Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду із позовною заявою до відповідача Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києові Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зняття арешту з майна. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.10.2023 звернувся до нотаріуса, який повідомив, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 368/5 від 09.03.2005 на все належне позивачу майно накладено арешт, реєстраційний номер обтяження: 1757532, дата реєстрації 12.03.2005. У зв`язку з цим, 18.10.2023 позивач звернувся до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту, на що 30.10.2023 отримано відповідь від 26.10.2023 за №165354, відповідно до якої, у виконавчої служби відсутні відомості щодо перебування на виконанні виконавчих документів, за якими боржником є [PERSON] , а отже у відділу відсутні правові підстави для зняття арешту. На підставі наведеного йому рекомендовано звернутись до суду. Оскільки на цей час арешт, накладений на його майно не скасований, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивач, посилаючись, що іншим чином не може захистити своє порушене право власності, щодо обмеження в його використанні, просить зобов`язати відповідача зняти арешт зі всього майна, належного позивачу на праві власності, накладеного постановою Районного відділу державної виконавчої служби Оболонського району в м. Києві, № 368/5 від 09.03.2005; виключити відомості про обтяження нерухомого майна боржника [PERSON] та стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.11.2023 позовну заяву залишено без руху і позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26.12.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 05.02.2024 на адресу суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Богачук К.І. надійшла заява, яка фактично є заявою про зміну предмету спору, у якій просить позовні вимоги задовольнити, зняти арешт зі всього майна, належного на праві власності [PERSON] , накладеного постановою Районного відділу державної виконавчої служби Оболонського району в м. Києві, № 368/5 від 09.03.2005, зареєстрований Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним № 1757532 від 12.03.2005; виключити відомості про обтяження нерухомого майна боржника [PERSON] , яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер запису про обтяження: 1757532 від 12.03.2005; номер запису про обтяження: 1757532 від 12.03.2005) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження, 368/5, 09.03.2005. Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13.02.2024 вищезазначена заява долучена до матеріалів справи та прийнята до розгляду; закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений. При цьому, 15.03.2024 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача - Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. При цьому 14.03.2024 на адресу суду надійшло клопотання від заступника начальника відділу, у якому повідомляється, що у відділі відсутня інформація щодо перебування на виконанні відділу виконавчих документів про стягнення коштів з громадянина [PERSON] чи існування інших майнових зобов`язань, відтак, просить розглянути заяву за наявними матеріалами судової справи, за відсутності представника відділу. Положеннями ч. 8 ст. 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 31.10.2023 №352480997, встановлено наявність запису: тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 1757532, зареєстровано 12.03.2005 11:24:41 за № 1757532 реєстратором: Одинадцята київська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 385/5, 09.03.2005, Районний відділ державної виконавчої служби Оболонського району в м. Києві; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: [PERSON] . Як вбачається з відповіді Оболонського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.10.2023 № 165354, на звернення [PERSON] , з огляду на відсутність відомостей щодо перебування на виконанні відділу виконавчих документів, за якими боржником є [PERSON] , неможливістю встановити підставу накладення арешту на майно боржника, рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання щодо зняття арешту з майна. Положеннями статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-26цс13. Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до частини першої-третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". При цьому, частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). Як встановлено судом, арешт на майно, був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Районного відділу державної виконавчої служби Оболонського району в м. Києві №368/5 від 09.03.2005, однак встановити, в межах якого виконавчого провадження було накладено арешт постановою, не виявляється можливим, матеріалами справи не доведена необхідність у подальшому арешті вказаного нерухомого майна, на даний час у виконавчій службі не перебуває виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на вказане майно. Наявність цього обтяження (арешту) перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Позивач позбавлений можливості захистити свої права у інший спосіб. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що підстав для існування арешту на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову в частині зняття арешту, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. Щодо позовних вимог про виключення відомостей про обтяження нерухомого майна боржника, яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, врегульовані нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень». Пунктами 1,4 частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень» передбачено, що інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Зняття арешту за рішенням суду є самостійною підставою для виключення даних відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відтак, вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження за реєстраційним номером 1757532 від 12.03.2005, не потребує. За таких обставин, вимоги позивача про виключення відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна задоволенню не підлягають, оскільки припинення обтяження речових прав проводить державний реєстратор за наявності судового рішення про скасування обтяження речових прав. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна - підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: partial