частиною погреба та гаражем, які належать позивачу, без законних на те підстав, тобто діями відповідача, порушується право власності позивача [PERSON] . Однак, позивачем не доведено та судом не встановлено, що [PERSON] чинить перешкоди позивачу в користуванні сараєм. Таким чином, суд вважає можливим позовні вимоги, щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, задовольнити частково, а саме зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні майном, а саме гаражем і 1/2 частини погреба, які належать [PERSON] , розташовані на земельній ділянці [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3224484001:01:004:0067. Як встановлено судом, сторонами у справі в добровільному порядку не досягнуто домовленості щодо встановлення сервітуту, хоча нормальне використання позивачем його майна, а саме гаражу та частини погребу неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідачки [PERSON] , а також те, що потреби [PERSON] у забезпеченні проходу (проїзду) до власного майна (гаражу та частини погребу) не можуть бути задоволені у інший спосіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду автомобільним транспортом, в тому числі на велосипеді до гаражу і 1/2 частини погребу, розташовані на земельній ділянці [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3224484001:01:004:0067, площею 0,0350га., беручи до уваги висновок експерта від 18.10.2023 № 17816/23-41. Як вбачається з пояснень експерта та згідно висновку експерта від 18.10.2023 № 17816/23-41, влаштувати проїзд (прохід) до частини сараю технічно не можливо, оскільки він вже є, що також відображається на фото №2,4 до даного висновку експерта. Крім того, зазначене не спростовано позивачем, та узгоджується з поясненнями відповідача. Щодо встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду до сараю, суд вважає за необхідно в цій частині позову відмовити, оскільки позивачем не доведено неможливість користування сараєм без обтяження сервітутом земельної ділянки [PERSON] , оскільки позивач може потрапити до сараю по проїзду та (проходу) який вже наявний за межами земельної ділянки [PERSON] . Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (зокрема, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Врахувавши характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, суд дійшов висновку про відповідність заходу втручання у право власності відповідача шляхом встановлення на користь позивача земельного сервітуту (права проходу та проїзду) до гаражу та частини погребу, критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, та дотримання справедливого балансу між інтересами позивача та відповідача. Суд не приймає до уваги посилання відповідача та представника відповідача, на постанову Київського апеляційного суду від 04.07.2022 у справі № 379/1304/20, якою, як вони вважають встановлено, що [PERSON] не успадкував від бабусі будівлі та споруди, а саме погреб з шийкою 1/2 частина, гараж, які розташовані по [ADDRESS] , оскільки зазначена постанова прийнята судом в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання незаконним та скасування рішення Лучанської сільської ради в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, виключення данних про земельну ділянку з Державного земельного кадастру, у якій встановлено, що позивач не довів, що спадкодавець - [PERSON] , за життя набула право користування земельною ділянкою відповідної площі, на якій розташовані господарські будівлі та споруди: літ. «Б» - сарай (частина), літ. «Г» - погріб з шийкою 1/2 частина, літ. «Е» - гараж, та те, що у нього, відповідно, як спадкоємця після смерті бабусі виникло таке право, що у свою чергу свідчить про відсутність порушення прав позивача при приватизації відповідачем [PERSON] своєї земельної ділянки. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Outcome: partial