Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~представник [PERSON] , звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначаючи, що 14 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 796. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що через сварки, які часто відбувалися в сім`ї з різних причин, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та наявністю різних поглядів на життя, з лютого 2022 року подружні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо, між ними втрачено почуття любові та взаємної поваги. Позивач зазначає, що їх шлюб носить лише умовний характер, оскільки вони живуть кожен своїм особистий життям, у них відсутні спільні інтереси, проблемами один одного вони не цікавляться. Після припинення шлюбно-сімейних стосунків вони дійшли спільної згоди з приводу місця проживання та утримання їх спільної доньки, яка на теперішній час проживає разом з позивачем. Спір, стосовно поділу спільного майна подружжя, на теперішній час відсутній. Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року за позовом було відкрито провадження та справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, 30.10.2023 року від представника позивача, адвоката Вдовідченка В.В., до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, 06.02.2024 року подав до суду заяву в якій просив надати строк для примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який був зареєстрований 14 липня 2020 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 796, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 жовтня 2019 року. Позивач зазначає, що через відсутність взаєморозуміння та наявність різних поглядів на життя вони з чоловіком з лютого 2022 року подружні відносини припинили, проживають окремо та між ними втрачено почуття любові та взаємної поваги. Шлюб носить лише умовний характер, оскільки вони живуть кожен своїм особистий життям, у них відсутні спільні інтереси, проблемами один одного вони не цікавляться. Відповідач, у заяві про надання строку на примирення, зазначених обставин не заперечував, жодного обґрунтування необхідності надання строку на примирення також не надав. Крім того, судом встановлено, що сторони вже тривалий час, більше двох років не проживають разом, спільне господарство не ведуть та стосунків не підтримують, а тому надання сторонам строку на примирення вбачається недоцільним. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 200/952/18 та встановив, що надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити відповідачу у наданні строку на примирення, оскільки наявність наміру для примирення лише в одного з подружжя без згоди на це іншого з подружжя не є правовою підставою для надання такого строку сторонам. Крім того, суд враховує ту обставину, що сторони не проживають разом з лютого 2022 року, відповідач вказані обставини не спростовує та будь-яких дій з метою нормалізації шлюбних стосунків не вчиняв. Таким чином, суд встановив недоцільність надання сторонам часу на примирення. Про існування спору з приводу майна, набутого за час перебування в шлюбі, подружжям не заявлено. Спору з приводу визначення місця проживання спільних дітей також не заявлено. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя сторін та подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить їх інтересам. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Про зміну прізвища на дошлюбне позивач не зазначає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved