Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з нерухомого майна. В позовній заяві позивач посилається на те, що Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27.02.2002 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено (цивільна справа № 2-11-1/04). Заборонено (накладено арешт) вчиняти будь-які дії, щодо квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Святошинського районного суду міста Києва у справі №2-11-2/04 від 13.05.20004 року позовну заяву [PERSON] було задоволено та стягнення з [PERSON] борг у сумі 4796,37 гривень. До сьогоднішнього часу відповідач не звертався з виконавчим листом до виконавчої служби про стягнення боргу з позивача. Тобто на даний час в виконавчої служби відсутнє виконавче провадження про стягнення з позивача суми за рішенням суду. В липні 2023 року позивач звернувся до Державного реєстратора для здійснення реєстраційних дій відносно квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак, 18.09.2023 року за № 69329006 державним реєстратором було видано рішення про відмову в провадженні реєстраційних дій з посиланням на те, що не подані документи щодо припинення обтяження передбачений ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Позивач вважає, що дана ухвала суду порушує його права як власника, оскільки позбавлений можливості вільно розпоряджатися ним. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду. У судове засідання позивач не з`явися, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Просив задовольнити позовні вимого в повному обсязі з викладених обставин у позові. Відповідач у судове засідання не з`явися надавши до суду заяву про визнання позову в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. Третя особа у судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.02.2002 року (цивільна справа № 2-11-1/04) заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Заборонено (накладено арешт) вчиняти будь-які дії, щодо квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 травня 2004 року (справа № 2-11-1/04) позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди, задоволено частково (а.с. 46). Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 347870413 від 25.09.2023 року, квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] - власник [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно від 18 вересня 2023 року № 69329066 про відмову в проведенні реєстраційних дій на підставі, що заявником не подано документ щодо припинення обтяження передбачений ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с. 14). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно приписів ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до висновку Верховного суду України викладеного у справі №6-26цс 13 від 15 травня 2013 року вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Позивач має намір реалізувати свої права, проте через наявність арешту позбавлений такої можливості у зв`язку з накладенням арешту на майно. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Також суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у Постанові КЦС ВС від 12.10.2022 № 203/3435/21 (61-5467св22), про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи мету звернення до суду як спадкування на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується спадкові права позивача, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. За наведених обставин, суд доходить висновку, що позов є законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved