Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

До Краснокутського районного суду Харківської області звернулися позивачі із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог послались на те, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Краснокутським бюро по оформленню документів про право власності на квартири (будинки) на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] . В даний час у них виникла необхідність у реєстрації за вищевказаною адресою їх доньки [PERSON] , проте вони позбавлені такої можливості, оскільки ними втрачений правовстановлюючий документ, а для реєстрації місця проживання потрібно надати правовстановлюючий документ на будинок. \~ \~ \~ \~За цих обставин позивачі звернулися до суду із даним позовом, в якому просять визнати за ними право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходитьсч по [ADDRESS] . Позивачі в судове засідання не з`явилися, однак надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність та про підтримання позовних вимог. Представник відповідача\~в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, проти задоволення позову не заперечував та покладався при винесенні рішення на розсуд суду. \~\~\~\~\~ \~\~\~Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачам на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого Краснокутським бюро по оформленню документів про право власності на квартири (будинки) від 03.12.1997 року №948ж. Реєстраційний номер: книга 7 номер запису 306 на праві приватної спільної сумісної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «Краснокутське БТІ» №731 від 23.11.2023 (а.с.17). Також з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №367950904 від 29.02.2024 вбачається, що за параметрами запиту: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на нерухоме майно, місцезнаходження якого: [ADDRESS] за вказаними параметрами запиту у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні (а.с.43). Відповідно до\~ст.124 Конституції України, ст.ст.15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно\~ст.\~11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом положень\~ст.41 Конституції України, ст.ст.179,\~181,\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Положеннями\~ст.41 Конституції України,\~ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами\~ст.41 Конституції України,\~ст.328 ЦК України\~визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями\~ст.392 ЦК України\~встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Нормою\~ст.16 ЦК України\~передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ст.ст.12,\~13,\~76,\~81,\~82 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті приведених норм законодавства, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. Правова позиція суду, покладена в основу такого результату розгляду справи, ґрунтується на наступному. Так, позивачами в поданому нимі позові заявлено вимогу про визнання права власності в порядку\~ст.392 ЦК України\~на нерухоме майно:\~житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] з тих підстав, що вони є власниками цього житлового будинку, однак не можуть належним чином підтвердити та реалізовувати в повній мірі своє право власності через втрату оригіналу правовстановлюючого документа та неможливість отримання дублікату такого документа в позасудовому порядку. У відповідності ж до змісту наведених судом вище норм цивільного законодавства набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, зокрема на нерухоме майно (будівлі, квартири, земельні ділянки тощо). Можливість виникнення права власності безпосередньо на підставі рішення суду передбачено лише у статтях 335 (набуття права власності на безхазяйну річ) та 376 (самочинне будівництво)\~ЦК України, в усіх інших випадках право власності набувається з незаборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ст.328 ЦК України). В свою чергу, рішення суду про визнання права власності на підставі\~ст.392 ЦК України\~не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах (тобто позивач вже став власником спірного майна, а не намагається ним стати через пред`явлення позову), у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно на підставі\~ст.392 ЦК України\~є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Тобто метою подання такого позову згідно\~ст.392 ЦК України\~є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою. Зазначена абзацом вище правова позиція суду, сформульована при розгляді даної цивільної справи, повністю узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 18 лютого 2015 року у справі №6-244цс14, від 24 червня 2015 року №6-318цс15, від 18 листопада 2015 року по справі №6-1858цс15, від 10 лютого 2016 року по справі №6-2124цс15, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2994цс15, від 07 вересня 2016 року по справі №6-727цс16, висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 25 вересня 2019 року по справі №308/8390/15-ц, від 02 жовтня 2019 року по справі №2-388/10, від 07 жовтня 2019 року по справі №528/219/17, від 23 жовтня 2019 року по справі №344/11473/13-ц, від 31 жовтня 2019 року по справі №447/2434/16-ц, від 25 листопада 2019 року по справі №592/767/19, від 27 листопада 2019 року по справі №752/18609/16-ц, від 17 грудня 2019 року по справі №405/142/17, від 17 грудня 2019 року по справі №522/3738/13-ц, від 18 грудня 2019 року по справі №127/9250/14-ц, від 21 грудня 2019 року по справі №143/1426/17, від 27 грудня 2019 року по справі №607/14107/17, від 22 січня 2020 року по справі №442/873/18, від 29 січня 2020 року по справі №296/12849/15-ц, від 03 лютого 2020 року по справі №522/14207/14-ц, висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 21 березня 2018 року по справі №760/14438/15-ц, від 07 листопада 2018 року по справі №520/6819/14-ц. Крім того, Верховний Суд України у своєму Узагальненні «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» звертає увагу, що передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Однак з довідки КП «Краснокутське БТІ» №731 від 23.11.2023 вбачається, що копія свідоцтва про право власності на житло, виданого Краснокутським бюро по оформленню документів про право власності на квартири (будинки) від 03.12.1997 року №948ж, відповідно до якого позивачі є власниками житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] в архівній справі відсутня (а.с.17). Також, позивачами надавалося оголошення в газету «Промінь» про втрату свідоцтва про право власності на житло, виданого Краснокутським бюро по оформленню документів про право власності на квартири (будинки) від 03.12.1997 року №948ж, видане на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і про те, що його слід вважати недійсним. (а. с. 20.) Спираючись на викладену вище правову позицію суду, враховуючи пред`явлення позивачами позовної вимоги про визнання за ними права власності на житловий будинок з господарськими будівлями на підставі\~ст.392 ЦК України\~з огляду на обґрунтування такої позовної вимоги, яке знайшло своє повне підтвердження в ході розгляду справи в судовому засіданні, а також втрату ними правовстановлюючого документу на це домоволодіння, що створює позивачам реальні перешкоди у реалізації їх права власності, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про наявність всіх передбачених підстав для задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved