Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

В січні 2024 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості в загальному розмірі 49140,99 грн., в обґрунтування якого вказано, що 26.03.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № С-001-051585-19-980. 07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № С-001-051585-19-980 від 26.03.2019 року, укладеним між AT «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № С-001-051585-19-980 від 26.03.2019 року в сумі 49140,99 грн, з яких: 17801,92 грн заборгованість за основним боргом, 31339,07 грн заборгованість за відсотками. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 07.07.2023 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Ураховуючи викладене, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № С-001-051585-19-980 від 26.03.2019 року в розмірі 49140,99 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 31.01.2024 року відкрито провадження та справу призначено у спрощеному провадженні до судового розгляду. 19.02.2024 року від представника відповідача по справі надійшов відзив, у якому представником заперечується повністю задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце проведення засідання у встановленому законом порядку, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовільнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, її представник у поданому відзиві клопотала про розгляду справи без участі відповідачки та її представника. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Угоду № С-001-051585-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. За умовами вказаної Угоди (п. 2) банку надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку. Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. (п. 2.1 Угоди), ліміт, доступний клієнту на момент укладення Угоди 25000 грн. та може бути змінений у межах встановленого максимального ліміту (п. 2.2 Угоди). Відповідно до п. 2.3 Угоди процентна ставка за користування кредитом становить 24,00% річних. Як вбачається із п. 7 Угоди сторони погодились, що строк кредитування складає 1 рік з дати укладення з можливістю автоматичної пролонгації, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Вказана угода підписана власноручним підписом позичальника [PERSON] . Відповідно до п. 4 Угоди підписанням цієї Угоди клієнт підтверджує, що ознайомлює з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною та з загальною вартістю кредитної лінії. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України) Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як визначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежневиконання). При дослідженні обставин справи судом з`ясовано, що позивачем не надано на огляд суду розрахунок заборгованості, складений первісним кредитором АТ «Ідея Банк» по Договору № С-001-051585-19-980 від 26.03.2019 року чи виписку по рахунку відповідачки на підтвердження дійсності відкриття відповідачці [PERSON] кредитної лінії на умовах, встановленим вказаним Договором та утворення заборгованості внаслідок її непогашення. Наданий ж позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором № С-001-051585-19-980 від 26.03.2019 року складений після відступлення права вимоги АТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «ЄАПБ» та не містить відомостей про рух коштів на рахунку відповідачки [PERSON] після укладення кредитного договору від 26.03.2019 року до укладення договору факторингу від 07.07.2023 року. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц за змістом постанови від 25 травня 2021 року банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Зазначене вище узгоджується із правовим висновками, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду аз захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Проте, право на звернення до суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 4 ЦПК України. Саме по собі звернення до суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у правових відносинах. Відтак, завдання цивільного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з відповідним позовом. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за змістом постанови від 14 березня 2019 року в цивільній справі № 757/55244/17-ц зауважив, що вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Отже, при вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за змістом постанови від 23 липня 2018 року в цивільній справі № 760/8892/17 сформував висновок про те, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даному випадку, позивачем перед судом належними та допустими доказами не доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах, оскільки не доведено факт утворення заборгованості у позичальника перед первісним кредитором та сам факт відступлення права вимоги первісним кредитором позивачу за кредитним договором № С-001-051585-19-980 від 26.03.2019 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою [PERSON] . Так, судом встановлено, що 07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, за умовами якого, АТ «Ідея Банк» відступає а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату на умовах, визначених цим договором. Права Вимоги, які AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в Реєстрі боржників, що підписується сторонами. Пунктом 5.1 договору факторингу визначено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора в день підписання відповідного Реєстру боржників, за умови виконання зобов`язань, передбачених п. 4.1. цього Договору, тобто за умови здійснення фінансування. Розмір фінансування передбачений у п. 3.1 Договору. Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 2 до Договору факторинга № 07072023 від 07.07.2023 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № С-001-051585-19-980 від 26.03.2019 року в сумі 49140,99 грн, з яких: 17801,92 грн заборгованість за основним боргом, 31339,07 грн заборгованість за відсотками. Водночас, суд зауважує, що копія даного витягу виготовлена таким чином, що не містить підписів відповідальних осіб ні Клієнта, ні Фактора. Тому достовірність вказаного Витягу як доказу в справі викликає очевидні сумніви. Відтак встановити, коли та на підставі чого у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» виникло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № С-001-051585-19-980 від 26.03.2019 року та чи на момент укладення договору факторингу від 07.07.2023 року AT «Ідея Банк» мало право на відступлення такої вимоги, належними та допустимими доказами під час розгляду справи не представляється можливим. Таким чином, враховуючи, що доказів отримання відповідкою кредитних коштів та користування ними відповідно до умов кредитної лінії за договором № С-001-051585-19-980\~від 26.03.2019 суду не надано, а факт набутя позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за вказаним договором не знайшов свого підвтердження в ході судового розгляду, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] слід відмовити. Таким чином,

Outcome: dismissed