Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ реальної частки домоволодіння в натурі, що є у спільній частковій власності, та визнання права власності. Свої вимоги мотивує тим, що вона та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками нерухомого майна: житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до правовстановчих документів їй належить 61/100 вказаного житлового будинку, відповідачам [PERSON] - 73/625 , [PERSON] - 391/2500 , [PERSON] - 73/625. Частка в даному домоволодінні належить їй на підставі договору дарування від 27.08.2021. Крім того, їй, [PERSON] на підставі договору дарування від 27.08.2021 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0310 га, кадастровий номер 7110136400:02:067:0167, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Саме на земельній ділянці, яка перебуває в її приватній власності, знаходяться відокремлені приміщення житлового будинку та надвірні споруди, які фактично перебувають у її користуванні. Інші частини житлового будинку та надвірні споруди, які перебувають у фактичному користуванні відповідачів, перебувають за межами цієї земельної ділянки. У її фактичному користуванні знаходяться приміщення та споруди домоволодіння: приміщення з №1-2 по 1-7 житлового будинку літ. «А-1»; приміщення №1-1 прибудови літ. «а»; приміщення № 3-1, 3-2 мансарди літ. «мс»; літня кухня-сарай літ. «Б1»; прибудова літ. «б1»; погріб літ. «Г», огорожа №2; водоколонка № 3; ворота з хвірткою №5; хвіртка № 6; огорожа № 7; огорожа № 9; вимощення II. Крім того, зазначає, що у її фактичному користуванні також знаходиться гараж літ. «Е», який був самовільно побудований колишнім власником 61/100 частини домоволодіння на належній йому земельній ділянці, і який не враховувався при визначенні реальної частки в домоволодінні під час укладення договору дарування 27.08.2021. Даний гараж також повністю розташований на земельній ділянці, яка на даний час належить особисто їй на підставі договору дарування від 27.08.2021 і ніяким чином не порушує прав інших співвласників будинку. Відповідно інформації КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» станом на 29.08.2022 вартість об`єктів домоволодіння, що перебувають в її фактичному користуванні, без урахування гаражу літ «Е», становить 202204 грн., що становить 61/100 від загальної вартості домоволодіння 331331 грн. Вартість самовільно побудованого гаража літ «Е» становить 21794 грн., виходячи з чого загальна вартість всіх існуючих об`єктів домоволодіння, що перебувають в її фактичному користуванні, становить 223998 грн., що становить 63/100 від загальної вартості домоволодіння 353125 грн. Внаслідок здійснення будівництва надвірних споруд розмір ідеальних та реальних часток на даний час не співпадають і реальний розмір частки вартістю 223998 грн., яка перебуває у її користуванні і може бути виділена в натурі, з урахуванням гаражу літ. «Е», становить 63/100 відповідно висновку КП «ЧОБТІ» від 22.09.2022. Будь-які претензії до неї з боку відповідачів щодо користування вищевказаними приміщеннями житлового будинку та надвірними спорудами відсутні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] житловим будинком не користуються і участі в його утриманні не приймають, внаслідок чого частина будинку та надвірні споруди, які розташовані за межами моєї земельної ділянки, перебувають у занедбаному стані. Перебування домоволодіння в спільній частковій власності на даний час перешкоджає їй у повноцінному користуванні ним, внаслідок неможливості укладення нею окремих договорів щодо надання комунальних послуг без реального виділення належної їй частки та визначення для неї окремої адреси. До того ж, її пропозиція відповідачам про добровільний виділ її частки зі спільного майна залишилась без реагування з їхнього боку, внаслідок чого вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх майнових прав. Таким чином, на підставі викладеного просить виділити їй, [PERSON] , в натурі в окрему інвентарну одиницю частину житлового будинку літ «А-1» у складі приміщень з №1-2 по 1-7, приміщення №1-1 прибудови літ. «а», приміщення № 3-1, 3-2 мансарди літ. «мс», літню кухню-сарай літ. «Б1», прибудову літ. «б1», погріб літ. «Г», гараж літ. «Е», огорожу № 2, водоколонку № 4, ворота з хвірткою № 5, хвіртку № 6, огорожу № 7, огорожу № 9, вимощення II, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею, [PERSON] право власності на частину житлового будинку літ «А-1» у складі приміщень з №1-2 по 1-7, приміщення №1-1 прибудови літ. «а», приміщення №3-1, 3-2 мансарди літ. «мс», літню кухню-сарай літ. «Б1», прибудову літ. «61», погріб літ. «Г», гараж літ. «Е», огорожу №2, водоколонку №4, ворота з хвірткою №5, хвіртку №6, огорожу №7, огорожу №9, вимощення II, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Припинити право спільної часткової власності на 61/100 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що зареєстроване за [PERSON] . Судові витрати залишає за собою. Ухвалою суду від 30.06.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні по суті. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 18.12.2023 задоволено клопотання представника позивача адвоката Іоненка В.П. про заміну відповідача [PERSON] , у зв`язку із його смертю, на належного відповідача [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача адвокат Іоненко В.П. уточнив позовні вимоги, а саме просив виключити вимоги щодо виділення в натурі та визнання права власності щодо самовільно збудованого гаража літ. «Е», в іншій частині позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити на підставі доводів, викладених у позовній заяві та письмових доказів, наявних у матеріалах справи. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомили, відзив на позов не подали. Справу вирішено розглядати за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідачів, повідомлених у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, які не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову, а представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). На підставі ст.