Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього, на підставі судового наказу по цивільній справі №185/4542/23, на користь [PERSON] , на утримання дитини [PERSON] , з частини всіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку; зменшити розмірі аліментів, що стягуються з нього, на підставі рішення суду по справі №236/3684/17 на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] , з частини всіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при винесенні судового наказу судом не взято до уваги, які визначені вимогами ст.182 СК України, що передбачають зменшення розміру аліментів, вважає, що діти повинні отримувати однакових дохід, проживає разом з батьками-пенсіонерами, офіційно не працевлаштований, постійно знаходиться у пошуках роботи, має тимчасові підробітки, наразі обставини змінилися таким чином, що не він не в змозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у визначеному розмірі. 16.11.2023 року відповідачем [PERSON] поданий відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки жодних доказів про те, що у позивача погіршилося (змінилося) його матеріальне становище суду не надано. Посилання позивача на той факт, що він мешкає з батьками пенсіонерами підтверджує, що він ніде не працює і фактично знаходиться на їх утриманні, вона є інвалідом третьої групи, має онкологічне захворювання, витрачає багато грошей на лікування, її матеріальне становище погіршилося і вона не має у повній мірі матеріально підтримувати спільного сина. 08.12.2023 року надійшла відповідь на відзив на позовну заяву із зазначенням, що при першій можливості позивач сплачує аліменти, навіть у більшій сумі ніж стягнуто судом. Ухвалою суду від 15.01.2024 року по справі проведено підготовче судове засідання та призначено справу до суду розгляду. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала у задоволенні позовних вимог пояснивши, що відповідач працездатний та здоровий, позивач та відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідач причин неявки не повідомила, відзиву або клопотань з процесуальних питань суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . За судовим наказом по справі №185/4542/23 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 березня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 24.01.2018 року по справі №236/3684/17 ухвалено зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01.11.2012, з 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/4 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Згідно зазначеного рішення позивач [PERSON] на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01.11.2012 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.10.2012, до її повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В рішенні суду зазначено, що його сімейний стан змінився. Позивач [PERSON] перебуває в цивільному шлюбі з [PERSON] . Від сумісного життя має неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , та має батьків пенсійного віку. Батько [PERSON] , 1943 року народження, та мати [PERSON] , 1948 року народження, які хворіють на тяжкі захворювання. Згідно виписки з історії хвороби №86910 ДУ Інституту медичної радіології та онкології ім.С.П.Григор`єва НАМНУ» [PERSON] знаходилась на лікуванні в період з 08.05.2023 року по 15.05.2023 рік та згідно копії пенсійного посвідчення має інвалідність. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першої\~статті 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ратифікованої\~Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991\~Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1,2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись із вказаним позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження погіршення його майнового стану та того, що з моменту ухвалення судового наказу по справі №185/4542/23 та по рішення по справі №236/3684/17 його майновий стан не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному розмірі, так, зокрема, наявність батьків-пенсіонерів врахована в рішенні суду від 24.01.2018 року. Щодо зміни сімейного стану - останнє також враховано в рішенні суду від 24.01.2018 року, зокрема стягуваний розмір аліментів за рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 01.11.2012 року зменшений, саме на підставі зміни майнового стану наявності батьків пенсіонерів, та зміни сімейного стану, народження дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином, з 24.01.2018 року жодних нових обставин зміни майнового або сімейного стану позивачем не зазначено та не доведено. Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2021 року у справі N 715/2073/20 (провадження N 61-1031св21) зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Доказів про свій матеріальний стан, відсутність доходу чи зменшення заробітку позивач не надав, як і доказів того, що він несе додаткові витрати на лікування чи оздоровлення. Крім того, позивачем не надано доказів відсутності у нього нерухомого чи рухомого майна, а також не отримання ним державної та соціальної допомоги, довідки з податкової про доходи тощо. В матеріалах справи відсутні докази фінансового становища позивача з моменту стягнення аліментів, а відтак суд не може перевірити чи дійсно відбулося погіршення фінансового становища позивача. Інших належних та допустимих доказів зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я, позивачем суду надано не було. Натомість, позивач, який не є непрацездатним, зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел доходів для забезпечення гідних умов проживання і розвитку власних дітей. Враховуючи викладене, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану, врахована в рішенні суду від 24.01.2018 року, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у їх задоволенні. При цьому суд вважає, що найвищі інтереси дитини є пріоритетними як для суду, так і для батьків, оскільки дитина в силу свого віку не може самостійно захищати свої інтереси та вказаний обов`язок покладається не лише на батьків, а й на державу також. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed