Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Підстави заявлених позовних вимог. В лютому 2022р. Акціонерне товариство «Альфа - Банк» звернулось з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на наступні обставини. Так 21.07.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «БАНК КІПРУ», та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ПАТ «БАНК КІПРУ») відступає Фактору (ПАТ «Альфа-Банк») свої Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору Прав Вимоги Заборгованості від Боржників, всі гарантії, надані Боржниками щодо Заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме АТ «Альфа-Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 30/23-969/2012 від 26.06.2012 року позичальником згідно якого є [PERSON] . 26.06.2012 року ПАТ «БАНК КІПРУ (надалі за текстом - Банк), та [PERSON] , уклали Кредитний договір № 30/23-969/2012, з подальшим внесення змін та доповнень, (надалі за текстом - Кредитний договір). Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 294 000,00 грн. Свої зобов`язання Позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальникові. В Кредитного договору визначено графік погашення заборгованості за кредитом, періоди погашення та кінцевий термін користування кредитом. У порушення умов Договору, позичальник [PERSON] , свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 17.11.2021 року має заборгованість, а саме: Сума заборгованості за кредитом -159 974,88 грн.; Сума заборгованості за відсотками - 62 291,60 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника, яким є [PERSON] , що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України 26.06.2012 року Позивач та - [PERSON] , уклали Договір Поруки №30/23-969/2012-П1, надалі за текстом - Договір поруки. Відповідно до умов Договорів поруки, відповідач 2, як поручитель поручається за виконання Позичальником обов`язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. На підставі викладеного, позивач просив: стягнути солідарно з [PERSON] , [INFO] , Ідентифікаційний номер - [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , Ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 03150, Україна, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, ЄДРПОУ - 23494714, МФО 300346, п/р № [NUMBER] , заборгованість - 222 266,48 грн., а саме: Сума заборгованості за кредитом - 159 974,88 грн.; Сума заборгованості за відсотками - 62 291,60 грн. (Т.1, а.с. 2-4) Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 13.10.2022р. позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» були задоволені у повному обсязі. (Т.1, а.с. 78-79) 14.11.2022р. [PERSON] звернувся із заявою про перегляд заочного рішення суду від 13.10.2022р. (Т.1, а.с. 85-90) Ухвалою суду від 30.01.2022р. у справі було допущено процесуальне правонаступництво та замість позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» допущено правонаступника Акціонерне товариство «Сенс-Банк», а також заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 13.10.2022р. було залишено без задоволення. (Т.1, а.с. 136-137) 15.02.2023р. [PERSON] звернулась із заявою про перегляд заочного рішення суду від 13.10.2022р. (Т.1, а.с. 141-145) Ухвалою суду від 20.03.2023р. було поновлено [PERSON] строк про подання заяви про перегляд заочного рішення від "13" жовтня 2022 року, а також заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від "13" жовтня 2022 року по справі № 523/2833/22 за позовом Акціонерного товариства «Альфа - Банк» (правонаступником якого АТ «Сенс Банк») до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та скасоване заочне рішення від "13" жовтня 2022 року. (Т.1,а.с. 185-186). Позиція відповідача [PERSON] . 12.04.2023р. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до Акціонерного товариства «Сенс-Банк», третя особа - [PERSON] про визнання припиненими зобов`язання за кредитним договором та стягнення переплати. В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог [PERSON] посилався на наступні обставини. 26.06.2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є AT «Сенс Банк») та позичальником [PERSON] укладено Кредитний договір № 30/23-969/2012 (далі по тексту - Кредитний договір/Договір). Згідно п. 1.1. Кредитного договору, Кредитор на умовах та відповідно до положень цього Договору, надає Позичальнику грошові кошти (кредит) 294 000, 00 гривень (двісті дев`яносто чотири тисячі) гривень (надалі - Кредит) на строк до 25 червня 2019 року (включно), зі сплатою процентів за користування Кредитом за ставкою 21,49 (або 24,49) процентів річних. Відповідно до п. 1.1.2. Кредитного договору, кінцевим терміном повернення заборгованості за цим Договором, в тому числі заборгованості за Кредитом (далі - Кінцевий термін повернення заборгованості) є 25 червня 2019 року. Кінцевим терміном повернення кредиту вважатиметься також: 1.1.2.1. 30-й (тридцятий) день з дня направлення Кредитором Позичальнику листа повідомлення (вимоги) відповідно до будь-якого з пунктів 4.2.2.2., 4.2.4, 5.1.1. цього Договору. Згідно положень п. 2.9.1. Кредитного договору, повернення Кредиту (основної позичкової заборгованості) та сплата Процентів за користування Кредитом відбувається шляхом повернення/сплати рівними частинами Позичальником Кредитору суми грошових коштів, що включає заборгованість за Кредитом та Процентами (ануїтетні платежі) у розмірі, встановленому Графіком погашення заборгованості, що міститься в Додатку № 2 до цього Договору. У відповідності до положень п. 4.2.4. Кредитного договору, Кредитор має право вимагати дострокового погашення заборгованості Позичальника за цим Договором, включаючи прострочену та строкову/поточну заборгованість Позичальника за Кредитом та/або Процентами, та/або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані Проценти та інші платежі/суми, які підлягають оплаті Позичальником на користь Кредитора за цим договором. Пункт 5.1.1.1. Кредитного договору встановлює, що у випадку вимоги Кредитора про дострокове повернення заборгованості за цим Договором, в тому числі Кредиту, сплати Процентів та інших платежів/сум, які підлягають сплаті Позичальником на користь Кредитора за цим Договором, яка (вимога) може бути надана Кредитором відповідно до положень цього Договору, зокрема в разі відмови Позичальника від зміни умов цього Договору в порядку, передбаченому п. 4.2.2.2. цього Договору, заборгованість кошти стають негайно належними до сплати та мають бути повернені/сплачені та Позичальник зобов`язаний здійснити таке повернення/сплату упродовж 30 (тридцяти) днів з дня надіслання Кредитором на адресу Позичальника відповідного листа-повідомлення (вимоги). Оскільки Позичальник належним чином не міг виконувати умови Кредитного договору, зокрема не міг повертати Кредит і сплачувати Проценти у встановлені Договором розмірі та строки, Новий Кредитор АТ «Альфа-Банк» вирішило припинити подальші взаємовідносини і направило вимогу про ДОСТРОКОВЕ повернення у повному обсязі кредитних грошей, не очікуючи встановленого п. 1.1. Договору строку до 25 червня 2019 року). Так, 25 грудня 2014 року АТ «Альфа-Банк» направило на поштові адреси відповідачів [PERSON] та [PERSON] Вимогу про усунення порушень від 23 грудня 2014 року № 117656-34-дб, зі змісту якої вбачається, що Кредитор вимагає від Позичальника у тридцятиденний строк достроково повернути кредит та сплатити нараховані відсотки за користування кредитом. Станом на 17.12.2014 року загальна сума заборгованості становить 276 667, 55 гривень, з яких за кредитом - 249472, 30 гривень, за відсотками - 21 195, 25 гривень. Оскільки днем направлення вимоги Кредитором є 25 грудня 2014 року, то у відповідності до положень п. 1.1.2.1. Кредитного договору та ст. 1050 ЦК України, Кредитор в односторонньому порядку на власний розсуд змінив строк виконання основного зобов`язання з 25 червня 2019 року на 24 січня 2015 року. Відтак, 24 січня 2015 року строк виконання кредитного договору № 30/23- 969/2012 від 26.06.2012 року (Кінцевий термін повернення заборгованості) настав. Позичальник [PERSON] не виконав вимогу Кредитора, у зв`язку із чим, АТ «Альфа-Банк» звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою до позичальника [PERSON] , поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 30/23-969/2012 від 26.06.2012 року у розмірі 276 667, 55 гривень, з яких заборгованість за кредитом -249 472,30 гривень, заборгованість по відсотках - 27 195, 25 гривень. В обґрунтування позовної заяви Банк зазначив, що Позичальник порушив умови Кредитного договору щодо строків повернення Кредиту та сплати Процентів, у зв`язку із чим Банк направив Вимогу про дострокове повернення кредиту, яка не була виконана. Тому Банк просить суд стягнути з відповідачів заявлений розмір заборгованості, порахований станом на 17.12.2014 року. 18.02.2015 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі № 523/1588/15-ц. Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позову та приєднаних до нього матеріалів біло направлено на адресу відповідача [PERSON] 10.03.2015 року позивач подав суду клопотання про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду від 11.03.2015 року позовну заяву залишено без розгляду. З системного аналізу положень ст.ст. 1046, 1048, 1049, 1050, 625 ЦК України та практики Верховного Суду України, після настання строку виконання кредитного договору припиняється нарахування відсотків, встановлених сторонами у кредитному договорі як плата за «правомірне користування чужими грошима», а починається нарахування встановлених в ст. 625 ЦК України відсотків за «неправомірне користування чужими грошима», яке почалося з моменту настання строку повного повернення кредиту та продовжується протягом безпідставного неповернення кредиту. [PERSON] у міру можливості сплачував Банку грошові кошти на погашення заборгованості. Проте, АТ «Альфа-Банк» після 24 січня 2015 року продовжив безпідставно нараховувати проценти за кредитним договором, і всі оплачені [PERSON] грошові кошти Банк направляв на погашення «неправомірно нарахованої заборгованості за процентами». Загалом за період з 25 січня 2015 року по 18 лютого 2022 року [PERSON] сплатив АТ «Альфа-Банк» 362 369 гривень 00 коп. Станом на 24 січня 2015 року включно розмір заборгованості складав 279 014,15 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 249 472, 30 гривень, заборгованість за процентами 29 541,85 гривень. Таким чином, позичальник [PERSON] виплатив заборгованість за кредитним договором, а отже його зобов`язання за кредитним договором є припиненими їх належним виконанням. Крім того, існує переплата у розмірі 83 354, 85 грн., яка має бути повернута Позичальнику. На підставі викладеного, [PERSON] у зустрічному позові просив: 1. Визнати припиненими належним виконанням у повному обсязі зобов`язання [PERSON] за Кредитним договором № 30/23-969/2012 від 26.06.2012 року, укладеним між ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є AT «СЕНС БАНК» (колишня назва -АТ «Альфа-Банк»)), та [PERSON] . 2. Стягнути з AT «СЕНС БАНК» (колишня назва -АТ «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ: 23494714, місцезнаходження: 03150, Україна, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) надмірно сплачені за кредитним договором №30/23-969/2012 від 26.06.2012 року грошові кошти у розмірі 83 354 (вісімдесят три тисячі триста п`ятдесят чотири) гривні 85 коп. (Т.1, а.с. 192-200) 12.04.2023р. від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він позовні вимоги не визнає, посилаючись на підставі, які були викладені у зустрічному позові. (Т.1, а.с. 217-225) Позиція відповідача [PERSON] . 13.04.2023р. [PERSON] подала зустрічний позов до Акціонерного товариства «Сенс- Банк» про визнання поруки та іпотеки припиненою посилаючись на наступні обставини. Так 26.06.2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є AT «Сенс Банк») та позичальником [PERSON] укладено Кредитний договір № 30/23-969/2012 (далі по тексту - Кредитний договір\. Згідно п. 1.1. Кредитного договору, Кредитор на умовах та відповідно до положень цього Договору, надає Позичальнику грошові кошти (кредит) 294 000, 00 гривень (двісті дев`яносто чотири тисячі) гривень (надалі - Кредит) на строк до 25 червня 2019 року (включно), зі сплатою процентів за користування Кредитом за ставкою 21,49 (аби 24,49) процентів річних. Відповідно до п. 1.1.2. Кредитного договору, кінцевим терміном повернення заборгованості за цим Договором, в тому числі заборгованості за Кредитом (надалі - кінцевий термін повернення заборгованості) є 25 червня 2019 року. Кінцевим терміном повернення кредиту вважатиметься також: 1.1.2.1. 30-й (тридцятий) день з дня направлення Кредитором Позичальнику листа-повідомлення (вимоги) відповідно до будь-якого з пунктів 4.2.2.2., 4.2.4, 5.1.1. цього Договору. Згідно п. 1.3. Кредитного договору, у відповідності до діючого законодавства України забезпеченням виконання Позичальником його зобов`язань за цим Договором, а також вимог Кредитора, в тому числі вимог за або у зв`язку з цим Договором, вимог, пов`язаних з захистом порушеного права Кредитора, з пред`явленням вимог і отриманням виконання за цим Договором у разі невиконання/неналежного виконання Позичальником цього Договору, є: 1.3.1 іпотека трьох-кімнатної квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ; 1.3 2 порука [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Крім того, виконання Позичальника умов цього Договору забезпечується всім належним Позичальнику майном та коштами, на які відповідно до чинного законодавства України може бути звернено