Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області в якому просить: визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] . Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину на спірне майно, оскільки померлий батько належним чином не зареєстрував право власності на квартиру, в наслідок чого нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач у підготовчому судовому засіданні відсутній у позові просить справу розглянути у його відсутності. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні відсутній, до суду надійшла заява відповідно до якої Сновська міська ради просить справу розглянути у відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують, позов визнають. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с.14, 15). Після його смерті відкрилася спадщина на належно йому майно в тому числі і на квартиру [ADDRESS] . Позивач 18.07.2014 року звернулась до нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини (а.с.43). Позивач 06.02.2024 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру (а.с.50), однак державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру у зв`язку з неподанням документів необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с.54). Відповідно до статтей 1216; 1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У справі встановлено, що внаслідок відсутності реєстрації прав власності на спірну квартиру, обґрунтованої відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку визнати право на спадщину за законом. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема п.3.1 передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати документа, який засвідчує його право власності (ст..392 ЦК). Статею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Квартира № 32 в будинку [ADDRESS] має статус кооперативного житла, а [PERSON] , як член кооперативу, сплатив необхідні внески, що підтверджується квитанціями (а.с.19,20) і в подальшому отримав ордер на житлове приміщення № 22 серії 022 від 18.01.1993 року (а.с.18). З 20.01.1993 року і по день смерті померлий був зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою № 03-18/751 від 06.01.2024 року. Отже, на підставі ст. 15 Закону України «Про власність», яка регулювала порядок і підстави набуття права власності та оскільки відповідач визнає позов у повному обсязі та не заперечує факт сплати [PERSON] пайових внесків, у померлого [PERSON] виникло право власності на квартира [ADDRESS] . Стаття 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає обов`язковій державній реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації. У той же час, відповідно до раніше діючого Закону України «Про власність» право власності члена кооперативу виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації. У зв`язку з тим, що за життя спадкодавець не зареєстрував право власності на вказану квартиру, відсутній документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, що позбавляє можливості спадкоємців реалізувати свої спадкові права та оформити нотаріально право на спадщину за законом. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного та

Outcome: approved