Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , протягом 3 (трьох) місяців із дня набрання рішенням суду законної сили. Свої позовні вимоги мотивує тим, що її матері, [PERSON] , їй, [PERSON] , та її синові, [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Після смерті матері, [PERSON] , відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, в тому числі і на право власності на частку в спільній сумісній власності на зазначену вище квартиру. Стверджує, що за життя мати завжди казала, що квартира має належати її внуку, а синові позивача, [PERSON] , на його користь вона складе заповіт, а після її смерті він таку успадкує. [PERSON] , як людина похилого віку, яка не була юридично обізнаною, завжди вважала, що квартира [ADDRESS] належить лише їй. Позивач вказує, що ніколи навіть раніше не задумувалася про спадкування майна після смерті матері, [PERSON] , оскільки завжди вважала, що заповіт нею все-таки посвідчено в користь [PERSON] і що він звертався за прийняттям спадщини після її смерті. Під час спільного святкування Різдва Христового в грудні 2023 року в сімейному колі випадково було обговорено питання можливого продажу зазначеної вище квартири. Для неї стало несподіванкою, коли син, а внук [PERSON] , [PERSON] , повідомив, що він не звертався до нотаріуса з питанням спадкування після її смерті, заповіту від імені [PERSON] в нього немає. [PERSON] зазначає, що вона та [PERSON] в січні 2024 року оглянули всі документи, які залишилися після смерті [PERSON] та знайшли серед таких заповіт від імені [PERSON] . З даного заповіту, який складений 26.10.1999 року та посвідчено [PERSON] , державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № I-2193, дізналися, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що за законом матиме право заповіла дочці, [PERSON] , тобто їй, позивачу. Звісно, що це викликало великий подив у неї та сина, [PERSON] , оскільки вони завжди вважали, що [PERSON] склала заповіт саме в користь внука, про що вона зазначала за життя. Однак враховуючи знайдений документ, беручи до уваги те, що [PERSON] раніше не піднімав питання спадкування після смерті своєї баби, вони прийшли до спільного рішення, що все-таки звертатися з питанням спадкування після смерті [PERSON] до нотаріуса буде вона, [PERSON] , зважаючи на наявність заповіту в її користь. Позвач вказує, що їй не було відомо про наявність заповіту від імені матері, [PERSON] , в її користь до січня 2024 року. Звернувшись до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівни їй було повідомлено, що спадкова справа після смерті матері, [PERSON] , не реєструвалася. За адресою [ADDRESS] , в тому числі і на день смерті [PERSON] , а саме [INFO] , вона була зареєстрована одна. На її заяву за вхідним номером 03/01-16 від 15.01.2024 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівною було надано відповідь за вихідним № 04/01-16 від 15.01.2024 року, з якої вбачається, що для оформлення спадщини їй необхідно звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини. Позивач вважає, що в неї є поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки вона не знала про наявність заповіту від імені матері, [PERSON] , складеного нею в її користь, а тому звертається в суд для захисту своїх прав як спадкомця за заповітом після смерті матері, [PERSON] та просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 09.02.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 27.03.2024 року о 10 год. 00 хв. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак позивачем подано на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позову, при вирішенні справи покладаються на думку суду. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, покладається при вирішенні справи на думку суду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Октябринка, Новокузнецького району Кемеровської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 30.11.1998 року. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане Львівським палацом урочистих подій виконавчого комітету Львівської міської ради 07.07.1984 року, вбачається, що своє дошлюбне прізвище [PERSON] позивач [PERSON] змінила внаслідок укладення 07.07.1984 року шлюбу із [PERSON] у Львівському палаці урочистих подій виконавчого комітету Львівської міської ради, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис за № 1536. Викладеним у свідоцтві про народження позивача серії [NUMBER] , яке видане 14.12.1963 року, стверджується, що вона народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, яке видане 31.03.1997 року Жовківським бюро по приватизації державного житлового фонду, яке видане згідно рішення Жовківського міськвиконкому від 18.03.1997 року № 770. Квартира зареєстрована в Червоноградському МБТІ на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана 31.03.1997 року у реєстрову книгу за № 1531. [PERSON] померла [INFO] , про що 03.04.2013 року було складено відповідний актовий запис № 38, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції у Львівській області 03.04.2013 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Суд враховує, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, в тому числі і на право власності на частку в спільній сумісній власності на зазначену вище квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із заповіту, який складений 26.10.1999 року та посвідчено [PERSON] , державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № I-2193, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що за законом матиме право заповіла дочці, [PERSON] , тобто позивачу. З довідки № 35/05-23, яка видана центром надання адміністративних послуг Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 15.01.2024 року, вбачається, що померла [PERSON] , [INFO] , до дня смерті, [INFO] , згідно даних автоматизованої системи «Реєстр територіальної громади Жовківської міської ради», була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Викладеним у Витягу № 37/05-23 від 15.01.2024 року, який виданий центром надання адміністративних послуг Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, про осіб місце проживання яких зареєстроване або було зареєстроване в період з 01.01.2013 року по 31.03.2013 року за адресою: [ADDRESS] , стверджується, що за даною адресою в тому числі і на день смерті [PERSON] , а саме 31.03.2013 року, вона була зареєстрована одна. З відповіді приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівни за вихідним № 04/01-16 від 15.01.2024 року вбачається, що [PERSON] роз`яснено, що нею пропущено строк для прийняття спадщини та для оформлення спадщини їй необхідно звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері, [PERSON] . Осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після її смерті, прийняли таку, судом під час розгляду справи не встановлено, з матеріалів справи не вбачається. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Як наслідок, зважаючи на те, що позивач не була зареєстрована та постійно не проживала з матір`ю, [PERSON] , на час її смерті, за зареєстрованим місцем проживання матері, а саме за адресою: [ADDRESS] , їй необхідно було в шестимісячний строк після відкриття спадщини, тобто після смерті [PERSON] звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак, як встановлено судом, вона цього не зробила. Частиною 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як наслідок судом встановлено, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, яка є незмінною. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у судовій справі № 315/765/14-ц викладено висновок, що необізнаність про існування заповіту не тотожна таким обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. З цих міркувань було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвалу апеляційного суду про залишення без задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який було обґрунтовано необізнаністю позивача про існування заповіту, складеного на його користь, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний Суд аналогічно розглядає необізнаність особи про складення заповіту на її користь як поважну причину для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

Outcome: approved