Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

28.02.2024 позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання, як на повнолітнього непрацездатного сина, у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дати звернення до суду. В обґрунтування позову послався на те, що йому встановлено статус особи з інвалідністю 1 «Б» групи з дитинства. Відповідно до довідки та акта огляду МСЕК він потребує постійного догляду, а інвалідність встановлено безтерміново. Відповідач є його батьком, який на підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14.12.2015 був позбавлений батьківських прав щодо нього. Зазначає, що проживає разом з матір`ю, яка позбавлена можливості працювати, та забезпечувати його, оскільки здійснює за ним постійний догляд. Матір отримує компенсацію за надання соціальних послух по догляду у розмірі 1148,50гр. Також зазначає, що потребує постійного стороннього догляду та потребує матеріальної допомоги на утримання, догляд та лікування, а також для проходження реабілітаційних курсів, однак через стан здоров`я, сам працевлаштуватися не може. У свою чергу, відповідач є працездатною особою, проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , а відтак має змогу надавати кошти на його утримання. Враховуючи вище наведене, просить позов задовольнити. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 29.02.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 01.04.2024 з повідомленням сторін. 01.04.2024 представник відповідача [PERSON] адвокат Лантух Я.В. через підсистему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, позов просив задовольнити частково, присудити до стягнення з відповідача на утримання непрацездатного сина у розмірі 1/20 частки його заробітку (доходу). В обґрунтування зазначив, що відповідач від шлюбу з [PERSON] має сина, [PERSON] [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із матір`ю. На підставі Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 23.12.2011 з відповідача стягувалися аліменти на утримання сина на користь [PERSON] в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 20.10.2008 до досягнення дитиною повноліття. На сьогодні за досягненням повноліття дитиною стягнення припинено, що підтверджується Інформацією про ВП № 48812882. Крім того, від цивільного шлюбу з [PERSON] відповідач має спільну доньку, [PERSON] , [INFO] . На підставі Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23.12.2011 з відповідача на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON] щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 15.04.2011 до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що за вказаних обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання повнолітнього непрацездатного сина є неспівмірною з попередньої встановленим рішенням суду розміром стягуваних аліментів на сина, оскільки позивач просить фактично збільшити розмір стягуваних аліментів присуджених раніше, при цьому не наводить жодних обґрунтованих підстав для такого збільшення, з урахуванням норм сімейного права, якими регулюються дані правовідносини. Крім того, зазначає, що при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд має врахувати вказані вище обставини справи, зокрема наявність у відповідач іншої дитини [PERSON] , [INFO] , якій він безумовно за рішенням суду зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку відповідача до досягнення дитиною повноліття, відтак присудження аліментів на утримання позивача в розмірі 1/3 частини від заробітку, буде не справедливим по відношенню до доньки відповідача. Також зазначає, що суду варто врахувати стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, оскільки він з 17.07.2007 має часткову втрату професійної працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК, та з 11.03.2022 і по теперішній час перебуває на військовій службі, приймає участь у заходах, необхідних для оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, постійно має проблеми зі здоров`ям, у зв`язку із чим потребує додаткового фінансування для лікування та відновлення, а також вимушений самостійно за власний рахунок забезпечувати свої необхідні потреби під час несення військової служби. У зв`язку з наведеним, просив позов задовольнити частково. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача адвокат Лантух Я.В., позовні вимоги просив задовольнити частково з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12.03.2009, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (відповідач) та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 14.06.2005. На підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 22.12.2011 з відповідача стягувалися аліменти на утримання сина на користь [PERSON] в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу). У зв`язку із досягненням повноліття дитиною стягнення припинено, що підтверджується Інформацією про ВП № 48812882. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14.12.2015 позбавлено відповідача [PERSON] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ № 747510 позивачу [PERSON] встановлено першу «Б» групу інвалідності з дитинства та встановлено безтерміново. [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, крісло-коляска, ортопедичне взуття. Також рекомендовано лікування та спостереження в невролога, сімейного лікаря, санітарно-курортне лікування. Окрім цього, згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда №712 від 07.06.2023 виданої Червоноградською МСЕК, вбачається, що позивач потребує заходів з медичної реабілітації (відновна терапія, санітарно-курортне лікування, неодноразового медичного спостереження), професійної реабілітації, засобів технічної реабілітації (крісла-коляски), ортопедичне взуття, тощо. Згідно довідки від 13.04.2022 № 1305-5001036732 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] . Згідно договору оренди від 02.11.2022 [PERSON] орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 10.03.2011. На підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 22.12.2011 з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу). Згідно довідки Обласної МСЕК серії ДОН-04 № 050047 від 17.07.2007, [PERSON] встановлено 15 % втрати працездатності з 27.06.2007 безтерміново. Згідно довідки про доходи виданої в/ч [NUMBER] від 22.03.2024, [PERSON] працює в військовій частині [NUMBER] , загальна сума доходу за період з 01.02.2023 по 29.02.2024 за винятком аліментів становить 733241,92грн, аліментів сплачено 302997,37грн. Крім того, з довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України виданої в/ч [NUMBER] від 27.12.2023 № 7270/5796, [PERSON] дійсно брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України перебуваючи в Донецькій обл. м. Бахмут, м. Часів-Яр, м. Лиман, Покровський р-н., Сумській обл. м. Лебедин, Луганській обл. с. Макіївка. Як вбачається з позовної заяви відповідач матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку не надає. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. Зміст ст. 200 Сімейного Кодексу вказує про те, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Виходячи із змісту вищевказаних статей, для виникнення обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей необхідні наявність трьох умов: дитина повинна бути непрацездатною; вона потребує матеріальної допомоги; а батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дитину. Працездатність це здатність до праці, що залежить від стану здоров`я, фізичного, духовного розвитку (розумових та емоційних можливостей), а також професійних знань, уміння і досвіду працівника, що дає йому змогу виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Тобто здатність людини до праці оцінюється не лише за можливістю виконання роботи та функціональним станом організму, а й за додатковими критеріями (стан здоров`я, професійні знання, вміння, досвід). Законодавство України не визначає поняття працездатності, натомість повніше його зміст розкривається через використання понять «непрацездатність» та «втрата працездатності», які вживаються в трудовому праві, праві соціального забезпечення, тощо. Аналіз правових норм дозволяє дійти висновку, що втрата працездатності може бути постійна і тимчасова. Постійна втрата працездатності це повна чи часткова втрата здатності до загальної чи професійної праці. Повна втрата працездатності означає непрацездатність особи. Непрацездатність це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я. Прикладом часткової втрати працездатності є інвалідність. При цьому, необхідно відмітити, що існує два критерії визначення інвалідності медичний та економічний. З медичної точки зору це розлад функцій організму, з економічної точки зору це таке порушення, яке призводить до втрати працездатності: професійної чи загальної. Інвалідність це стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюванням, наслідком травм або вродженим дефектом, який призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Обмеження життєдіяльності це повна або часткова втрата здатності обслуговувати себе, самостійно пересуватись, орієнтуватись, спілкуватись, контролювати свою поведінку, вчитись, займатись трудовою діяльністю. Під тимчасовою втратою працездатності розуміють неспроможність особи виконувати свою трудові обов`язки внаслідок короткотривалих обставин об`єктивного характеру. Тимчасова непрацездатність має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності. Висновки органів медико-соціальної експертизи про умови і характер праці інвалідів є обов`язковими для власників та адміністрації підприємств, установ і організацій. Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України постановою від 4 квітня 1994 р. № 221. Так, у медико-соціальних експертних комісіях (МСЕК) проходять огляд громадяни, які частково чи повністю втратили здоров`я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежують їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, з метою виявлення компенсаторно-адаптаційних можливостей особи для реалізації заходів реабілітації та адаптації інвалідів. Як вбачається з п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Тобто, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Судом беззаперечно встановлено, що повнолітній син [PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства, проживає з матір`ю [PERSON] , оскільки за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Відповідач [PERSON] проживає окремо, добровільно не допомагає своєму непрацездатному сину, який потребує матеріальної допомоги у зв`язку з інвалідністю. Мінімальний розмір призначеної державою пенсії за інвалідністю, є об`єктивно недостатнім для забезпечення належних умов проживання, харчування та лікування позивача, який потребує постійного стороннього догляду. При цьому матір позивача позбавлена змоги працювати, оскільки здійснює постійний догляд за своїм повнолітнім непрацездатним сином, та на підставі рішення управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради про призначення / перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 20.07.2023, отримує виплату у розмірі 1148,20грн. Вищенаведені обставини, на переконання суду, свідчать про те, що матеріальне становище позивача та матеріальне становище його матері не дозволяють в повній мірі компенсувати витрати на лікування, проходження реабілітаційних курсів для людей з інвалідністю, побутові потреби, оскільки вони були змушені залишити своє місце проживання у результаті військової агресії РФ, та з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту орендують житло в м. Червонограді. При цьому судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , його дохід і стан здоров`я свідчать про можливість надання ним допомоги своєму повнолітньому непрацездатному сину, який її потребує, з огляду на характер його захворювання, що вимагає постійного догляду. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, бере до уваги наявність у платника аліментів іншої дочки, яку він за законом зобов`язаний утримувати, його можливість матеріально забезпечувати повнолітнього сина в період його непрацездатності. При цьому, суд також враховує, що відповідач приймає участь у заходах, необхідних для оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, та у зв`язку із встановленою втратою працездатності потребує додаткових витрат на лікування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення, тому суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього непрацездатного сина аліменти в розмірі 1/8 (однієї восьмої) частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28.02.2024, і на весь період непрацездатності. Згідно ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вказана норма закону застосовується до виниклих правовідносин в силу ст. 201 СК України. Також суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам ст.192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, якщо\~\~сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial