Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

У березні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про поділ майна подружжя, в якому просила суд провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер картки обліку платника податків [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер картки обліку платника податків [NUMBER] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер картки обліку платника податків [NUMBER] , право власності на: - частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 111,8 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м.; - частину земельної ділянки площею 0,0273 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3222485800:03:005:5126, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - автомобіль VW Polo 2019 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер картки обліку платника податків [NUMBER] , право власності на: - частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 111,8 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м.; - частину земельної ділянки площею 0,0273 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3222485800:03:005:5126, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - автомобіль Автомобіль Mercedes-Benz CL500 2001 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Стягнути з відповідача на користь позивача 13\~420 грн судового збору. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14 жовтня 2006 року між позивачем, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер картки обліку платника податків [NUMBER] , та відповідачем, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер картки обліку платника податків [NUMBER] , було зареєстровано шлюб. Від шлюбу подружжя має двох доньок: неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітню [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2022 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від часу, коли позивач з відповідачем припинили спільне проживання, діти проживали і зараз проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Протягом всього часу перебування у шлюбі, позивач працювала та отримувала дохід. За час перебування у шлюбі позивач з відповідачем набули у спільну сумісну власність: - Будинок загальною площею 111,8 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (ринкова вартість згідно висновку про вартість майна 2\~709 740,00 гривень); - Земельну ділянку площею 0,0273 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3222485800:03:005:5126, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (ринкова вартість згідно висновку про вартість майна 449 260,00 гривень); - Автомобіль VW Polo державний номер [NUMBER] (ринкова вартість згідно висновку про вартість майна 356 343,01 гривень); - Автомобіль Mercedes-Benz CL500 державний номер [NUMBER] (середня ринкова вартість 339\~450,00 гривень). Будинок за адресою: вул. Святоюріївська, 4-Д, с. Святопетрівське, Бучанський район, Київська область, придбано згідно договору купівлі-продажу, покупцем зазначено відповідача. Земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , придбано згідно договору купівлі-продажу, покупцем зазначено відповідача. Автомобіль VW Polo державний номер [NUMBER] оформлений на позивача, та перебуває у постійному користуванні позивача. Автомобіль Mercedes-Benz CL500 державний номер [NUMBER] оформлений на відповідача та перебуває у його постійному користуванні. Шлюбний договір між сторонами не укладався. В добровільному порядку майно, яке є спільною сумісною власністю, відповідач ділити відмовляється. Крім того, 24 грудня 2021 року на прохання відповідача та за його згодою (п. 6.2 зазначеного договору) позивачем було укладено з ТОВ «Гелексі Фінанс» договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 24-12-21-01-О під заставу автомобіля VW Polo державний номер [NUMBER] . Кошти необхідні були відповідачу для залагодження фінансових негараздів на роботі. Проте, з липня 2022 року зазначений кредит позивач сплачує самостійно без допомоги відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 21.11.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено закрити підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні 01.04.2024 року представник позивача підтримав задоволення позову, представник відповідача заперечив проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, вважає, що позов підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 14 жовтня 2006 року між позивачем, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер картки обліку платника податків [NUMBER] , та відповідачем, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер картки обліку платника податків [NUMBER] , було зареєстровано шлюб. Від шлюбу подружжя має двох доньок: неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітню [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2022 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від часу, коли позивач з відповідачем припинили спільне проживання, діти проживали і зараз проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] . До Києво-Святошинського районного суду Київської області позивачем була подана позовна заява про визначення місця проживання дітей разом зі мною за адресою: [ADDRESS] (справа № 369/5878/22). Судове засідання призначене на 30 березня 2023 року. Відповідач ігнорує виконання своїх батьківських обов`язків, грошових коштів на утримання дітей не надає, їх життям не цікавиться. Весь тягар утримання дітей лежить на мені. 09 грудня 2022 року мною подано позовну заяву до Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення з відповідача, [PERSON] , аліментів на утримання дітей (справа № 369/12655/22). Судове засідання призначене на 13 березня 2023 року. Протягом всього часу перебування у шлюбі, позивач працювала та отримувала дохід. За час перебування у шлюбі позивач з відповідачем набули у спільну сумісну власність: - Будинок загальною площею 111,8 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (ринкова вартість згідно висновку про вартість майна 2\~709 740,00 гривень); - Земельну ділянку площею 0,0273 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3222485800:03:005:5126, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (ринкова вартість згідно висновку про вартість майна 449 260,00 гривень); - Автомобіль VW Polo державний номер [NUMBER] (ринкова вартість згідно висновку про вартість майна 356 343,01 гривень); - Автомобіль Mercedes-Benz CL500 державний номер [NUMBER] (середня ринкова вартість 339\~450,00 гривень). Будинок за адресою: [ADDRESS] , придбано згідно договору купівлі-продажу, покупцем зазначено відповідача. Земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , придбано згідно договору купівлі-продажу, покупцем зазначено відповідача. Автомобіль VW Polo державний номер [NUMBER] оформлений на позивача, та перебуває у постійному користуванні позивача. Автомобіль Mercedes-Benz CL500 державний номер [NUMBER] оформлений на відповідача та перебуває у його постійному користуванні. Шлюбний договір між сторонами не укладався. В добровільному порядку майно, яке є спільною сумісною власністю, відповідач ділити відмовляється. Крім того, позивач посилається на те, що 24 грудня 2021 року на прохання відповідача та за його згодою (п. 6.2 зазначеного договору) позивачем було укладено з ТОВ «Гелексі Фінанс» договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 24-12-21-01-О під заставу автомобіля VW Polo державний номер [NUMBER] . Кошти необхідні були відповідачу для залагодження фінансових негараздів на роботі. Проте, з липня 2022 року зазначений кредит позивач сплачує самостійно без допомоги відповідача. Як вбачається з наданої позивачем довідки № 208 від 17.07.2023 року у [PERSON] станом на 17.07.2023 року заборгованість за договором № 24-12-21-01-О від 24.12.2021 року відстутня. Сторони здійснити поділ сумісного майна подружжя в добровільному порядку не змогли, у зв`язку з чим виник судовий спір. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~368\~ЦК\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.\~372\~ЦК\~України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60\~СК\~України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст.\~61\~СК\~України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63\~СК\~України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.\~70\~СК\~України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17, які суд у силу ч. 4 ст.\~263\~ЦПК\~України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин які виникли між сторонами. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325\~ЦК\~України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. При цьому суд зазначає, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, що дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Лише у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає поділу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Жодна зі сторін у справі не спростовувала презумпцію спільності майна подружжя на спірне майно. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved