Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Просто» про відшкодування шкоди, інфляційних втрат та трьох процентів річних. Посилався на те, що 15.12.2020 року біля 13 год. 00 хв. на перехресті вулиць Головної та Проспекту Незалежності в м.Чернівці відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Toyota Land Cruiser» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП зазначені транспортні засоби були пошкоджені. За фактом настання ДТП працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення лише відносно [PERSON] у зв`язку з порушенням вимог п.16.4 та п.8.73 ПДР за ст.124 КУпАП. Відносно іншого учасника [PERSON] матеріали про адміністративне правопорушення не складались. Власником автомобіля марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] є [PERSON] . Власником автомобіля марки «Toyota Land Cruiser» д.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , є [PERSON] . Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №156555785, цивільно-правова відповідальність [PERSON] під час експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». Відповідно до полісу обов`язкового страхування №АР 382334 цивільно-правової відповідальності, укладеного з АТ «Просто-страхування», цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Toyota Land Cruiser» д.н. [NUMBER] була застрахована на момент вчинення ДТП. Також вказував на те, що під час розгляду Шевченківським районним судом м.Чернівці справи про адміністративне правопорушення № 727/10739/20 відносно [PERSON] судом двічі призначалась автотехнічна експертиза. За результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом не вдалося встановити обставини порушення [PERSON] п.16.4, п.8.7.3г ПДР України. Висновками експертів не підтверджено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] та наслідками ДТП, що в свою чергу виключало доведеність його вини у скоєнні ДТП. У зв`язку з недоведеністю вини [PERSON] постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.10.2021 року по справі №727/10739/20 провадження по справі відносно [PERSON] було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначена постанова є чинною та набрала законної сили. Зазначив, що за результатами проведеної товарознавчої експертизи НДЕКЦ встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] становить 179824 грн. 29 коп. Враховуючи те, що позивачу внаслідок ДТП було завдано шкоди у зв`язку з втратою транспортного засобу та постановою суду у справі №727/10739/20 встановлено, що вина [PERSON] у спричиненні ДТП не встановлена та відсутній причинно-наслідковий зв`язок між його діями та наслідками ДТП, а тому вважає, що виходячи з приписів законодавства про презумпцію вини, яка в даному випадку стосується іншого учасника ДТП [PERSON] , правомірним є вважати його винуватцем ДТП та звернутися з позовними вимогами до нього та до його страховика. Окрім того, у зв`язку з тим, що на даний час завдана позивачу шкода залишається непогашеною, вважає за необхідне заявити вимогу про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, які нараховані на розмір вартості втраченого майна та становлять 25701 грн. 85 коп., в тому числі 3% річних 5911 грн. 34 коп.; інфляційні втрати 19790 грн. 51 коп. Просив стягнути з [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 206541 грн. 34 коп, в тому числі: 179824 грн. 29 коп. вартість транспортного засобу на момент ДТП; 1015 грн. 20 коп. витрати на проведення експертного дослідження; 3% річних 5911 грн. 34 коп.; інфляційні втрати 19790 грн. 51 коп. Ухвалою суду від 14.02.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник позовні вимоги не визнав. Зазначив, що у наданих позивачем висновках експертів №СЕ-19/126-21/856-ІТ від 30.03.2021 року та №89/21-29 від 22.09.2021 року містяться протилежні висновки щодо причинно-наслідкового зв`язку між діями водіїв учасниками дорожньо-транспортної пригоди та ДТП. Посилався на те, що [PERSON] , який керував автомобілем марки «Ford Mondeo», порушив п.16.4 ПДР, згідно якого забороняється виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі і при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для інших транспортних засобів і пішоходів. Окрім того, виїзд автомобілю відбувся із-за нерухомого автомобіля марки «Volkswagen T5», тобто позивач виїхав на перехрестя, коли утворився затор та здійснив рух за умови відсутності видимості. Тому в даному випадку наявна невідповідність вимогам ПДР саме в діях позивача, а не відповідача. Таким чином, вважає, що недоведено неправомірності дій відповідача та наявності у його діях безпосереднього причинного зв`язку із настанням ДТП. Постанова Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.10.2021 року у справі № 727/10739/20 такий висновок не спростовує, оскільки у цій справі вирішувалось питання адміністративної відповідальності саме позивача та не вирішувалось питання щодо неправомірних дій відповідача. Окрім того, вважає, що висновок експерта №СЕ-19/126-21/9180-АВ від 22.11.2021 року ґрунтується на припущеннях та не є категоричним, а тому розмір шкоди є недоведеним. Також вказував на те, що вимоги про стягнення 3% відсотків річних та інфляційних є необґрунтованими, оскільки конкретизація змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, а тому прострочення боржника не відбулося. У задоволенні позову просив відмовити. 