Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття, яка надійшла до суду поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» 12 жовтня 2023 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24 січня 2017 року позивач та відповідач зареєстрували шлюбу від якого [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідач самоусунувся від виховання та утримання доньки, яка повністю перебуває на утриманні позивача. У зв`язку з тим, що домовленості щодо способу виконання обов`язку утримувати доньку між сторонами не досягнуто, позивач змушена звернуться до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами, ведеться протокол судового засідання. Позивачем [PERSON] , в особі представника за ордером адвоката Поліщук В.А., подано до суду клопотання, зареєстроване в канцелярії 20 грудня 2023 року, в якому просить розгляд справи проводити у відсутності відповідача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду даної справи судом, відповідач повідомлявся в порядку визначеному п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за адресою його місця\~проживання (перебування) зареєстрованого у встановленому законом порядку. Про повідомлення відповідача [PERSON] про розгляд даної справи судом також свідчить заява останнього до суду, що надійшла 20 грудня 2023 року про відкладення справи для ознайомлення з нею та розписка останнього про ознайомлення з матеріалами справи 20 грудня 2023 року, а також розписка про ознайомлення про дату судового засідання. Будь-яких інших заяв або клопотань, у тому числі, про відкладення даного судового засідання, про розгляд справи без його присутності, відзову або письмових пояснень в заперечення вимог позову або їх визнання повністю або часткового, від відповідача до суду не надходило. Поштові відправлення рекомендованою кореспонденцією на ім`я та адресу зареєстрованого місця проживання (перебування), повернулись до суду з відділення поштового зв`язку «Укрпошта» з відмітками: «за закінченням терміну зберігання». Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За зазначеного вище вбачається, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи судом і не з`явився повторно та не подав заяв про поважність причин неявки, обов`язок чого визначено ч. 3 ст. 131 ЦПК України, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що слід вважати відповідача таким, що повторно не з`явився у судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 4 ст. 233 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначене, відсутність обставин, заяв або клопотань від учасників справи, які перешкоджають розгляду справи по суті у даному судовому засіданні, наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи без участі, приходжу до висновку про можливість проведення розгляду справи по суті без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності відповідно вимог ст. 89 ЦПК України, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] з 24 січня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3), відомостей про розірвання якого, на дату розгляду справи судом, матеріали не містять. Позивач та відповідач мають спільну малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 27 червня 2017 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 4). Відповідачем не заперечується, що спільна дитина сторін проживає з позивачем, як і вимоги позовної заяви. Згідно ч. 2, ч. 3 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною 2\~статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно приписів ст. 141 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом № 475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини як фізичного, так і духовного та морального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII\~та набула чинності для України 27.09.1991 р. (далі Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ч.ч. 1, 2 \~ст. 181 СК України\~визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Матеріали справи не містять договору або домовленості між сторонами щодо матеріального забезпечення відповідачем спільної з позивачем неповнолітньої дитини. У підпункті 1 пункту 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3,\~судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно абз. 1 та 2 ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 ЦПК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сторона позивача просить суд призначити стягнення з відповідача аліменти в сумі 4000 гривень, який відповідачем не заперечується, обстави та доказів наявності підстав визначених положеннями ч. 1 ст. 182 СК України, які перешкоджають суду призначити з відповідача до стягнення заявленої позивачем суми аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, позовна заява та наявні у справі матеріали, не містять. При цьому, слід зазначити, що згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Доказів, що сума аліментів на утримання дитини в розмірі 4000 грн., яку просить стягнути позивач з відповідача, буде більшим за максимальний розмір встановлений ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», матеріали справи не містять. Згідно приписів ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи зазначене вище, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості,\~суд дійшов висновку, що позовні вимоги про щомісячне стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 4000 грн. на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття, є достатнім та об`єктивним, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 184 ЦПК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Таким чином, визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі 4000 грн. також буде підлягати індексації відповідно до закону. При цьому, суд також вважає необхідним зазначити, що згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно штемпеля на поштовому конверту, позивачка направила дану позовну заяву до суду 14 серпня 2023 року. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved