Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

свої позовні вимоги з урахуванням їх зменшення сторона позивача обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , не залишивши заповіту. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: [ADDRESS] . Це господарство відносилося до колгоспного двору, головою якого був батько позивача. Станом на 01.07.1990 року в цьому господарстві було зареєстроване місце проживання вказаного голови колгоспного двору, його сина (позивача), дружини, невістки та онука (відповідачів). На час смерті голови колгоспного двору в даному господарстві було також зареєстроване місце проживання вказаних сторін. З метою оформлення своїх прав на вказане спадкове майно позивач звернувся до державного нотаріуса Коломийської міської державної нотаріальної контори Івано - Франківської області Мануляк І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. У зв`язку із цим державний нотаріус витребувала у позивача документи, які підтверджують родинні відносини між позивачем та його батьком, після чого були виявлені наступні розбіжності. У свідоцтві про смерть батька позивача зазначено " [PERSON] ", а у графі «Батько» свідоцтва про народження позивача вказано " [PERSON] ". Крім того, в графі «Мати» даного свідоцтва вказано " [PERSON] ", проте остання не змінювала прізвище після укладення шлюбу з батьком позивача, а, отже, правильним зазначенням відомостей про матір позивача повинно вважатися " [PERSON] ". Крім того, у свідоцтві про шлюб батьків позивача також наявна помилка, яка полягає у невірному зазначенні року народженні нареченої та помилково зазначено "1929" замість вірного "1926", та ім`я нареченого помилково вказано " [PERSON] " замість вірного " [PERSON] ". Позивач звертався до Коломийського відділу ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про внесення змін до актового запису про шлюб його батьків, а саме внести виправлення вище вказаних помилок. Однак, цим відділом ДРАЦС позивачу відмовлено у такому виправленні. Крім того, у документі, який посвідчує право власності спадкодавця на вищевказане нерухоме майно, а саме в свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок, зазначено " [PERSON] ". У зв`язку з наведеним державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину та повідомила його, що для видачі такого свідоцтва необхідно встановити в судовому порядку факт вище вказаних родинних відносин. Крім того, державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі зазначеного свідоцтва ще й із тієї підстави, що право власності на спадкове будинковолодіння зареєстроване за померлим головою колгоспного двору, частки голови та членів цього двору у його майні не виділено. У зв`язку із цим позивачу також рекомендовано звернутися з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Тому позивач просить встановити факт родинних відносин, тобто, що померлий [PERSON] був його батьком, факт належності за життя [PERSON] свідоцтва про право власності на жилий будинок, яке видане на ім`я " [PERSON] ", а також визнати за позивачем в порядку спадкування право власності на 1/2 (одну другу) частку вище вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві його представник, адвокат Атаманюк В.М. зазначив про розгляд даної справи без його та позивача участі і про підтримання позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не з`явились, 14.11.2023 року подали до суду письмові заяви, в яких вказують про визнання позовних вимог та просять розгляд справи проводити у їх відсутності (а.с. 51,57,61). В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь справі (їх представників), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов наступних висновків. Згідно з даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28.11.1951 року, [PERSON] , 1930 року народження, зареєстрував шлюб 28.11.1951 року з [PERSON] , 1929 року народження (а.с.10). Відповідно до даних свідоцтва про народження, виданого повторно 24.12.1975 року, [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис № 21 від 30.05.1926 року (а.с.8). Судом встановлено, що згідно з даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.06.1965 року, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №20 від 26.06.1965 року (а.с.7). Відповідно до даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.10.2000 р., [PERSON] помер [INFO] в с.Іванівці Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №16 від 26.10.2000 р. (а.с.11). Судом також встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 05.12.1989 року виконавчим комітетом Коломийської районної ради Коломийського району Івано-Франківської області на підставі рішення цієї ради №125 від 14.06.1989 року, [PERSON] як голові колгоспного двору належав за життя житловий будинок, що в [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до даних довідки №89/7/1-10 виданої 15.06.2023 р. виконкомом Коломийської міської ради Івано-Франківської області (Іванівецький старостинський округ), вказане будинковолодіння належало за життя [PERSON] . Станом на 01.07.1990 року у цьому будинку було зареєстроване місце проживання: голови домогосподарства [PERSON] , 1930 року народження (помер [INFO] ); його дружини [PERSON] , 1926 року народження; його сина (позивача); невістки [PERSON] , онука [PERSON] (відповідачів). На час смерті [PERSON] ( [INFO] ) у цьому будинку було зареєстроване місце проживання вказаних сторін. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Іванівецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області не посвідчувався (а.с.29). Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів №75610 та технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовлених Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 14.02. та 23.02.2023 р. відповідно, спадкове нерухоме майно складається із: житлового будинку - «А», загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 20,4 кв.м.; літньої кухні - «Б»; сараю - «В»; ; сараю - «Г»; навісу - «Д»; навісу -«Е»; погребу - «Ж»; вбиральні - «З»; криниці, - «№.1»; огорожі - « № 2-3». Житловий будинок з господарськими будівлями споруджено у 1958-1980 роках. Право власності на це майно зареєстроване за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 05.12.1989 року виконавчим комітетом Коломийської районної ради Коломийського району Івано-Франківської області на підставі рішення цієї ради №125 від 14.06.1989 року (а.с.14-19). Судом встановлено, що з метою оформлення прав спадщину за законом після смерті свого батька позивач звернувся з відповідною заявою до вищевказаної державного нотаріуса, яка постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.06.2023 р. відмовила у видачі вказаного свідоцтва та рекомендувала позивачу звернутися з відповідним позовом, оскільки право власності зареєстроване за померлим батьком позивача як за головою колгоспного двору, частки померлого голови та членів у майні цього двору не виділено, а також у зв`язку з вищевказаними розбіжностями у відповідних документах щодо зазначення імені спадкодавця як « [PERSON] » та « [PERSON] » та року народження матері позивача (а.с.12). Відповідно до п.1 та п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд також розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, на підставі досліджених судом доказів в судовому засіданні встановлено, що зазначення імені спадкодавця [PERSON] як «[PERSON]», « [PERSON] » та « [PERSON] » є формами, утвореними від одного і того ж чоловічого імені «[PERSON]». Судом також встановлено, що зазначення у свідоцтві про шлюб імені та по батькові матері позивача як « [PERSON] » замість « [PERSON] » та зазначення року її народження останньої як «1929 рік» замість вірного «1926 рік» є помилками, оскільки це підтверджується даними свідоцтва про народження та паспорту громадянки України відповідачки [PERSON] . Крім того, відповідно до положень п.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 р.), які підлягають застосуванню в даних правовідносинах, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в порядку спадкування за позивачем як за спадкоємцем І черги за законом права власності на 1/2 (одну другу) частку вказаного нерухомого майна колишнього колгоспного двору. При цьому суд бере до уваги, що відповідачі, які були членами вказаного колгоспного двору, не витребували свої частки у цьому майні та не претендують на них. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог. Тому позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного ст.549 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 392, 1261, 1296,

Outcome: approved