ст. 81,82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК). Згідно пояснень представника позивача, [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової приватної власності належить житлового будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] у відповідних частках: [PERSON] - 61/100 вказаного житлового будинку, [PERSON] - 73/625, [PERSON] - 391/2500, [PERSON] - 73/625. Так, відповідно до Договору дарування частини житлового будинку від 27.08.2021 [PERSON] передав безоплатно, а [PERSON] прийняла у власність як дарунок 61/100 частку у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відчужувана частина житлового будинку розташована на земельній ділянці площею 0,0310 га, кадастровий номер 7110136400:02:067:0167, яка належить на праві власності Дарувальнику та відчужується одночасно за окремим договором дарування Обдаровуваній. За планом земельної ділянки розташований житловий будинок з прибудовами та мансардою зазначений за планом земельної ділянки літерою А-І, а, а1, мс, житловою площею 83,5 кв. м, загальною площею 176,1 кв. м. Крім будинку, на земельній ділянці розміщені господарські будівлі та споруди: літня кухня сарай з прибудовами Б, б, б1, вбиральня - В, погріб Г, погріб Г1, сарай Д, вбиральня Ж, огорожа - № 2, 5-9, водоколонки - № 3,4, вимощення ІІ. Разом з тим, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 272181610 від 27.08.2021 підтверджено, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 61/100 частина житлового будинку з прибудовами за адресою: [ADDRESS] . Відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: Житловий будинок з прибудовами та мансардою А-І, а, а1, мс, літня кухня сарай з прибудовами Б, б, б1, вбиральня - В, погріб Г, погріб Г1, сарай Д, вбиральня Ж, огорожа - № 2, 5-9, водоколонки - № 3,4, вимощення ІІ. Крім того вбачається, що на підставі договору дарування від 27.08.2021 [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0310 га, кадастровий номер 7110136400:02:067:0167, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 272183153 від 27.08.2021. За зверненням [PERSON] КП «ЧООБТІ» 22.09.2022 виготовлено висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, згідно якого реальна частка (63/100), що виділяється [PERSON] складається із: 50% житлового будинку літ. А-1 (прим. № 1-2 по 1-7), прибудови літ. «а» (прим. № 1-1), мансарди літ. «мс» (приміщення № 3-1, 3-2), літньої кухні-сарай літ. «Б1», прибудови літ. «б1», погріб літ. «Г», гараж літ. «Е», огорожа № 2, водоколонка № 4, ворота з хвірткою № 5, хвіртку № 6, огорожа № 7, огорожа № 9, вимощення ІІ. Інвентаризаційна вартість становить 223998,00 грн. При цьому зазначено, що до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна включено гараж літ. «Е», що побудований до 05.08.1992. Розрахунок часток виконано за заявою [PERSON] без заяви інших співвласників. За технічними показниками 63/100 частина об`єкта є відокремлена і може бути виділена в натурі. Наданий висновок носить інформаційний характер. Суд звертає увагу, що під час розгляду справи представником позивача з числа позовних вимог було виключено вимогу про виділ в натурі та визнання права власності щодо гаража літ. «Е». Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 10.08.2022 [PERSON] на адресу співвласників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було направлено повідомлення-пропозицію, у якому вказує, що відповідно до умов діючого законодавства (ст.. 364, 319, 361 ЦК України) вона прийняла рішення про виділ у натурі частини домоволодіння у розмірі 61/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно умов ст.. 364 ЦК України пропонує іншим співвласникам [PERSON] (73/625), [PERSON] (391/2500), [PERSON] (73/625)укласти договір про виділ у натурі її частки з нерухомого спільного майна та нотаріально його посвідчити. Однак вказане повідомлення було залишене співвласниками без реагування. Крім того, судом встановлено, що один із співвласників вказаного домоволодіння [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.11.2021. Після його смерті за заявами спадкоємців, приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. 11.01.2022 було заведено спадкову справу 2/2022, згідно якої дружина померлого [PERSON] - [PERSON] відмовилась від належної їй частини спадкового майна на користь сина [PERSON] . Відомості про видачі свідоцтва про право на спадщину на час ухвалення даного рішення у матеріалах справи відсутні. Як зазначалося вище, ухвалою суду [PERSON] було визначено належним співвідповідачем шляхом заміни після смерті його батька [PERSON] . Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20) зроблено висновок про те, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016р. у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Аналіз зазначених норм закону свідчить, що визначальною передумовою здійснення виділу в натурі майна спільної власності є наявність технічної можливості здійснити поділ об`єкта спільної власності та згода співвласників такого майна. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом та враховується, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до ст. 364 ЦК право спільної часткової власності припиняється; при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010р. № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них. Крім того, відповідно до п.п.7, 8 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» від 04 жовтня 1991 року №7 в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Слід зазначити, що встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в користування, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що відповідачі не надали своїх заперечень по суті спору та не скористалися правом на надання відзиву, суд дійшов висновку про можливість задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved