Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

05 березня 2024 року [PERSON] подав в суд заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, зазначивши заінтересованою особою\~Лівинецьку сільську раду. В обґрунтування\~поданої заяви\~зазначає,\~що звернувся до нотаріальної контори у смт. Кельменці із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась на території Лівинецької сільської ради. До складу спадкового майна спадкодавця входить земельна ділянка розташована на території Лівинецької сільської ради. Заявник зазначив, що під час його звернення до нотаріальної контори для оформлення спадщини нотаріус порекомендував йому звернутись до суду, оскільки при видачі державного акту на право власності на земельну ділянку було допущено описку при написанні по-батькові померлої матері заявника, а саме, замість [PERSON] , було написано [PERSON] . Така помилка не дозволяє заявнику закінчити оформлення документів та прийняти спадщину, так як нотаріус не може оформити право на спадщину, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який підтверджує склад спадкового майна. Відтак, заявник просить встановити факт належності матері [PERSON] , померлій [INFO] , державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №186112 від 21 березня 2005 року, площею 5,24 га розташованої на території Лівинецької сільської ради, виданого на підставі розпорядження Кельменецької районної державної адміністрації від 1.03.2005 року за №56. Ухвалою суду від 06.03.2024р. відкрито окреме провадження та призначено засідання на 19 березня 2024 року о 12 год. 30 хв., яке відкладено на 02 квітня 2024 року о 11 год. 30 хв. Заявник [PERSON] та представник Лівинецької сільської ради в судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи належним чином, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, заявник [PERSON] та його представник адвокат Руснак В.В. подали заяви, у яких просили розгляд справи провести без їх участі, вимоги викладені в заяві підтримували в повному обсязі. Секретар Лівинецької сільської\~ради Алла Соцька подала заяву про розгляд справи без участі їх представника, не заперечує проти задоволення заяви. Донька сестри [PERSON] [PERSON] , яка діє за довіреністю подала заяву про розгляд справи за її відсутності та [PERSON] , не заперечує проти задоволення позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, беручи до уваги заяви учасників справи, суд дійшов висновку про проведення судового засідання у їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані заявником докази, судом встановлено, що\~ [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Кельменецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Зі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №186112, вбачається, що воно видано на ім`я [PERSON] , яка мешкає у с.Михайлівка, та останній передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,24 га. за розпорядженням Кельменецької районної державної адміністрації від 01.03.2005 року за №56. Проаналізувавши матеріали справи та наявні у ній документи, суд дійшов висновку, що дійсно є розбіжності в написанні по-батькові спадкодавиці у правовстановлюючому документі (державному акті на землю серії ЯБ №186112) та в свідоцтві про смерть: - в державному акті на право власності на земельну ділянку зазначено по-батькові власника « [PERSON] »; - в свідоцтві про смерть зазначено по-батькові померлої « [PERSON] ». Згідно наявного в матеріалах справи заповіту, посвідченого 06 березня 2001 року [PERSON] секретарем виконкому Лівинецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області, зареєстрований за №50, [PERSON] , яка мешкає в с.Михайлівка Кельменецького району Чернівецької області, на випадок її смерті заповіла все майно [PERSON] . Відповідно до довідки Лівинецької сільської ради №02-01-16/60 від 27.02.2024 року вбачається, що гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вказали, що [PERSON] та [PERSON] , одна і та ж особа, іншої особи з таким ПІБ по с. Михайлівка не значилось і не значиться. Також, заявник надав на підтвердження вищезазначених обставин копію трудової книжки матері, видану на ім`я [PERSON] . З огляду на зазначене вбачається, що особа спадкодавиця зазначена в заповіті, посвідченому 06 березня 2001 року [PERSON] секретарем виконкому Лівинецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області, особа власника земельної ділянки, зазначена в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №186112, та гр. [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , є одна й та ж особа. Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник просить встановити факт належності правовстановлюючих документів померлій [PERSON] , оскільки зазначена обставина перешкоджає заявнику можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом стосовно земельної ділянки, яку йому заповіла померла та відповідно вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку чим останній вимушений звернутися до суду. На виконання ухвали Новодністровського міського суду приватний нотаріус Лакуста Віктор Іванович надіслав до суду копію спадкової справи №37/2024 [PERSON] , яка померла [INFO] . Як вбачається з копії спадкової справи, [PERSON] звертався до нотаріуса з приводу приймання спадщини за заповітом. Крім [PERSON] , спадкоємцем за законом є [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»). Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до пп. 5.1 п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 року № 296/5 при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту. Перевірити його реєстрацію у спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у його прийомі. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному\~конкретному випадку,\~виключним способом\~захисту права\~заявника є\~звернення до\~суду із\~заявою в\~порядку окремого\~провадження про\~встановлення факту,\~що має\~юридичне значення,\~а саме\~факт належності державного\~акта на\~право власності\~на земельну ділянку серія ЯБ №186112 від 21 березня 2005 року, площею 5,24 га розташованої на території Лівинецької сільської ради, виданого на підставі розпорядження Кельменецької районної державної адміністрації від 01.03.2005 року за №56 [PERSON] , померлій [INFO] . Як вбачається з викладеного, згідно з законом встановлення вказаних фактів породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаних документів дає змогу заявнику [PERSON] оформити право на спадкування, яке він не може отримати у зв`язку з помилкою, яка виникла при видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку. Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved