Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

07 лютого 2024 року на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з Гайсинського районного суду Вінницької області надійшла за підсудністю цивільна справа за позовом ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] , згідно з якою представник позивача просить суд: 1) Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0734103164 від 02 грудня 2019 року в сумі 71940,00 грн.; 2) Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр» понесені витрати на сплату судового збору в сумі 2684,00 грн.; 3) Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр» понесені витрати на правову допомогу в розмірі 17000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0734103164 та отримання кредиту згідно заявки анкети на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № 0000000000006200 від 04 січня 2020 року, що акцептована відповідачем 04 січня 2020 року шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст. 205 ЦК України. Відповідно до умов договору позики, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000,00 грн., в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами Договору кредиту, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у\~ тому числі за договором позики № 0734103164 від 02 грудня 2019 року, що укладеним між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] ТОВ «Вердикт Капітал» за договором відступлення права вимоги з ТОВ «Коллект Центр» № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр», у тому числі за договором позики № 0734103164 від 02 грудня 2019 року, що укладеним між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Станом на 11 грудня 2023 року загальний розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Коллект Центр» становить 117720,00 грн., з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) в сумі 6000,00 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 111720,00 грн. Враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 71940,00 грн., з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) в сумі 6000,00 грн. та заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» в сумі 65940,00 грн. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 09 лютого 2024 року судом отримано відповідь щодо реєстрації місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 09 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання 19 березня 2024 року. 14 березня 2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким остання просила суд позовні вимоги задоволити частково, а саме: стягнути заборгованість в сумі 9150,00 грн., з яких 6000,00 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 3150,00 грн. заборгованість за відсотками. В і іншій частині позовних вимог просила суд відмовити. Також просила відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу позивачеві або зменшити їх розмір до 2000,00 грн. Розгляд справи просила проводити за відсутності відповідача. Відзив обґрунтовано тим, що за договором позики та заявки-анкети відповідача на укладення електронного договору, відповідач зобов`язалася повернути суму позики у визначений договором строк кредитування 30 днів, тобто до 02 лютого 2020 року включно. Відомостей про зміну строку кредитування матеріали справи не містять, тому строк кредитування становить 30 днів. Враховуючи погодження відсоткової ставки -1,75% за один день користування кредитом, сума заборгованості за 30 календарних днів становить 3150,00 грн. таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за договором позики в розмірі 9150,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000,00 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 3150,00 грн. З приводу надання правничої допомоги позивачу, відповідач вважає, що сума такої допомоги є завищеною через незначну складність справи, яка не вимагала від адвоката значних зусиль та часу. За таких обставин розмір витрат на правничу допомогу має бути зменшений до 2000,00 грн. Відзив на позовну заяву надійшов на адресу позивача згідно трекінгу АТ «Укрпошта» 13 березня 2024 року. 18 березня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання від директором ТОВ «Коллект Центр» Мостовенка О.І. (відповідача у справі) про розгляд справи у всіх судових засіданнях без присутності представника позивача, підтримання позову в повному обсязі та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі. Вказане свідчить про те, що станом на 18 березня 2024 року позивач не висловив бажання скористатися своїм право на подачу заяви по суті, а саме відповіді на відзив. 19\~ березня 2024 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача адвоката Колесник Т.А. про розгляд справи за її відсутності, визнання позовних вимог частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами. Фіксування судового засідання технічними засобами фіксації не здійснювалося відповдіно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: 02 грудня 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0734103164. Відповідно до п.1.1 договору позики, товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами програми «Pozichka» (надалі Правила), які є невід`ємною частиною договору, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати в повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки і інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах визнаних цим договором та Правилами. Відповдіно до п.1.6 в рамках дії даного договору сторони погодили наступні загальні умови, а саме: Максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) 30 календарних днів; Діючий ліміт (сума) кредиту в національній валюті 20000,00 грн.;; Максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%. Основні умови кредиту (траншу) визначені сторонами договору в пропозиції надання 2 траншу кредиту згідно заявки-анкети від 04 січня 2020року та акцепту-оферти від 04 січня 2020 року на отримання 2 траншу кредиту. Згідно даних документів, розмір кредиту (траншу) становить 6000,00 грн.4 строк користування кредитом (траншем) 30 днів; строк дії договору 3 роки4 відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка 638,75%; загальна вартість кредиту в грошовому вираженні 3150,00 грн.; реальна річна процентна ставка 638,75%. Вказані документи як і договір позики підписано [PERSON] , 04 січня 20220 року за допомогою електронного підпису. ТОВ «Інфінанс» складено довідку про ідентифікацію клієнта [PERSON] та надано докази про перерахування грошових коштів сумі 6000,00 грн. 04 січня 2020 року. 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу, згідно з яким до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги, у тому числі за договором позики, укладеним 02 грудня 2019 року з [PERSON] 10 січня 2022 року між та ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення прав вимоги (купівлю-продаж), згідно з яким до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право грошової вимоги, у тому числі за договором позики, укладеним 02 грудня 2019 року з [PERSON] . Станом на 11 грудня 2023 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Коллект Центр» становить 117720,00 грн., що включає в себе заборгованість за тілом кредиту в сумі 6000,000 грн. та заборгованість за відсотками в сумі 117720,00 грн. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З приводу нарахування процентів за кредитними договорами та договором позики суд зазначає наступне: Згідно п.1.6 договору позики, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Інфінанс» та акцептом-оферти від 04 січня 20220 року згідно заявки-анкети від 04 січня 2020 року в рамках договору позики, розмір кредиту становить 6000,00 грн, строк користування кредитом 30 днів; загальна вартість\~ кредиту 3150 грн.; процентна ставка 1,75% відсотків в день. Тому на думку суду, саме такий розмір заборгованості відповідача, з урахуванням строку кредитування у 30 днів, є доведеним.\~ За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог в частині тіла кредиту в повному обсязі та часткового задоволення позовних вимог в частині нарахування відсотків за кредитними угодами. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 9150,00 грн,. який складається з заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 6000,00 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 3150,00 грн. Суд при вирішенні справи користується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду. У постановах великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446\\15\~ зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом,\~ а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, позивач не скористався. При вирішенні питання що стягнення правничої допомоги суд виходить з наступного: Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~\~\~\~\~\~ При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги надано договір про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, укладений з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прейскурант послуг даного адвокатського об`єднання; заява на надання юридичної допомоги від 03 листопада 2023 року та акту від 08 листопада 2023 року, згідно з якими загальна вартість правничої допомоги становить 17000,00 грн. та складається надання усної консультації в сумі 3000,00 грн.; підготовки пропозицій в сумі 4000,00 грн. та складення позовної заяви в сумі 10000,00 грн. Відповідачем зроблено у відзиві зроблено заяву про завищений розмір правничої допомоги та заявлено клопотання про її зменшення до 2000,00 грн. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. За таких обставин суд вважає, що витрати на правничу допомогу позивачу є підтвердженими. Судовий збір у справі та послуги з надання правничої допомоги, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 341,40 грн. судового збору та 2162,40 грн. витрат на правничу допомогу, що становить 12,72 % від розміру задоволених судом позовних вимог.

Outcome: partial