Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

19.06.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення йому додаткового строку у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Свою заяву обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько у м.Ізюм. За життя батьком не було складено заповіту. Спадкоємцями за законом першої черги є діти померлого: позивач та відповідач. Тимчасово м.Ізюм знаходилось під окупацією військ РФ. Оформити необхідні документи для реєстрації смерті батька відповідно до законодавства України позивач не мав змоги, оскільки м.Ізюм знаходилось в окупації, державні органи України відновили роботу у місті з грудня 2022 року, у січні 2023 року органами Національної поліції України здійснено всі необхідні процедури для встановлення факту смерті батька та тільки 09.06.2023 року позивач зміг отримати свідоцтво про смерть батька. Після смерті батька відкрилася спадщина, інша спадкоємиця за законом [PERSON] спадщину не прийняла, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася. 15.06.2023 року державним нотаріусом відмовлено спадкоємцю ц видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивач на момент смерті спадкодавця був зареєстрований за іншою адресою, отже спадщину не прийняв. Ухвалою суду від 26.10.2023 року Ізюмську міську раду Харківської області залучено по справі у якості співвідповідача. У судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, причин неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву або заперечень відповідачами не подано, третя особа надала заяву про розгляд справи за її відсутності, покладалась на розсуд суду. Враховуючи викладене, оскільки відповідач повідомлений про час та місце слухання справи своєчасно та належним чином, позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , відповідний актовий запис складено 09.06.2023 року. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] останній є батьком позивача по справі. За повідомленням т.в.о. слідчого СУ ГУНП в Харківській області слідчим управлінням ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12022221070000624 від 15.09.2022 року за ч.2 ст.438 КК України. В хлді досудового розслідування до ХОБСМЕ призначено судово-медичну експертизу по трупу невстановленої особи чоловічої статі, яка знаходилась у могилі № [NUMBER] у лісосмузі поблизу кладовища по [ADDRESS] та зареєстрована під №2523-С/22. В рамках кримінального провадження проведено молекулярно-генетичну експертизу, за результатами якої встановлено спорідненість. Згідно результатів перевірки за центральним обліком генетичних ознак людини встановлено, що труп невстановленої особи чоловічої статі №2523-с/22 належить [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , за місцем свого мешкання за адресою: [ADDRESS] . Постановою Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 15.06.2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , оскільки у позивача відсутнє підтвердження факту прийняття спадщини після померлого. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився й Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц. Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонним; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року по справі № 6-1215цс16, Верховний Суд від таких висновків не відступав, про що свідчить практика застосування норм права у подібних правовідносинах, викладена у постановах від 18 січня 2018 року по справі № 198/476/16, від 01 лютого 2018 року по справі № 712/656/15, від 06 червня 2018 року по справі № 592/9058/17, від 11 липня 2018 року по справі № 381/4482/16-ц, від 25 квітня 2019 року по справі № 761/794/15-ц, від 17 червня 2020 року по справі № 520/10377/17, від 18 травня 2021 року № 615/1337/19 тощо. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , останнім днем прийняття спадщини після його смерті відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України є 21.10.2022 року. Позивач, який є сином померлого, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 15.06.2023 року, тобто поза межами строку визначеного ст.1270 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій». У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»,\~Указом Президента України від 24.02.2022№ 64/2022\~введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався. Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №309 від 22.12.2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» м.Ізюм був тимчасово окупований РФ і період з 01.04.2022 року по 08.09.2022 року. Виходячи з конкретних обставин справи, зокрема у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та веденням бойових дій у країні, окупацією м.Ізюм РФ на час смерті спадкодавця, необхідністю проведення молекулярно-генетичної експертизи для встановлення особи померлого, яка зайняла тривалий час та не залежала від волі позивача, суд приходить до висновку, що зазначені обставини в сукупності мали своїм наслідком пропущення строку для подачі позивачем заяви про прийняття спадщини в період строку, визначеного законом, тобто існували об`єктивні істотні труднощі, що перешкоджали йому своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, наведені причини, пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для позивача щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а відтак є поважними та наявні підстави для встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька терміном у два місяці, що є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання належного відповідача по справі суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та ухвалення рішення судом першої інстанції). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно матеріалів копії спадкової справи із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернувся [PERSON] . Відповідач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлого батька не зверталась, доказів, що вона проживала разом із ним на момент його смерті і є такою, що прийняла спадщину, або судового рішення про надання додаткового строку для прийняття спадщини суду не надано, а відтак надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька не порушує прав та законних інтересів [PERSON] , оскільки особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, оскільки у справі відсутні докази прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька, суд дійшов висновку про відсутність порушених прав відповідача [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не ґрунтуються на вимогах закону, з підстав викладених вище, а відтак в цій частині позов підлягає залишенню без задоволення.

Outcome: partial