стягнення. Також 26.06.2012 між ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є AT «Сенс Банк») та поручителем [PERSON] укладено Договір поруки № 30/23- 969/2012-П1 (далі по тексту-Договір поруки). Згідно п. 1.1. Договору поруки, Поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення Позичальником [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором № 30/23-969/2012 від 26.06.2012. Пунктом 7.2. Договору поруки встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та до настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. виконання в повному обсязі (в тому числі дострокове) Позичальником зобов`язання, забезпеченого порукою ; 7.2.2 погашення Поручителем у повному обсязі заборгованості Позичальника за Кредитним договором у порядку, в строки та умовах визначених цим Договором 7.2.3. якщо Кредитор на протязі трьох років з дня настання терміну виконання зобов`язань за Кредитним договором не пред`явить вимоги до Поручителя. Також, 26.06.2012 між ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та поручителем [PERSON] укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріально округу Дєордієвою 1.В., реєстровий № 6556, за умовами якого з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором передано в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . (далі по тексту -Договір іпотеки). У зв`язку із укладенням Договору іпотеки в Державний реєстр іпотек 26.06.2012 було внесено запис про іпотеку 12667015 квартири [ADDRESS] , який після відступлення права вимоги АТ «Альфа-Банк» був перенесений в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно під номером 6519997 (спеціальний розділ). Крім того в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 26.06.2012 було внесено запис про обтяження квартири [ADDRESS] . тип запису : заборона на нерухоме майно, номер запису: 12666820. який і досі міститься в архівній складовій Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після укладення іпотечного договору, Банк забрав собі оригінали правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] та оригінал примірника іпотечного договору. [PERSON] вважає, що оскільки закінчився строк договору поруки, то на підставі норм Цивільного кодексу України, то і порука [PERSON] є припиненою, у зв`язку із припиненням основного зобов`язання. Окрім того, додатковими підстави припинення договору є те, що [PERSON] , як основний Позичальник, виконав у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором. Додатковою підставою для припинення поруки є те, що Кредитор у відповідності до п. 7.2.3. Договору поруки не пред`явив вимоги до Поручителя протягом трьох років з дня настання терміну виконання зобов`язань за Кредитним договором. Як зазначалося у відзиві [PERSON] на позовну заяву, її порука за Договором поруки № 30/23-969/2012-П1 від 26 червня 2012 року є припиненою починаючи з 25 січня 2018 року. Зазначене твердження обґрунтовується тим, що АТ «Альфа-Банк» 25 грудня 2014 направив Позичальнику та Поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту, і таким чином у відповідності до положень п. 1.1.2.1. Кредитного договору, Банк в односторонньому порядку змінив Кінцевий термін повернення кредиту, який настав на 30-день після направлення вимоги - тобто 24 січня 2015 року. На підставі положень п. 7.2.3. Договору поруки, Кредитор міг пред`явити до Поручителя вимоги протягом трьох років з настання терміну виконання зобов`язань за Кредитним договором (до 24 січня 2018 року). У зв`язку із не пред`явленням Кредитором вимог до Поручителя у цей строк, виходячи з положень п. 7.2.3. Договору поруки, починаючи з 25 січня 2018 року порука є припиненою. На підставі вищевказаного, [PERSON] також вважає, що ї припинилась дія майнової поруки, оскільки [PERSON] , як основний Позичальник, виконав у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором. На підставі викладеного, [PERSON] просить: 1.Визнати припиненою поруку [PERSON] за Договором поруки № 30/23-969/2012-П1 від 26.06.2012 року укладеним між ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є AT «СЕНС БАНК» (колишня назва -АТ «Альфа-Банк»)), та [PERSON] . 2.Визнати припиненою іпотеку за Договором іпотеки, укладеним 26.06.2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є AT «Сенс Банк» (колишня назва - АТ «Альфа-Банк»)) та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріально округу Дєордієвою І.В., реєстровий № 6556, за умовами якого з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором передано в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] .У зв`язку із припиненням іпотеки, зняти заборону відчуження іпотечного майна та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 6519997, та запис про обтяження (заборона на нерухоме майно) № 12666820. (Т.1, а.с. 242-247) Ухвалою суду від 25.04.2023р. судом було об`єднане в одне провадження позов Акціонерного товариства «Сенс- Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, а також зустрічний позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс- Банк» про визнання припиненими зобов`язань за кредитними договорами та стягнення переплати та зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс- Банк» про визнання поруки та іпотеки припиненою. Пояснення сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача АТ «Сенс-Банк» - адвокат Байрамов О.В. наполягав на задоволенні позову АТ «Сенс-Банк», а також просив відмовити у задоволенні зустрічних позовів. Він також пояснив, що відповідачем [PERSON] не виконувались умови кредитного договору, а тому Банк звертався у 2015р. з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів. Однак в процесі розгляду справи відповідачем [PERSON] була досягнута домовленість про погашення заборгованості. Відповідач [PERSON] почав погашати заборгованість, а тому Банк подав заяву про залишення позову без розгляду. Враховуючи, що [PERSON] почав виконувати умови кредитного договору, Банк до кінця дії кредитного договору не звертався з вимогами про дострокове погашення кредиту. В той же час, на час закінчення дії договору заборгованість за основним тілом кредиту складала суму у розмірі 166912 гривень 18 копійок, а по відсотках 25138 гривень 74 копійок. Після 25.06.2019р. відповідачем сплачена сума у розмірі 73000 грн. Станом на 17.11.2021р. заборгованість складала 159974, 88 за основним тілом кредиту, а по відсотках 62219,60гр., при цьому Банк продовжував нараховувати проценти відповідно до умов договору після закінчення його дії, оскільки Боржником не виконав свої зобов`язання. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Бабійчук І.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Сенс-Банк», оскільки Банк неправомірно нараховував проценти після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Відповідач [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором, оскільки сума, яка була ним сплачена перевищує імовірний розмір заборгованості. На підставі викладеного, вона просила задовольнити зустрічний позов. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Главацький Ю.А. в судове засідання подав заяву, згідно якої просив відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Сенс-Банк» та просив задовольнити зустрічний позов, а також справу розглянути у його відсутність. Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини. 21.07.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «БАНК КІПРУ», та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ПАТ «БАНК КІПРУ») відступає Фактору (ПАТ «Альфа-Банк») свої Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору Прав Вимоги Заборгованості від Боржників, всі гарантії, надані Боржниками щодо Заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме АТ «Альфа-Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 30/23-969/2012 від 26.06.2012 року позичальником згідно якого є [PERSON] . 26.06.2012 року ПАТ «БАНК КІПРУ (надалі за текстом - Банк), та [PERSON] , уклали Кредитний договір № 30/23-969/2012, з подальшим внесення змін та доповнень, (надалі за текстом - Кредитний договір). Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 294 000,00 грн. Свої зобов`язання Позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальникові. В Кредитного договору визначено графік погашення заборгованості за кредитом, періоди погашення та кінцевий термін користування кредитом. У порушення умов Договору, позичальник [PERSON] , свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 17.11.2021 року має заборгованість, а саме: Сума заборгованості за кредитом -159 974,88 грн.; Сума заборгованості за відсотками - 62 291,60 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника, яким є [PERSON] , що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України 26.06.2012 року Позивач та - [PERSON] , уклали Договір Поруки №30/23-969/2012-П1, надалі за текстом - Договір поруки. Відповідно до умов Договорів поруки, [PERSON] як поручитель поручається за виконання Позичальником обов`язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Згідно п. 1.1. Кредитного договору, Кредитор на умовах та відповідно до положень цього Договору, надає Позичальнику грошові кошти (кредит) 294 000, 00 гривень (двісті дев`яносто чотири тисячі) гривень (надалі - Кредит) на строк до 25 червня 2019 року (включно), зі сплатою процентів за користування Кредитом за ставкою 21,49 (або 24,49) процентів річних. Відповідно до п. 1.1.2. Кредитного договору, кінцевим терміном повернення заборгованості за цим Договором, в тому числі заборгованості за Кредитом (далі - Кінцевий термін повернення заборгованості) є 25 червня 2019 року. Кінцевим терміном повернення кредиту вважатиметься також: 1.1.2.1. 30-й (тридцятий) день з дня направлення Кредитором Позичальнику листа повідомлення (вимоги) відповідно до будь-якого з пунктів 4.2.2.2., 4.2.4, 5.1.1. цього Договору. Згідно положень п. 2.9.1. Кредитного договору, повернення Кредиту (основної позичкової заборгованості) та сплата Процентів за користування Кредитом відбувається шляхом повернення/сплати рівними частинами Позичальником Кредитору суми грошових коштів, що включає заборгованість за Кредитом та Процентами (ануїтетні платежі) у розмірі, встановленому Графіком погашення заборгованості, що міститься в Додатку № 2 до цього Договору. У відповідності до положень п. 4.2.4. Кредитного договору, Кредитор має право вимагати дострокового погашення заборгованості Позичальника за цим Договором, включаючи прострочену та строкову/поточну заборгованість Позичальника за Кредитом та/або Процентами, та/або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані Проценти та інші платежі/суми, які підлягають оплаті Позичальником на користь Кредитора за цим договором. Пункт 5.1.1.1. Кредитного договору встановлює, що у випадку вимоги Кредитора про дострокове повернення заборгованості за цим Договором, в тому числі Кредиту, сплати Процентів та інших платежів/сум, які підлягають сплаті Позичальником на користь Кредитора за цим Договором, яка (вимога) може бути надана Кредитором відповідно до положень цього Договору, зокрема в разі відмови Позичальника від зміни умов цього Договору в порядку, передбаченому п. 4.2.2.2. цього Договору, заборгованість кошти стають негайно належними до сплати та мають бути повернені/сплачені та Позичальник зобов`язаний здійснити таке повернення/сплату упродовж 30 (тридцяти) днів з дня надіслання Кредитором на адресу Позичальника відповідного листа-повідомлення (вимоги). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] неналежним чином почав виконувати умови Кредитного договору, зокрема на сплачував щомісячні платежі за користування кредитом. У зв`язку з чим, АТ «Альфа-Банк» направило вимогу про дострокове повернення у повному обсязі кредитних грошей. Так, 23 грудня 2014 року АТ «Альфа-Банк» направило на поштові адреси відповідачів [PERSON] та [PERSON] Вимогу про усунення порушень від 23 грудня 2014 року № 117656-34-дб, зі змісту якої вбачається, що Кредитор вимагає від Позичальника у тридцятиденний строк достроково повернути кредит та сплатити нараховані відсотки за користування кредитом. Станом на 17.12.2014 року загальна сума заборгованості становить 276 667, 55 гривень, з яких за кредитом - 249472, 30 гривень, за відсотками - 21 195, 25 гривень. (Т.1, а.с. 210) Оскільки днем направлення вимоги Кредитором є 25 грудня 2014 року, то у відповідності до положень п. 1.1.2.1. Кредитного договору та ст. 1050 ЦК України, Кредитор в односторонньому порядку на власний розсуд змінив строк виконання основного зобов`язання з 25 червня 2019 року на 24 січня 2015 року. Окрім того, 22.01.2015р. АТ «Альфа-Банк» звернувся з позовом до Суворовського районного суду м.Одеси до відповідач [PERSON] та [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості. (Т.1, а.с. 205-209) У постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, зазначено, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови та строк дії кредитного договору. Однак ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 11.03.2015р. позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] та [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості були залишені без розгляду на підставі заяви представника позивача. Отже суд приходить до висновку, що оскільки позов Банку був залишений без розгляду, то фактично Банк відмовився від свого права на дострокове стягнення заборгованості, а отже між сторонами продовжили діяти умови кредитного договору. З розрахунку заборгованості убачається, що після 11.03.2015р. відповідач [PERSON] частково погашав заборгованість за основним договором та процентами. Судом встановлено, що на час закінчення дії договору, а саме 25 червня 2019 року, заборгованість за основним тілом кредиту складала суму у розмірі 166912 гривень 18 копійок, а по відсотках 25138 гривень 74 копійок. Після 25.06.2019р. відповідачем сплачена сума у розмірі 73000 грн.. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору. В той же час, Позивач наполягає на тому, що позичальник [PERSON] , свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 17.11.2021 року має заборгованість, а саме: сума заборгованості за кредитом -159 974,88 грн.; сума заборгованості за відсотками - 62 291,60 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. З вказаного розрахунку заборгованості убачається, що позивач нараховував проценти після 25.06.2019р. відповідно до п. 1.1. кредитного договору. Суд вважає, що позивач неправомірно нараховував проценти відповідачу після закінченні дії кредитного договору, тобто після 25.06.2019р. що призвело до надмірного розміру заборгованості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), сформульовано правові висновки із спірного питання. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позичальник отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. У позичальника виникає зобов`язання повернути грошові кошти у встановлений строк та сплатити визначені договором проценти за користування кредитом. Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому. Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже, - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, зміст абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому закономабо договором. Якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.35). Компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти необхідно розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже після спливу строку кредитного договору, Банк має можливість пред`явити вимоги до Позичальника на підставі ст. 625 ЦК України, але даних вимог Банк не заявляв. Судом встановлено, що на час закінчення дії договору, а саме 25 червня 2019 року, заборгованість за основним тілом кредиту складала суму у розмірі 166912 гривень 18 копійок, а по відсотках 25138 гривень 74 копійок. Після 25.06.2019р. відповідачем сплачена сума у розмірі 73000 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК України разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Згідно п. 2.12 Кредитного договору, сторони встановлюють наступну черговість погашення заборгованості за цим договором: 1) витрати Кредитора, пов`язані з пред`явленнями вимоги та отримання виконання за цим договором, у тому числі в порядку примусового стягнення, 2) комісії, 3) Прострочені проценти, 4) прострочена заборгованість за Кредитом (основою позичковою заборгованістю, 5) нараховані (поточні/непрострочені) проценти, 6) поточна (непрострочена) заборгованість за кредитом, 7) інша заборгованість. Отже враховуючи розмір заборгованості на 25 червня 2019 року: заборгованість за основним тілом кредиту складала суму у розмірі 166912 гривень 18 копійок, а по відсотках 25138 гривень 74 копійок, та сплату після 25.06.2019р. відповідачем суми у розмірі 73000 грн.., в першу чергу погашається сума процентів (73000-25138,74=47 861,26), тобто залишається сума у розмірі 47 861,26 на погашення основної заборгованості за кредитом (тілом), а тому розмір заборгованості складає суму у розмірі 119 050 гривні 92 копійки, яка підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи, що судом задовольняє частково позовні вимоги АТ «Сенс-Банк», то зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс- Банк» про визнання припиненими зобов`язань за кредитними договорами та стягнення переплати необхідно залишити без задоволення. Судом також встановлено, що 26.06.2012 між ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є AT «Сенс Банк») та поручителем [PERSON] укладено Договір поруки № 30/23- 969/2012-П1 (далі по тексту-Договір поруки). (Т.1, а.с. 14-16) Згідно п. 1.1. Договору поруки, Поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення Позичальником [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором № 30/23-969/2012 від 26.06.2012. Пунктом 7.2. Договору поруки встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та до настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. виконання в повному обсязі (в тому числі дострокове) Позичальником зобов`язання, забезпеченого порукою; 7.2.2 погашення Поручителем у повному обсязі заборгованості Позичальника за Кредитним договором у порядку, в строки та умовах визначених цим Договором 7.2.3. якщо Кредитор на протязі трьох років з дня настання терміну виконання зобов`язань за Кредитним договором не пред`явить вимоги до Поручителя. Також, 26.06.2012 між ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та поручителем [PERSON] укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріально округу Дєордієвою 1.В., реєстровий № 6556, за умовами якого з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором передано в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . (далі по тексту -Договір іпотеки). У зв`язку із укладенням Договору іпотеки в Державний реєстр іпотек 26.06.2012 було внесено запис про іпотеку 12667015 квартири [ADDRESS] , який після відступлення права вимоги АТ «Альфа-Банк» був перенесений в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно під номером 6519997 (спеціальний розділ). Крім того в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 26.06.2012 було внесено запис про обтяження квартири [ADDRESS] . тип запису : заборона на нерухоме майно, номер запису: 12666820. який і досі міститься в архівній складовій Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. [PERSON] вважає, що оскільки закінчився строк договору поруки, то на підставі норм Цивільного кодексу України, то і порука [PERSON] є припиненою, у зв`язку із припиненням основного зобов`язання. Окрім того, додатковими підстави припинення договору є те, що [PERSON] , як основний Позичальник, виконав у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором. Додатковою підставою для припинення поруки є те, що Кредитор у відповідності до п. 7.2.3. Договору поруки не пред`явив вимоги до Поручителя протягом трьох років з дня настання терміну виконання зобов`язань за Кредитним договором. Суд при вирішені спірних взаємовідносин виходить з наступного. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Судом встановлено, що на час укладення договору поруки була чинною редакція ЦК України станом на 13.06.2012. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Судом встановлено, що строк дії кредитного договору сплинув 25 червня 2019 року, а позов до суду Банком подано 08.02.2022р., отже Банк пропустив строки для пред`явлення до поручителя. На підставі викладеного, позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно залишити без задоволення, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс- Банк» про визнання поруки припиненою необхідно задовольнити та визнати, що зобов`язання за договором Поруки №30/23-969/2012-П1 від 26.02.2012р., який був укладений між [PERSON] ( [INFO] , Ідентифікаційний номер [NUMBER] ) та ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» ЄДРПОУ - 23494714) є припиненими щодо поручителя [PERSON] ( [INFO] Ідентифікаційний номер [NUMBER] ). Щодо позовних вимог про визнання іпотекою припиненою. Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У статтею 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У статті 17 Закону України "Про іпотеку" передбачені підстави припинення іпотеки, зокрема: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Колегія суддів Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2022 року по справі № 263/8216/20 (провадження № 61-9100св21) також процитувала висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 26 січня 2022 року в справі № 127/26402/20 (провадження № 61-12159св21) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, (провадження № 14-88цс19), якими зроблено наступний висновок, що: "Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку", пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Однак , судом встановлено, що Позичальник [PERSON] не виконав у повному обсязі умови кредитного договору та за даною справою з нього стягується заборгованість за кредитним договором. Отже на час розгляду справи відсутні підстави для щодо припинення договору іпотеки, який був укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк»), посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Дєордієвою І.В. у реєстрі №6556, а також зняття обмежень за цим договором, а тому такі позовні вимоги необхідно залишити без задоволення. В порядку розподілу судових витрати необхідно стягнути з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 1190 гривень 51 копійку, а також стягнути з Акціонерного товариства «Сенс- Банк» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Outcome: partial