Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно договору оренди землі № б/н від 01.10.2019 року орендодавець [PERSON] надав земельну ділянку площею 5.2550 га, кадастровий номер 1221087000:01:047:0302 в оренду її чоловіку фізичній особі - підприємцю [PERSON] на 49 років. За життя спадкодавцем, [PERSON] на ім'я позивача був складений заповіт, посвідчений [PERSON] , приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, за реєстровим номером № 840, згідно якого спадкодавець на випадок своє смерті заповів земельну ділянку площею 5.2550 га., кадастровий номер 1221087000:01:047:0302, розташовану на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області позивачеві, [PERSON] . Лише в лютому 2021 року позивачу стало відомо, що [PERSON] помер. З метою вирішення питань щодо подальшої оренди вказаної земельної ділянки площею 5.255 га. та встановлення можливих спадкоємців, позивач звернулась до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області. 03.02.2021 року позивач звернулася до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, постановою державного нотаріуса Першої Кам'янської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 03.02.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини. Крім того нотаріусом також вказано на те, що виявлені розбіжності у заповіті, посвідченому 10.07.2018 року [PERSON] , приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу, зареєстрованому в реєстрі за № 840, в якому прізвище заповідача вказане « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть серія [NUMBER] , виданого 12.06.2020 року виконавчим комітетом Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області прізвище померлого вказане « [PERSON] ». 23.02.2021 року позивач звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 року було частково задоволені її позовні вимоги та було надано додатковий строк на прийняття спадщини. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.02.2022 р було скасовано рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 року та ухвалено речення про відмову в позові. Такої ж позиції дійшов і Верховний суд від 07.03.2023 року. У зв`язку з тим, що спадкоємцем за законом є [PERSON] , як дружина померлого [PERSON] , то вона може успадкувати земельну ділянку. Тому позивач звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за нових обставин, а саме з залученням належного відповідача. Звертає увагу суду, що вона пропустила даний строк для подання відповідної заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки не знала про смерть спадкодавця. Тому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом померлого [INFO] [PERSON] тривалістю в два місяці з моменту набрання чинності рішенням суду. Справа передана до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, як найбільш територіально наближеного. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03.05.2023 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.05.2023 року відмовлено позивачу про відвід судді. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.06.2023 року задоволені клопотання представника позивача про повернення надміру сплаченого судового збору. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28.06.2023 року продовжено строк підготовчого засідання. 11.07.2023 року відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позову за відсутності поважних причин його пропуску (т. 1 а.с. 112-135. 17.07.2023 року позивачем надано відповідь на відзив, зокрема, вона зазначила, що її чоловіка та спадкодавця пов'язували лише ділові відносини, часто брав гроші у великих розмірах за свій пай наперед, що підтверджується відповідними розписками. На момент смерті померлого вона тимчасово проживала (1,5 місяця) в м. Києві у своєї доньки [PERSON] . Оскільки треба було допомагати з ремонтними роботами в її квартирі, про що остання може підтвердити. Про смерть [PERSON] чоловік її не повідомив. Тому вона фактично не знала ні коли спадкодавець помер, а ні коли його похоронили (т. 1 а.с. 138-211). Ухвалою Вільногірського міського суд Дніпропетровської області від 18.07.2023 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та справа призначена до судового розгляду. Судом задоволені заяви сторін про допит свідків. Також за клопотаннями представників сторін витребувана та отримана копія спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] № 142/2020. Витребувана та отримана інформація щодо реєстрації змін прізвища [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Судом розглянуті усі заявлені клопотання. В судовому засіданні представник позивача адвокат Погрібняк О.М. (в режимі відеоконференції) позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Посилався, зокрема, на те, що спадкодавець не є «майном» чи «активом» спадкоємців, яким вони по аналогії із дією принципу «власність зобов`язує» мають цікавитись життям спадкодавця так само як і станом власного майна (активів). Позивач не знала про смерть спадкодавця, а тому пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Шульга Г.Ю. позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Пояснила, що позивач не знала про смерть спадкодавця, а також про те, що на її ім`я складено заповіт вона дізналась від [PERSON] , яка надала щодо цього письмові пояснення суду, які суд може оцінити, як письмовий доказ. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Кисельова В.І. проти задоволення позову заперечувала, наполягала на тому, що поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у позивача не було, відповідні докази відсутні. Від Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області надходили заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши представників позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (т. 2 а.с. 5 зв). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб дружиною [PERSON] є [PERSON] (т. 2 а.с. 7). За життя [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка кадастровий номер 1221087000:01:047:0302 площею 5,2550 га (т. 1 а.с. 7) Відповідно до копії договору оренди землі № б/н від 01.10.2019 року орендодавець [PERSON] надав земельну ділянку площею 5.2550 га. кадастровий номер 1221087000:01:047:0302 в оренду фізичній особі - підприємцю [PERSON] на 49 років (т. 1 а.с. 120, 121). Відповідно до копії заповіту від 10.07.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашовою Г.В. за реєстровим номером № 840, та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, спадкодавець [PERSON] , який народився [INFO] в с. Мишурін Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, податковий номер - 2645110193) на випадок своє смерті заповів земельну ділянку площею 5.2550 га., кадастровий номер 1221087000:01:047:0302, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області позивачеві, [PERSON] (т. 1 а.с. 8, 9). Відповідно до копії постанови від 03.02.2021 року державного нотаріуса Першої Кам'янської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини. Крім того нотаріусом також вказано на те, що виявлені розбіжності у заповіті, посвідченому 10.07.2018 року [PERSON] , приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу, зареєстрованому в реєстрі за № 840, в якому прізвище заповідача вказане « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть серія [NUMBER] , виданого 12.06.2020 року виконавчим комітетом Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області прізвище померлого вказане « [PERSON] » (т. 1 а.с. 16). На виконання ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетрвоської області Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надало інформацію, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Мишурин Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, документований паспортом громадянина України у вигляді ID-картки № [NUMBER] , виданий 27.08.2018, орган видачі - 1243 (Верхньодніпровський відділ ГУ ДМС у Дніпропетровській області), термін дії до 27.08.2028 (заява від 21.08.2018 року) у зв`язку зі зміною прізвища з « [PERSON] » на підставі паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого 20.02.2012 Верхньодніпровським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Документування [PERSON] паспортом громадянина України серії [NUMBER] здійснювалось, у зв`язку з непридатністю для використання паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 09.09.1997 Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області (т. 2 а.с. 142). Допитана в судовому засіданні в якості свідка в режимі відеоконференції з іншим судом, [PERSON] пояснила, що є дочкою [PERSON] , у 2020 році між її батьками були погані відносини і більшу частину літа її мати перебувала у м. Києві, з квітня, травня по вересень, вони разом зі свідком робили ремонт в квартирі, батьки могли тижнями не зв`язуватись. Її мати почала повертатись з Києва наприкінці листопада у с. Мишурін Ріг. Щодо обставин цієї справи, то свідку відомо, що помер один з пайщиків, її мати звернулась до нотаріуса і дізналась, що на неї складено заповіт. Пройшло багато часу і вона звернулась до суду. З померлим її мати була знайома, як з односільчанином, вони жили не поряд, давно співпрацювали, оброблялись земельні ділянки, кожен рік виплачувались гроші, а потім померлий двічі брав великі суми під оренду. Свідок [PERSON] пояснив, що був знайомий із померлим [PERSON] з 2018 року, познайомився через свого родича, оскільки хотів займатись сільським господарством. Свідок запропонував свою участь на фінансовій основі, однак [PERSON] попередив, що у нього є 5 паїв, кожен приблизно по 5 га., які знаходяться в оренді. Свідок надав [PERSON] гроші на семена. Вони співпрацювали і з ним завжди розраховували. Про смерть [PERSON] він дізнався від його дружини по телефону у червні 2020 року. Він був присутній на похоронах і зі слів селян йому стало відомо, що на похоронах присутня та особа в оренді у якої перебувають земельні ділянки померлого. [PERSON] свідок не бачив і з нею особисто не знайомий. [PERSON] клопотання про допит якої в якості свідка було задоволено судом, в судові засідання не з'явилась, натомість надала суду письмові пояснення про відомі їй обставини справи (т. 2 а.с. 218-220). У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. У постановах від 11 листопада 2020 по справі № 750/262/20, від 13 грудня 2018 року по справі № 459/295/16-ц, від 11 липня 2018 по справі № 381/4482/16-ц, від 01 червня 2022 справа № 148/1805/20, від 12 квітня 2021 справа № 589/1863/13-ц, від 21 квітня 2022 справа № 296/12109/18 Верховний Суд вказав, що за відсутності у спадкоємця перешкод для подання заяви, якщо він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. До відповідного висновку приходив і Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 по справі № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року по справі № 6-85цс12. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Згідно роз'яснень, які надані Верховним Судом України в абзаці 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Слід зазначити, що обов'язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця, який пропустив цей строк. Як вказано у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2023 у справі № 638/16540/20, провадження № 61-6761св22, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такі висновки також містяться у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 у справі № 6-1215цс16 та у постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 у справі № 198/476/16-ц, від 06 червня 2018 у справі № 592/9058/17-ц. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. А в даному випадку єдиною підставою позову на яку звертає увагу суду [PERSON] є те, що вона не знала про факт смерті спадкодавця. Самостійно змінювати підстави позову суд не має права. Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20. Враховуючи зазначену позивачем причину пропуску строку для прийняття спадщини, суд вважає, що необізнаність позивача про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини в розумінні закону, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що у позивача є поважні причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій. Суд приймає до порушення позивачем встановленої законом процедури прийняття спадщини, а саме, подачі заяви про прийняття спадщини з порушенням шестимісячного строку і відсутності у позивача поважних причин для його пропуску і вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Судові витрати віднести на рахунок позивача в зв'язку із відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed