Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , на її користь на підставі рішення Сосницького районного суду від 22.12.2010 року, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. З відзиву вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, свою позицію мотивує тим, що позивач просить суд збільшити розмір аліментів шляхом зміни способу їхнього стягнення. При вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Попри це, позивачем не було долучено на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану відповідача, які необхідні для вирішення питання про зміну розміру аліментів, відповідно до вимог ст. 192 СК України. Позивач не навела у позовній заяві підстав, за наявності яких можуть реально виникнути умови для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів, і не довела наявності таких підстав. Позивач належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Позивач обрала невірний спосіб захисту та фактично не надала суду будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача адвокат Гольонко М.М. позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні за необгрунтованістю,в своїх поясненнях посилаючись на обставини викладені у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача приходить до наступного висновку. Рішенням від 22.12.2010 у справі № 2-363/10 стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісяця починаючи з 23.11.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00022917051 від 22.05.2019 [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . З свідоцтва про шлюб від 14.02.2021 № 157385 [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 04.01.2008 року сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що дитина навчається в на першому курсі Фінансово-правового коледжу за кошти фізичних осіб, стипендію не отримує (а.с.9). [PERSON] проживає з матір`ю (а.с.10). З поданих до відзиву довідки розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 12.02.2024 №46186538/2 вбачається, що сплата аліментів здійснюється з урахуванням індексації. Також, згідно даної довідки, у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів. З поданої відповідачем довідки про доходи від 25.03.2024 вбачається, що він з 22.04.2020 працює в ТОВ «Епіцентр» та його заробітна плата становить 121015,00 грн чистого доходу за останні 6 місяців, а саме з жовтня 2023 по березень 2024, що становить 20169 грн в середньому на місяць. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181\~СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Розмір аліментів,\~визначений рішенням\~суду,\~не вважається\~незмінним.\~Отже,\~у зв`язку\~із значним\~покращенням матеріального\~становища платника\~аліментів один\~із батьків\~дитини може\~подати до\~суду заяву\~про збільшення\~розміру аліментів.\~Значне погіршення\~матеріальногостановища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Частиною першої статті 192\~СК України встановлено,\~що розмір\~аліментів,\~визначений за\~рішенням суду\~або за\~домовленістю між\~батьками,\~може бути\~згодом зменшено\~або збільшено\~за рішенням\~суду за\~позовом платникаабо одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18),\~\~від 11 вересня 2019 року у справі № 662/64/18 (провадження\~\~\~№ 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі № 128/373/18 (провадження № 61-43813св18). Таким чином, суд допускає можливість при вирішенні спору про зміну розміру аліментів, змінювати не тільки сам розмір аліментів, а й спосіб їх стягнення, за наявності для цього відповідних правових підстав. Незважаючи на те, що в позовній заяві [PERSON] просить збільшити розмір аліментів, шляхом зміни їх з твердої грошової суми на частку від доходу, суд надавши позовним вимогам належну інтерпретацію, виходить з того, що змістом позовних вимог є саме зміна розміру аліментів, шляхом зміни способу їх присудження (п.58 Постанови ВП ВС від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц). У постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18 Верховний Суд указав на те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, Верховний Суд притримується позиції, що застосуванню підлягає поряд з ч. 3 ст. 181 СК України, яка передбачає право одержувача аліментів змінити спосіб стягнення аліментів, визначений у рішенні суду, і ч. 1 ст. 192 СК України, що передбачає зміну розміру аліментів та необхідність доведення відповідних обставин зміни. Таким чином, Верховний Суд вказав на необхідність застосування ч. 1 ст. 192 СК України, якщо йдеться про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їхнього стягнення. Відповідно до положень ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звернувшись з вимогою про зміну способу стягнення аліментів, позивач посилалася на те, що зріс прожитковий мінімум, витрати на утримання дитини значно зросли, а тому розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини. Заперечуючи проти доводів позову, відповідач вказує, що позивач не надала суду будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань. З цього приводу суд зазначає, що одержувач аліментів має перевагу в обранні того чи іншого способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням. Зміст ч. 3 ст. 181 СК України дозволяє дійти висновку, що суд повинен просто змінювати спосіб стягнення аліментів і не вправі відмовляти стягувачу з посиланням на ст. 192 СК України, якою передбачені підстави зміни раніше встановленого розміру аліментів, а саме: зміни сімейного стану або матеріального, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Виходячи з наведеного, відсутність доказів покращення матеріального стану відповідача не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки предметом цього позову являється не збільшення розміру аліментів, а зміна способу їх присудження. Окрім цього, суд погоджується з тим, що розмір аліментів визначений рішенням Сосницького районного суду від 22.12.2010 у справі № 2-363/10 у сумі 500 грн є явно недостатнім для забезпечення нормального та гармонійного розвитку дитини, а тому приходить до висновку про доцільність їх присудження у частці від заробітку відповідача з метою дотримання належного матеріального утримання спільної доньки сторін. Зважаючи на те, що діюче законодавство надає позивачці право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності змінювати його, [PERSON] скористалася цим правом, визначивши способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу відповідача. Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та змінити спосіб стягуваних аліментів визначивши їх у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для її належного фізичного, духовного та морального розвитку та сприятиме її гармонійному розвитку. Також, позивачки просить стягувати аліменти починаючи від дати подачі позову, однак негайне виконання рішень даної категорії справ, а саме зміна розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, не передбачено вимогами ст.430 ЦПК України. Судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (75%) в сумі 908,48 грн, на підставі ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Витрати відповідача в сумі 3000 грн на професійну правничу допомогу, розподілу не підлягають, оскільки відповідачем та (або) представником відповідача не надано жодних доказів, визначених ч.3 ст.137 ЦПК України, на підтвердження понесення таких витрат.

Outcome: partial