Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

16.10.2023 року ФОП [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій з посиланням на ст.ст. 12, 22, 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», просить суд стягнути з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] 5 684 грн. 20 коп. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судовий збір в сумі 1073,60 грн. та судові витрати понесені фізичною особою - підприємцем [PERSON] у сумі 3000 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову позивач вказав, що 17.09.2018\~року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АМ/5428217, забезпечений транспортний засіб «Hyundai i10» д.н.з. [NUMBER] . Позивач зазначає, що 24.10.2018 року, о 08:17 год. в м. Одесі по вул. Б. Хмельницького, мала місце ДТП, за участю транспортного засобу «Hyundai i10», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Toyota Prius» д/н [NUMBER] . Внаслідок даного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Toyota Prius» д/н [NUMBER] з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність, як водія автомобіля «Hyundai i10», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.», згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме поліс № АМ/5428217. Як зазначає позивачка винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано [PERSON] , яка керувала автомобілем «Hyundai i10», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується постановою Малиновського районного суду міста Одеси № 521/18433/18 від 26.11.2018 року. Позивач вказує на те, що відповідно до страхового акту № 18.59.5428217-2883 від 02.08.2019 року та умов Договору страхування № АМ/5428217, розмір страхового відшкодування склав 5684,20 грн., яке ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» було сплачено власнику «Toyota Prius» д/н [NUMBER] на проведення відновлювального ремонту згідно платіжного доручення № 9402 від 30.09.2019 р. Отже, на підставі вищезазначеного, у зв`язку з тим що відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, то ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» має право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] на суму 5684,20 грн. Крім того, як вказує позивач, 01 грудня 2021 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» укладено Договір № 1/Т про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» перейшло до Фізичної особи-підприємця [PERSON] , а тому відбулося процесуальне правонаступництво у зв`язку із зміною кредитора у зобов`язанні, а саме зміни Первісного Кредитора - ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» на нового кредитора - правонаступника - фізичної особи-підприємця [PERSON] . Представник ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору, із претензією про відшкодування збитків, але відповідач відмовився виконувати вимоги претензії, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду в спрощеному позовному провадженні та відкрито провадження у справі. Представник позивача - адвокат Капля А.С. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву якою просила розглядати справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву, та зазначила, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі та вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що їй не відомо про відступлення права вимоги та пропущений строк позовної давності. Також просила суд застосувати строк позовної давності передбачений ст.257 ЦПК України та просить його рахувати з моменту скоєння адміністративного правопорушення, тобто з 24.10.2018р. Окрім цього, у цій же заяві вказує на те, що страхова компанія в даний час ліквідована і її права були викуплені позивачем після закінчення терміну на пред`явлення регресних вимог. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зважаючи на те, що позивач доводить розмір завданої шкоди, суд приходить до висновку, що саме позивачем не подано до суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження розміру завданої шкоди. Згідно з ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом , використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Так матеріалами справи встановлено що, 17.09.2018\~року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АМ/5428217, забезпечений транспортний засіб «Hyundai i10» д.н.з. [NUMBER] . 24.10.2018 року, о 08:17 год. в м. Одесі по вул. Б. Хмельницького, мала місце ДТП, за участю транспортного засобу «Hyundai i10», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Toyota Prius» д/н [NUMBER] . Внаслідок даного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Toyota Prius» д/н [NUMBER] з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність, як водія автомобіля «Hyundai i10», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.», згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме поліс № АМ/5428217. Постановою Малиновського районного суду міста Одеси № 521/18433/18 від 26.11.2018 року ст. 124 КУпАП, визнано [PERSON] , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.\~124\~КУпАП, яка керувала автомобілем «Hyundai i10», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до вимог\~ст. 82 ч. 4 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі»\~роз`яснено, що відповідно до частини четвертої\~статті 61 ЦПК\~при розгляді\~справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до страхового акту № 18.59.5428217-2883 від 02.08.2019 року та умов Договору страхування № АМ/5428217, розмір страхового відшкодування склав 5684,20 грн., яке ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» було сплачено власнику «Toyota Prius» д/н [NUMBER] , на проведення відновлювального ремонту згідно платіжного доручення № 9402 від 30.09.2019 р. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-ІУ у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати. Страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, на підставі вищезазначеного, у зв`язку з тим що відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, то ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» має право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] на суму 5684,20 грн. 01 грудня 2021 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» укладено Договір № 1/Т про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» перейшло до Фізичної особи-підприємця [PERSON] , а тому відбулося процесуальне правонаступництво у зв`язку із зміною кредитора у зобов`язанні, а саме зміни Первісного Кредитора - ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» на нового кредитора - правонаступника - фізичної особи-підприємця [PERSON] . Представник ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору, із претензією про відшкодування збитків, але відповідач відмовився виконувати вимоги претензії. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 20.01.16р. по справі № 6-2808цс15 надано роз`яснення стосовно того, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених\~статтею 1194 ЦК\~У країни. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду яка висловлена в постанові від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц: Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття З\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно\~ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування заподіяної шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок \~передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) у відповідності до вимог ч.1 п.1 ст.512 ЦК України. Ст. 516 ч.1 ЦК України передбачає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Вимогами ч.1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.5, ч.1ст. 6, ч.1 ст. 22, даного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог ст.38.1.1. в) Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Як вбачається з досліджених матеріалів справи, ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» в межах укладеного Договору за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5428217, відповідно до поданої власником пошкодженого автомобіля заяви, було проведено відшкодування шкоди у вигляді витрат в розмірі 5684,20 грн. Даний факт підтверджується платіжним дорученням № 9402 від 30.09.2019 р. Враховуючи зміст постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2018, ту обставину, що відповідач залишила місце пригоди, позивач ФОП [PERSON] , в результаті правонаступництва, має право на отримання регресної виплати. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідачем жодними доказами не спростовано обставин, які містяться у матеріалах справи. Крім цього відповідачу під час розгляду справи було роз`яснено право на звернення з відповідними клопотаннями щодо проведення відповідних експертних досліджень, однак своїм правом відповідач не скористалась. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі зазначеного, суд вважає, що із відповідача [PERSON] підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 5684,20 грн. Щодо строку позовної давності, слід зазначити наступне. У\~Цивільному кодексі\~визначено два види строків позовної давності: загальний і спеціальний (ст.ст.\~257,\~258 ЦК). Відповідно до ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до вимог ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022\~в Україні з 24.02.2022 введений воєнний стан строком на 30 діб, який надалі продовжувався указами Президента України та триває досі. Згідно із законом від 15.03.2022 №2120-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення»\~ЦК\~України доповнено п.19, яким у\~період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені\~статтями 257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, позовна давність для пред`явлення позовних вимог по даній справі станом на 16.10.2023 (на момент подання позову) не сплила, її перебіг продовжується на строк дії воєнного, надзвичайного стану. Таким чином, суд повністю погоджується із доводами позивача щодо наявності підстав для стягнення суми в порядку регресу, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у своїй заяві про застосування строку позовної давності, вказувала на пропуск строку позивачем для звернення до суду із позовом про стягнення з неї, як винуватця ДТП, шкоди, завданої внаслідок цієї ДТП, що є підставою для відмови у позові. Проте, як встановлено судом, ці твердження відповідача є помилковими. Відтак, відсутні підстави для застосування позовної давності. Щодо відшкодування понесених судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно вимог\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Частиною 1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. В\~ст. 137 ЦПК України\~зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу,пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду,збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved