Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач посилався на ту обставину, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з\~метою отримання\~банківських послуг,\~у зв`язку\~з чим\~підписав заяву\~№б/н\~від 05.03.2010 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Умовами договору передбачено обов`язок позичальника погашати боргові зобов`язання за кредитом щомісячно. Однак, в порушення умов договору, відповідач станом на 05.02.2023 року має заборгованість у розмірі 77428,83грн., з яких: 63339,63 грн. заборгованість за кредитом, 14089,20грн. - заборгованість за відсотками. Тому, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі за кредитним договором та судові витрати у розмірі 2684,00 грн. У відзиві відповідач визнав позовні вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 63339,63 грн., заперечив задоволення позову в частині стягнення відсотків. Зазначив, що відсотки за користування кредитом позивачем нараховані незаконно, позивач неодноразово змінював розмір відсотків без погодження із відповідачем, він не підписував Умови та правила надання банківських послуг від 05.03.2010 року, банк безпідставно самостійно списував з його рахунку нараховані відсотки у 2019 році за користування кредитними коштами у розмірі, не передбаченому умовами договору. У судове засідання сторони не з`явився, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами: АТ КБ «ПриватБанк» та\~ [PERSON] виникли кредитні\~правовідносини,\~оскільки відповідач\~підписав анкету-заяву\~№б/н\~від 05.03.2010року,\~\~згідно з\~якою отримав кредитний\~ліміт на\~картковий рахунок\~та зобов`язувалася\~погашати боргові\~зобов`язання за\~кредитом щомісячно. Згідно інформації, викладеній в цій заяві, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав, крім заяви від 05.03.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку», яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 05.03.2010 року, а також Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписану відповідачем 20.08.2020 року, та заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписану відповідачем 22.09.2020 року . Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 05.02.2023 року становить 77428,83грн., з яких: 63339,63 грн. заборгованість за кредитом, 14089,20грн. - заборгованість за відсотками.\~\~ Заяву від 05.03.2010 року, яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, що позичальник користувалася грошима та частково сплачував заборгованість, а також часткове визнання відповідачем позову, суд вважає достатніми доказами для підтвердження того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини та факту отримання відповідачем кредиту. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. Як вбачається із матеріалів справи, в анкеті-заяві від 05.03.2010 року, за якою відповідач отримав кредит, не міститься строку повернення кредиту (користування ним), відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), інших сум за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, відсотки за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.03.2010 року, посилається на Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку. При цьому, матеріали справи не містять до 20.08.2020 року підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг Приватбанком належним доказом укладеним сторонами договору бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. За таких обставин, враховуючи відсутність у заяві від 05.03.2010 року домовленості сторін щодо тарифного плану, відсутність відомостей про сплату відсотків за користування кредитом, подані банком Умови та Тарифи на 05.03.2010 року не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Водночас 20.08.2020 року та 22.09.2020 року відповідачем підписані заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком, в яких між сторонами погоджено відсоткову ставку за наданим кредитом, розмір платежу, відповідальність тощо. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05.03.2010 року вбачається, що відсотки у розмірі 14089,20грн. нараховувалися банком з квітня 2022 року. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги в частині суми боргу у розмірі 63339,63 грн. як заборгованість за кредитом, а відсотки за користування кредитом у розмірі 14089,20грн. нараховані банком після 20.08.2020 року, суд вбачає можливим задовольнити позов у повному обсязі. Дослідження питання самостійного списання банком відсотків за користування кредитом з рахунку відповідача у 2019 році перебуває поза межами позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.526, 527, 610-612, 627- 629,638 ЦК України,

Outcome: approved