20.04.2022 року строк підготовчого засідання у справі було продовжено на тридцять днів. 22.04.2022 року представником відповідача ПАТ «Просто-Страхування» також було подано відзив на зовну заяву. У відзиві представник позовні вимоги не визнав. Посилався на те, що дійсно між [PERSON] та АТ «Просто-Страхування» було укладено поліс №АР382334 ообов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля марки «Toyota Land Cruiser» д.н. [NUMBER] . 15.12.2020 року за участю забезпеченого транспортного засобу сталася дорожньо-транспортна пригода. Однак, потерпіла особа з заявою про виплату страхового відшкодування до АТ «Просто-Страхування" не зверталась та не використала своє право на звернення протягом річного строку, визначеного Законом, а тому вважає позовні вимоги безпідставними. Окрім того, вважає, що немає підстав для визнання події страховою та проведення страхового відшкодування, а тому в даному випадку спір повинен вирішуватись на загальних підставах відповідно до вимог ст.1187 ЦК України. Винуватість [PERSON] у настанні ДТП не встановлена, а тому не має підстав для визнання зазначеної події страховим випадком. Вказував на те, що експертом не було визначено залишкової вартості автомобіля марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] , у зв`язку з чим неможливо визначити розмір шкоди, що пілягає стягненню на користь позивача. Розмір матеріальних збитків та сума відшкодування розраховані з порушенням законодавства та є помилковими. Щодо 3% відсотків річних та інфляційних втрат зазначив, що АТ «Просто-Страхування» жодним чином не порушувало право [PERSON] на отримання відшкодування у порядку, встановленому законом та не вчиняло дій, які б свідчили про невизнання або оспорювання такого права, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 27.05.2022 року по справі було призначено судову автотехнічну експертизу, провадження по справі зупинено. 27.02.2023 року провадження по справі було поновлено. Ухвалою суду від 04.04.2023 року по справі було призначено комплексну судову автотехнічну, фототехнічну та відеотехнічну експертизу, провадження по справі було зупинено. 08.06.2023 року провадження по справі було поновлено. Ухвалою суду від 06.07.2023 року по справі було призначено комплексну судову автотехнічну, фототехнічну та відеотехнічну експертизу, провадження по справі було зупинено. 02.01.2024 року провадження по справі було поновлено. 29.12.2023 року було внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відомостей про відповідача ПАТ «Просто-Страхування» та змінено його назву на Приватне акціонерне товариство «Просто» (а.с.82-85 Том 2). 18.01.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до судового розгляду. Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та підтвердили, викладені в ньому, обставини. Просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача ПАТ «Просто» також у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Крім того, пояснив суду, що позивач до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування не звертався, а тому не було підстав для виплати страхового відшкодування. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Експерт [PERSON] суду пояснила, що надавала відповідь лише на перше запитання, викладене в ухвалі суду про призначення експертизи. Автомобіль марки « Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] проїхав на зелений сигнал світлофора, після виїзду на перехрестя поїхав прямо. Експерт [PERSON] суду пояснив, що водій автомобіля марки «Toyota Land Cruiser» д.н. [NUMBER] зобов`язаний був надати можливість автомобілю марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] завершити маневр та проїхати перехрестя. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Як було встановлено судом, 15.12.2020 року в м.Чернівці на перехресті вул.Головна-Проспект Незалежності сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля марки «Toyota Land Cruiser» д.н. [NUMBER] ., яким керував [PERSON] . Внаслідок настання ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 15.12.2020 року о 13 год. 29 хв. в м.Чернівці на перехресті вул.Головна-Проспект Незалежності водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] , не виконав вимоги заборонювального сигналу світлофора, не зупинився у встановленому місці, при виїзді на перехрестя, не забезпечив безпеку дорожнього руху, а також не виконав вимоги дорожньої розмітки поворот ліворуч, чим порушив вимоги п.п.16.4, 8.7.3г ПДР. Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці у справі №727/10739/20 від 12.10.2021 року, провадження у справі відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП України було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. (а.с. 44-47). Вказана постанова є чинною та набрала законної сили. Протокол про адміністративне правопорушення за фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП працівниками поліції не складався, постанова про його притягнення його до адміністративної відповідальності або про відсутність складу адміністративного правопорушення не виносилась. Відповідно до ч.6, ч.7 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Отже, розглядаючи спір щодо відшкодування шкоди, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18) та Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 722/1384/15-ц (провадження № 61-19660св18) та у справі № 752/13375/19, Постанова від 21.07.2022 року. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Зокрема, статтею 1188 ЦК України врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них. Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Загальні положення про оцінку доказів встановлені у параграфі 1 глави 5 ЦПК України. Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такі випадки встановлені, зокрема, статтею 82 ЦПК України, яка регулює підстави звільнення від доказування. Таким чином, стаття 82 ЦПК України встановила, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята постанова, лише у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Непритягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення\~правил дорожнього руху\~не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі №927/623/18). Верховний Суд зауважив, що встановлення в межах цивільно-правового спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обставин спричинення пошкодження майна потерпілої сторони, а також наявності в діях особи, яка завдала відповідної шкоди, вини (умислу чи необережності), може оцінюватись судом на загальних підставах. Отже, відсутність у матеріалах справи судового рішення, яким [PERSON] було би притягнуто до відповідальності за скоєння ДТП, не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів\~ст. 82 ЦПК України\~таке рішення є обов`язковим для суду, проте не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди. Так, у межах даної цивільної справи було призначено три судові експертизи. Відповідно до висновку комплексної судової автотехнічної, фототехнічної та відеотехнічної експертизи №КСЕ-19/123-23/8686 від 20.12.2023 року в момент наїзду на стоп-лінію передніми колесами автомобіля марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який припадає на 13:13:16 на кадрі 1667 відеозапису у відеофайлі «ch09_20201215131210.mp4», включений зелений сигнал світлофора, як на світлофорі, розташованому з права по ходу руху автомобіля, так і на світлофорі, розташованому зліва по ходу руху автомобіля. У даній дорожньо-транспортній обстановці, водій автомобіля марки «Toyota Land Cruiser» д.н. [NUMBER] ., яким керував [PERSON] , з метою забезпечення безпеки руху, повинен був діяти згідно вимог п.16.5 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору не був позбавлений можливості запобігти настанню ДТП. В умовах розвитку даної ДТП, в діях водія автомобіля марки «Toyota Land Cruiser» д.н. [NUMBER] ., яким керував [PERSON] , вбачаються невідповідності нормативним вимогам п.16.5 ПДР, які сформували необхідні і достатні умови виникнення події, що з технічної точки зору, свідчить про наявність причинного зв`язку між фактичними діями [PERSON] і настанням ДТП (а.с.59-66 Том 2). Висновок судової експертизи №39 від 10.02.2023 року та висновок комплексної судової експертизи №СЕ-19/126-23/3661-ІТ від 05.06.2023 року суд відхиляє з підстав, викладених в ухвалах суду від 04.04.2023 року та від 06.07.2023 року. За таких обставин, судом на загальних підставах встановлено вину водія [PERSON] у настанні у дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15.12.2020 року на перехресті вулиць Головної Проспект Незалежності в м.Чернівці. Судом також\~встановлено,що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] є [PERSON] (а.с.13-14 Том 1). [PERSON] керував транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser» д.н. [NUMBER] . Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/0382334 зі строком дії з 09.06.2020 року по 08.06.2021 року, включно, забезпечено транспортний засіб - автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» д.н. [NUMBER] . Поліс укладено між страховиком АТ «Просто-Страхування» та страхувальником [PERSON] (а.с.32 Том 2). Сторони визначилися, що умовами цього договору є страховий випадок, тобто подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором - полісом, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130000 гривень (а.с.37 Том 2). Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 979 Цивільного кодексу України\~ передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини третьої\~статті 988 ЦК України\~страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п.1.7\~ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб -\~транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Положеннями\~ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до приписів статей\~22,\~29 Закону № 1961-IV\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування завданої матеріальної шкоди [PERSON] , внаслідок пошкодження належного йому на праві власності автомобіля марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] у результаті настання дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 15.12.2020 року, суд зазначає наступне. Так, на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог позивачем було надано висновок експерта №СЕ-19/126-21/9180-АВ від 22.11.2021 року, який було досліджено судом (а.с.52-83 Том 1). Із змісту зазначеного висновку встановлено, що враховуючи те, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість оцінюваного автомобіля 253963 грн. 23 коп.>179824 грн.29 коп., то вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ, тобто вартість матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] VIN: WF0WXXGBBW4B13148, 2004 року випуску, об`ємом двигуна 1998 куб.см., станом на 15.12.2020 року могла складати 179824 грн. 29 коп. Представники відповідачів [PERSON] та АТ «Просто» не погоджуються із розміром заявленої матеріальної шкоди з тих підстав, що позивачем не було визначено та надано суду доказів різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також не передано залишки транспортного засобу відповідачам. Даючи оцінку аргументам сторін, суд зазначає наступне: Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано\~статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі\~статтею 8 ЦК України\~(аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Згідно з пунктом 30.2\~статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що вартість ремонту пошкодженого автомобіля марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] VIN: WF0WXXGBBW4B13148, 2004 року випуску, перевищує вартість цього автомобіля до ДТП. Однак, при цьому позивач не надав суду належних та допустимих доказів вартості автомобіля після ДТП, його місця знаходження, доказів передання залишків транспортного засобу відповідачам. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи те, що автомобіль марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] внаслідок ДТП та ст.30\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» вважається фізично знищеним, а тому позивач має право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, внаслідок чого зобов`язаний був довести зазначені суми, проте він не виконав своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надав суду належних та допустимих доказів вартості автомобіля після ДТП, що унеможливлює захист його порушених прав у межах даного спору. Під час судового розгляду суд звертав увагу представника позивача на відсутність доказів щодо передачі залишків транспортного засобу марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] відповідачам, а також на відсутність доказів визначення залишкової вартості автомобіля після ДТП. Однак, незважаючи на це, представник позивача до суду з клопотанням про призначення судової експертизи чи долучення додаткових доказів до матеріалів справи не звертався. Відповідно до частини другої\~статті 13 ЦПК України\~збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд звертає увагу на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Положення цивільного законодавства свідчать про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки. За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга та четверта статті 83 ЦПК України). Встановлено, що позивач не подав до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження вартості автомобіля після ДТП, внаслідок чого суд у відповідності до вимог ст.30 Закону України «Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» не взмозі визначити дійсний розмір завданої матеріальної шкоди. При цьому, представник позивача повідомив, що [PERSON] залишив собі пошкоджений після ДТП автомобіль марки «Ford Mondeo» д.н. [NUMBER] , тобто в останнього була можливість передачі залишків цього майна страховику або заподіювачу шкоди. Така поведінка позивача щодо залишення собі залишків автомобіля, а також вимога про відшкодування йому повної вартості вказаного автомобіля за ціною станом на час ДТП суперечить добросовісності. Окрім того, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази завданої матеріальної шкоди позивачу, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, що є обов`язковим для визначення розміру страхового відшкодування, яке пілягає стягненню із страховика. При цьому, як зазначав представник відповідача ПАТ «Просто», позивач до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не звертався, у зв`язку з чим у відповідача не було можливості оглянути пошкоджений транспортний засіб та визначити розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про відшкодування завданої майнової шкоди та похідні від неї вимоги про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України належним чином необгрунтовані та задоволенню не підлягають. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed