Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

1.06.07.2022 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Богун І.А., [PERSON] . 2.Позивач просить суд: -визнати недійсним договір дарування від 18.10.2019, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; -визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20.11.2019, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; -визнати недійсним договір дарування нежилих приміщень від 05.12.2019, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; -визнати незаконними та скасувати рішення у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно: а) квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер: 1091390851101): рішення приватного нотаріуса Буракової О.І. №49232227 від 18.10.2019 (номер запису 33733725 від 18.10.2019); рішення приватного нотаріуса Богун І.А., № 49774183 від 20.11.2019 (номер запису: 34235557 від 20.11.2019); б) нежитлових приміщень з № 1 по № 6 (групи приміщень № 90) (в літ. А), площею 43,1 кв.м., [ADDRESS] (реєстраційний номер: 366444880000): рішення приватного нотаріуса Скляр О.С., № 50041092 від 05.12.2019 (номер запису: 34480123 від 05.12.2019); - \~ \~ \~ \~відновити становище, яке існувало до порушення шляхом повернення [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] та на нежитлові приміщеннями з №1 по № [NUMBER] (групи приміщень №90) (в літ. А), [ADDRESS] (реєстраційний номер: 366444880000). 3.13.09.2022 справа за підсудністю надійшла до Приморського районного суду м. Одеси. 4.21.09.2022 відповідачі [PERSON] та [PERSON] подав відзив на позов. 5.19.10.2022 відкрито загальне позовне провадження. 6.06.03.2023 відповідач [PERSON] подав відзив на позов. 7.04.05.2023 відповідач [PERSON] подала письмові пояснення про невизнання позовних вимог. 8.10.05.2023 закрито підготовче провадження. 9. [PERSON] звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що 12.05.2017 вона позичила [PERSON] гроші в сумі 12 442 921 грн. (470 000 доларів США) зі строком повернення до 12.05.2020, який далі розпискою від 09.03.2020 був продовжений до 12.05.2021. Станом на 30.06.2022 [PERSON] борг не повернула. На момент отримання позики [PERSON] мала у власності з 06.12.2017 по 18.10.2019 квартиру [ADDRESS] та нежитлові приміщеннями з [ADDRESS] . Маючи невиконані боргові зобов`язання перед [PERSON] , 18.10.2019 [PERSON] подарувала квартиру доньці [PERSON] , а та в свою чергу 20.11.2019 продала цю квартиру [PERSON] . Також 05.12.2019 [PERSON] подарувала другій доньці [PERSON] нежитлові приміщення. Позивач вважає, що зазначені правочини щодо відчуження нерухомого майна вчинялись [PERSON] в період її обов`язку повернення позики, майно було відчужено безоплатно родичам боржниці - її донькам, а тому ці правочини мають ознаки фіктивних (фраудаторних правочинів), які вчинені лише з метою уникнення від відповідальності за невиконання боргових зобов`язань та відповідно є недійсними. Ціль безоплатної передачі відповідачем майна в дійсності була направлена на виведення з її власності високоліквідного майна за рахунок якого може бути сплачено позику. Особа, яка є боржником повинна утримуватись від дій, які безпідставно та сумнівно зменшують розмір її активів. Крім того, [PERSON] зверталась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики і станом на даний час рішенням суду першої інстанції від 12.10.2023 (справа №523/12336/22) стягнуто за договором позики борг з [PERSON] 21\~439\~371 грн. 10.Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечують. В період з 01.06.2017 по 09.03.2020 [PERSON] повністю повернула [PERSON] кошти отримані в борг за договором позики. Для цього [PERSON] була вимушена продати своє нерухоме майно, яке відбулось ще в 2019 році до настання строку повернення коштів до 12.05.2020. Оскаржувані правочини не є фраудаторними, оскільки нерухоме майно не виступало як застава (іпотека) за борговим зобов`язанням [PERSON] перед [PERSON] , тобто заборон на його відчуження нотаріальним договором не встановлювалося. На вимогу [PERSON] від 12.05.2021 щодо повернення грошових [PERSON] дала відповідь 19.05.2021, після чого вони погодили остаточну суму боргу і [PERSON] жодних претензій щодо повернення коштів на адресу [PERSON] не заявляла, до суду з позовом про стягнення не зверталась аж до 06.10.2022 (справа № 523/12335/22, рішення в якій не набрало законної сили). Власником нежитлових приміщень попередньо з 01.07.2010 була донька [PERSON] , яка 06.11.2015 (тобто, до взяття позики) в приватних цілях, за згодою іпотекодержателя ПАТ КБ «Преміум» на тимчасовий період подарувала ці приміщення своїй матері [PERSON] за договором дарування від 06.11.2015. В той же день ці приміщення були передані в іпотеку в рахунок забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором від 26.05.2014 укладеного між нею та ПАТ КБ «Преміум». Так, 21.11.2019 [PERSON] виконала свої зобов`язання перед ПАТ КБ «Преміум», після чого 05.12.2019 повернула отримані від доньки [PERSON] нежитлові приміщення, тобто попередньому власнику. Отже, цей правочин взагалі мав місце до укладення договору позики і був спрямований на виконання зобов`язань перед банком, тому й [PERSON] повернула доньці нежитлові приміщення, повернення припало на час, коли вже був договір позики. Розписка від 09.03.2020, якою, як зазначає позивач, продовжено строк дії договору до 12.05.2021 не є належним доказом продовження цього строку, оскільки не була нотаріального посвідчена як основний договір позики. 11. [PERSON] проти позову також заперечує. Умислу на вчинення фіктивного правочину немала. 12.11.2019 [PERSON] звернулась до ТОВ «Агенство нерухомості «Лідер Фемілі» за наданням послуг з придбання квартири, де було запропоновано квартиру [ADDRESS] . В той же день 12.11.2019 [PERSON] уклала попередній договір з [PERSON] , де вони домовились про укладення до 25.11.2019 договору купівлі-продажу квартири. Для цього попередньо 15.11.2019 [PERSON] продала свій будинок та земельну ділянку в м. Одеса, в чому їй теж допомагали ріелтори з нерухомості [PERSON] та [PERSON] . 20.11.2019 [PERSON] придбала в [PERSON] квартиру за 4 048 729 грн. Гроші були передані до укладення договору. Крім того, [PERSON] дала [PERSON] 302\~725 доларів США як компенсацію за невід`ємні поліпшення, проведені [PERSON] в квартирі. Кошти передані у присутності ріелтора, нотаріуса. В договорі продавець [PERSON] засвідчила, що квартира під арештом не перебуває, боргом не обтяжена, судового спору щодо неї не має. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не були знайомі до укладення договору, договір є оплатним, реальним. Крім того, на час укладення договору дарування квартири від 18.10.2019, так і на час укладення договору купівлі-продажу квартири від 20.11.2019, були відсутні обмеження щодо розпорядженням квартирою, а також строк виконання зобов`язань за договором позики не настав (строк виконання зобов`язання був встановлений до 12.05.2020). [PERSON] не могла розраховувати на задоволення вимог за договором позики за рахунок продажу цієї квартири, оскільки одразу після придбання [PERSON] цієї квартири 06.12.2017, квартира була передана в іпотеку і на неї були накладені обтяження. Позивачем не надано доказів ухилення [PERSON] від виконання існуючих зобов`язань станом як на час укладення договору дарування квартири від 18.10.2019, так і на час укладення договору купівлі-продажу квартири від 20.11.2019. Договір позики від 12.05.2017 укладений між [PERSON] та [PERSON] за своєю суттю не може виконувати функцію забезпечення виконання зобов`язань, а тим більше обмежувати право власності позичальника на розпорядження майном, яке йому належить на праві приватної власності без укладення окремого договору в порядку визначеному главою 49 ЦК України. Сторони договору позики ( [PERSON] та [PERSON] ) не були обмежені у праві укласти договір іпотеки квартири, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, однак цього зроблено не було, що свідчить про відсутність у сторін волевиявлення на вчинення дій щодо забезпечення виконання зобов`язань за договором позики. 12. [PERSON] проти позову також заперечує. Оскаржувані договори не мають ознак фіктивності, були виконані сторонами повністю, а нерухоме майно реально передавалось у власність набувачів. Дії [PERSON] , як дарувальника майна, на користь своїх дітей, не суперечать нічому. При цьому для відчуження квартири [PERSON] знялась з зареєстрованого місця проживання [ADDRESS] і з 03.02.2022 зареєструвала за адресою [ADDRESS] . Жодних доказів умислу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на укладення договорів, хоча і безоплатних, саме з метою приховування майна від можливого звернення на нього стягнення в рахунок погашення боргу, позивач не надала. Крім того, договір позики за своєю суттю не може виконувати функцію забезпечення виконання зобов`язання, а тим більше обмежувати право власності позичальника на розпорядження майном, яке тому належить на праві приватної власності без укладення окремого договору щодо забезпечення виконання зобов`язання. Нежитлові приміщення були отримані [PERSON] саме від неї, а потім їй же і були у зв`язку з поверненням боргу ПАТ КБ «Преміум». Судом встановлені такі обставини справи. 13.12.05.2017 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів за умовами якого позичальник отримала від позикодавця 12\~442\~921 грн. (на момент посвідчення договору складало 470\~000 доларів США) строком до 12.05.2020 (п.1. Договору). 14.Згідно з копією розписки 26.09.2018 [PERSON] отримала від [PERSON] 30 000 доларів США, залишок 180 000 доларів США. Також розписка містить письмове застереження, що [PERSON] зобов`язалась віддати до 25.12.2019 120\~000 доларів США, до 01.03.2020 60 000 доларів США, а суму в розмірі 110 000 доларів США [PERSON] зобов`язалась віддати до 31.01.2020. 15.Згідно з копією розписки від 29.12.2019 [PERSON] отримала від [PERSON] 10 000 доларів США в рахунок боргу. 16.Згідно з копією розписки від 04.02.2020 [PERSON] отримала від [PERSON] 50 000 доларів США в рахунок боргу. 17.Згідно з копією розписки від 09.03.2020, складеною в простій письмовій формі, [PERSON] та [PERSON] домовились про продовження договору позики від 12.05.2017 на умовах, зазначених в цьому договорі, на строк 1 рік - до 12.05.2021. 18.Згідно з копією розписки від 16.07.2018 [PERSON] позичила у [PERSON] 270 000 доларів США. З них 50\~000 доларів США належать [PERSON] , що передбаченою розпискою даною раніше [PERSON] . Всі розписки дані раніше вважаються недійсними. Ця розписка є єдиним документом, що підтверджує суму боргу на 16.07.2018 , яку [PERSON] зобов`язується повернути до 30.04.2019. Розписка підписана [PERSON] та [PERSON] . Далі на розписці зазначено, що борг 210\~000 доларів США, з яких 50\~000 кошти [PERSON] , [PERSON] повністю сплатила [PERSON] , претензій до боржника немає. 19.18.10.2019 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) укладено договір дарування за умовами якого [PERSON] передала безоплатно [PERSON] квартиру [ADDRESS] (п.1 Договору), яка належала дарувальнику [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2017. Дар оцінено в 2\~490\~505 грн. 20.З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису 237695880) вбачається, що 06.12.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки з метою забезпечення виконання зобов`язань (повернення боргу 240\~000 дол. США), в іпотеку була передана зазначена квартира. 18.10.2019 іпотека припинена за повідомленням іпотекодержателя [PERSON] . 21.З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 18.10.2019 припинено право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 18.10.2019, та 18.10.2019 внесено запис про іптеку цього об`єкта (№33735494) на підставі іпотечного договору від 18.10.2019, де іпотекодержателем є [PERSON] , іпотекодавець [PERSON] іпотека припинена 20.11.2019. 22.12.11.2019 [PERSON] уклала договір про надання послуг №ПК-АвЛФМ-1-0000243 із ТОВ «Агенство нерухомості «Лідер Фемілі», за яким агенство зобов`язалось надати [PERSON] послуги, пов`язані із придбанням об`єкта нерухомості за адресою [ADDRESS] . 23.В той же день 12.11.2019 [PERSON] уклала попередній договір № Ав_ЛФМ-1-0000243 з [PERSON] , згідно якого сторони домовились про укладення до 25.11.2019 договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно з п. 1.2.2, 1.2.3, 1.3.1 цього договору [PERSON] підтверджує, що квартира належить їй на підставі договору дарування від 18.10.2019. Сторони домовились, що вартість квартири становить 520\~000 дол. США. Сума 10\~000 сплачується [PERSON] [PERSON] , решту суми сплачується в день підписання основного договору. 24.15.11.2019 [PERSON] продала належний їй будинок та земельну ділянку, що в [ADDRESS] . 25.20.11.2019 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено нотаріальний договір купівлі-продажу продажу квартири [ADDRESS] за 4 048 729 грн., які повністю отримані продавцем від покупця до підписання договору. Квартира належить продавцю на праві особистої приватної власності, як така, що набута в дар на підставі договору дарування від 18.10.2019. 26.Згідно з копією розписки від 20.11.2019 [PERSON] підтверджує отримання від [PERSON] 4 048 729 грн. 27.Згідно з копією розписки від 20.11.2019 [PERSON] підтверджує отримання від [PERSON] у розмірі 302 725 доларів США в якості компенсації за невід`ємні поліпшення, проведені [PERSON] у вказаній квартирі. 28.26.05.2014 між ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір, яким забезпечено вимоги банку за кредитним договором №43/КЛ/14 від 26.05.2014, укладеним між банком та [PERSON] на суму 750\~000 дол. США, строком повернення до 25.05.2016. Предметом іпотеки були нежилі приміщеня з № 1 по № 6 (групи приміщень № 90) (в літ. А) загальною площею 43,1 кв.м., [ADDRESS] . Нежилі приміщення належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2010. На підставі цього договору зареєстровано заборону на відчуження об`єкта договору іпотеки. 29.24.10.2014 між ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» (Іпотекодержатель) та [PERSON] було укладено додатковий іпотечний договір до іпотечного договору від 26.05.2014. 30.26.11.2014 укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя від 26.05.2014. 31.06.11.2015 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) укладено договір дарування нежилих приміщень з № 1 по № 6 (групи приміщень № 90) (в літ. А) загальною площею 43,1 кв.м., [ADDRESS] (п.1 Договору), які належали дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2010. Згідно з п. 6 цього договору нежилі приміщення є предметом іпотеки за іпотечним договором №43/КЛ/14/1-1 із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним з ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» у забезпечення зобов`язань позичальника [PERSON] за кредитним договором № 43/КЛ/14 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 26.05.2014. Після укладення цього договору вказана іпотека є дійсною для набувача майна. Обдаровувана [PERSON] набуває статус Іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за вищевказаним іпотечним договором. Цей договір укладено за згодою Іпотекодержателя ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ», оформленою листом №01309/2405 від 06.11.2015. 32.06.11.2015 між ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір №43/КЛ/14 із застереженнями про задоволення вимог Іпотекодержателя за яким цей договір забезпечує вимоги банку за кредитним договором №43/КЛ/14 від 26.05.2014, строк повернення до 24.05.2017. Предмет іпотеки - нежилі приміщеня з № 1 по № 6 (групи приміщень № 90) (в літ. А) загальною площею 43,1 кв.м., [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить [PERSON] (Іпотекодавець) на підставі договору дарування від 06.11.2015. На підставі цього договору зареєстровано заборону на відчуження об`єкта договору іпотеки. 33.Листом №01308/265 від 21.11.2019 ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» підтвердив відсутність станом на 21.11.2019 заборгованості в [PERSON] перед банком за договором від 26.05.2014. 34.05.12.2019 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) укладено нотаріальний договір дарування нежилих приміщень з № 1 по № 6 (групи приміщень № 90) (в літ. А) загальною площею 43,1 кв.м., в [ADDRESS] (п.1 Договору). Майно належить дарувальнику на підставі договору дарування від 06.11.2015. 35.З наявних в матеріалах справи скріншотів переписки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 174-177, Т.2) вбачається спілкування про кредитно-зобов`язальні відносин в період з 31.10.2017 по 28.01.2019. 36.Листом від 07.05.2021 [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що укладений між ними договір позики від 12.05.2017, термін дії якого був продовжений до 12.05.2021, [PERSON] немає наміру продовжувати, у зв`язку з чим просить повернути позичені кошти в сумі 470 000 доларів США до 12.05.2021. 37.Листом від 19.05.2021 [PERSON] відповіла [PERSON] , що підтверджує існування договору позики від 12.05.2017, за яким [PERSON] дала [PERSON] в позику 470 000 доларів США на строк 3 роки, який було продовжено до 12.05.2021. Загальна сума повернутих [PERSON] коштів становить 549\~642 долара США, а тому претензія на повернення 470\~000 доларів США є безпідставною. 38.06.10.2022 [PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] щодо повернення боргу за договором позики від 12.05.2017 (справа № 523/12335/22). Позов задоволено, заборгованість стягнуто. Рішення суду не набрало законної сили у зв`язку з його оскарженням. Висновки суду. 39.Предметом позову є визнання недійсними договорів відчуження нерухомості з підстав їх фраудаторності, оскільки на час відчуження нерухомості боржник мав невиконанні грошові зобов`язання перед кредитором щодо повернення коштів. Боржник уклав ці правочини саме з метою уникнення виконання зобов`язань щодо повернення коштів. 40.Відповідачі вважають, що станом час укладення договору позики позичальник не мала у власності цього майна, майно не виступало гарантією забезпечення договору позики, договори ознак фраудаторності не мають. 41.Оцінюючи доводи обох сторін, подані ними докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. 42.Висновки щодо визнання договорів недійсними у зв`язку з наявністю ознак фраудаторності неодноразово досліджувалися Верховним Судом. 43.У статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. 44.Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. 45.Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. 46.У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. 47.Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. 48.Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1 та 5 статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання такого договору недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. 49.Відповідні ознаки фіктивного правочину заначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16, постанові Верховного Суду від 16.08.2022 у справі № 754/2738/20. 50.За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина 1 статті 717 ЦК України). 51.У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 зазначено таке: «Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. 52.Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. 53.Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину потрібно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце». 54.Отже, у справах про оспорювання договору за позовом особи, яка не є його стороною, спершу потрібно встановити, яким чином договір порушує (зачіпає) її права та законні інтереси. 55.Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 56.Згідно із частинами 1 та 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 57.Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. 58.У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц зазначено, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. 59.Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. 60.Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) існували правовідносини позики коштів. 61.Сума боргу, його повернення/чи неповернення не є предметом цього спору і наразі між сторонами є невирішений судовий спір щодо повернення боргу за договором позики від 12.05.2017 (справа №523/12335/22). Позов задоволено. Рішення суду не набрало законної сили у зв`язку з його оскарженням. 62.Позичальник продовжує вважати, що договори відчуження квартири та нежитлових приміщень боржник вчинив саме з метою уникнення повернення боргу. 63.Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] , яка є предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу від 20.11.2019, продана [PERSON] (донька [PERSON] , яка позичала кошти в [PERSON] ) [PERSON] . 64.Відповідачі не заперечуються, що вони є близькими родичами матір - [PERSON] , доньки - [PERSON] та [PERSON] . 65.У той же час покупець квартири [PERSON] наполягала на тому, що до того як оглянула і вирішила придбати зазначену квартиру жодним чином не була пов`язана і взагалі не була знайома з [PERSON] чи [PERSON] . З цією метою вона просила допитати як свідків [PERSON] та [PERSON] , які були ріелторами з нерухомості та можуть надати пояснення щодо обставин укладення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири, чи були вони до цього знайомі. 66.Свідок [PERSON] пояснив, що з 2010 року працював ріелтором з неруходості. [PERSON] шукала для придбання своїй доньці квартиру. В 2019 році він працював в АН «Стевс». В принципі усі ріелтори співпрацюють між собою, тобто, якщо немає відповідного об`єкту, можна звернутись до інших ріелторів, які мають підходящий об`єкт. [PERSON] була продавцем квартири [ADDRESS] . [PERSON] і [PERSON] не були знайомі між собою. Вперше побачили одна одну на огляді квартири. [PERSON] не пояснювала причину продажу квартири. [PERSON] особисто був присутнім при передачі грошей покупцем в банку та в нотаріуса. Попередній договір по сплаті авансу укладали з АН «Лідер Фемелі, де він, як ріелтор клієнта, був також присутній. Угода купівлі-продажу відбувалась як звично, ніяких прихованих намірів [PERSON] чи [PERSON] не мали. 67.Свідок [PERSON] пояснила, що працює ріелтором в АН «Лідер Фемелі». [PERSON] , як клієнт звернулась в агенство нерухомості з метою продажу власного будинку, а за ці кошти хотіла придбати квартиру. В результаті вона продала свій будинок. Потім агенство допомогло знайти квартиру [ADDRESS] через АН «Стевс». Для показу квартири спочатку прибув представник від власника, а не сам власник. [PERSON] і [PERSON] взагалі не були знайомі між собою. Коли на другий показ квартири вже особисто прибула [PERSON] , то [PERSON] запитувала як до неї звертатись, бо вони не були взагалі знайомі. Квартира була вільна, там ніхто не жив. [PERSON] та [PERSON] , як ріелтори, були присутні в банку під час укладення попереднього договору та передачі авансу, був також нотаріус. Квартира була в іпотеці, іпотекодавець дав згоду на знаття заборони з метою продажу. Під час укладення основного договору була [PERSON] , яка отримала гроші за продаж. 68.З пояснень свідків, суд приходить до висновку, що [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] не були знайомими між собою до того, як [PERSON] вирішила придбати квартиру, яку для неї знайшли ріелтори. Договір між [PERSON] та [PERSON] був реальним, оплатним. 69.Водночас позивач наявність умислу в вчиненні правочину на відчуження цієї квартири з метою уникнення повернення боргу посилається на те, що перед тим мати [PERSON] подарувала 18.10.2019 зазначену квартиру доньці [PERSON] , яка вже потім продала квартиру [PERSON] . Цей правочин, на її думку, і носить основні ознаки фраудаторності. 70.З цього приводу суд зазначає. В договорі дарування від 18.10.2019 зазначено, що квартира належала [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2017. Тобто, спірна квартира придбана [PERSON] 06.12.2017 і на час взяття в [PERSON] коштів в борг (12.05.2017) [PERSON] ще немала у власності цього майна. 71.Договір позики не може виконувати функції забезпечення виконання зобов`язань та не може обмежувати право власності позичальника на розпорядження майном, яке йому належить на праві приватної власності без окремого укладення самостійного договору в порядку, визначеному главою 49 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23.09.2022 у справі №463/11877/20). 72.Отже, нотаріально посвідчений договір позики від 12.05.2017 не був забезпечений будь-яким майном, а на час взяття позики боржник не мав у власності квартири. Позивач про це знала. Тому стверджувати, що кредитор міг розраховувати на повернення коштів боржником за рахунок цієї квартири безпідставно. Крім того, слід звернути увагу, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису 237695880) вбачається, що 06.12.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки з метою забезпечення виконання зобов`язань (повернення боргу 240\~000 дол. США), в іпотеку була передана зазначена квартира. 18.10.2019 іпотека припинена за повідомленням іпотекодержателя [PERSON] . Тобто, зазначена квартира станом на час взяття позики перебувала в іпотеці за іншими борговими зобов`язаннями [PERSON] , де іпотедержатель дав згоду на припинення даної іпотеки і одразу квартира була подарована матір`ю доньці. 73.З протилежної сторони позивач вважає, що оскільки квартира безоплатно подарована матір`ю доньці, то в цьому є шкода для неї як позикодавця. 74.Відповідач [PERSON] 12.05.2017 на підставі нотаріально посвідченого договору позики отримала в борг 470\~000 доларів США строком до 12.05.2020. Згідно з копією розписки від 09.03.2020, складеною в простій письмовій формі, [PERSON] та [PERSON] домовились про продовження договору позики від 12.05.2017 на умовах, зазначених в цьому договорі, на строк 1 рік - до 12.05.2021. Хоча цей момент строку виконання зобов`язання є спірним між самими сторонами, оскільки відповідач вважає, що цей строк не був продовжений розпискою від 09.03.2020. Суд вважає, що для даного спору це немає принципового значення, оскільки ознаки фраудаторності проявляються в іншому, навіть, якщо правочин відбувся після закінчення строку повернення коштів чи до його закінчення. 75.Відповідачі визнають, що договір дарування вчинено між матір`ю та донькою, він був безоплатним. Додатково в судовому засіданні відповідач пояснювала, що захворіла на онкологічне захворювання, яке переносить дуже важко, перебувала на лікування закордоном. Для лікування потрібні також кошти. 76.Однак ці обставини самі по собі не свідчать, що саме цей правочин зашкодив інтересам позивача, яка розраховує на повернення боргу за рахунок цієї квартири. Суд в сукупності оцінює всі обставини, де бере до уваги, що далі цю квартиру, донька передала в іпотеку. З інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 18.10.2019 припинено право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 18.10.2019, та 18.10.2019 внесено запис про обтяження цього об`єкта (№33735494) на підставі іпотечного договору від 18.10.2019, де іпотекодержателем є [PERSON] , іпотекодавець [PERSON] . Іпотека припинена 20.11.2019. Тобто, в у відповідача [PERSON] була конкретна мета з якою вона подарувала доньці квартиру, і аж ніяк це не пов`язано з уникненням відповідальності перед [PERSON] . В свою чергу [PERSON] шукала для купівлі в м. Одесі квартиру для своєї доньки. Агенти з нерухомості підібрали для неї цей об`єкт, тобто [PERSON] [PERSON] [PERSON] не перебували в спільному заздалегідь обдуманому умислі на виведення квартири з власності [PERSON] , а правочин був реальним, квартира набута у власність іншою особою, а продавець отримав гроші. 77. Водночас для позивача недостатньо просто стверджувати, що боржник відчужив безоплатно своє майно близькій особі і це завдало кредитору шкоди у вигляді неможливості стягнення боргу за рахунок цього майна. Оскільки це, як зазначалось вище, для визнання правочину фіктивним має бути наявність умислу в усіх сторін правочину, а внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. 78.Що стосується визнання недійсним договору дарування нежилих приміщень від 05.12.2019, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає. 79.Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2014 між ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір, яким забезпечено вимоги банку за кредитним договором №43/КЛ/14 від 26.05.2014, укладеним між банком та [PERSON] . Предметом іпотеки були нежилі приміщеня з № 1 по № 6 (групи приміщень № 90) (в літ. А) загальною площею 43,1 кв.м., [ADDRESS] . 80.Нежилі приміщення належали [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2010. 81.06.11.2015 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) укладено договір дарування зазначених нежилих, які належали дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2010. Згідно з п. 6 цього договору нежилі приміщення є предметом іпотеки за іпотечним договором №43/КЛ/14/1-1 із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним з ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» у забезпечення зобов`язань позичальника [PERSON] за кредитним договором № 43/КЛ/14. Після укладення цього договору вказана іпотека є дійсною для набувача майна. Обдаровувана [PERSON] набуває статус Іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за вищевказаним іпотечним договором. Цей договір укладено за згодою Іпотекодержателя ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ», оформленою листом №01309/2405 від 06.11.2015. 82.06.11.2015 між ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір №43/КЛ/14 із застереженнями про задоволення вимог Іпотекодержателя за яким цей договір забезпечує вимоги банку за кредитним договором №43/КЛ/14 від 26.05.2014, строк повернення до 24.05.2017. Предмет іпотеки - нежилі приміщеня з № 1 по № 6 (групи приміщень № 90) (в літ. А) загальною площею 43,1 кв.м., [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить [PERSON] (Іпотекодавець) на підставі договору дарування від 06.11.2015. На підставі цього договору зареєстровано заборону на відчуження об`єкта договору іпотеки. 83.Листом №01308/265 від 21.11.2019 ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» підтвердив відсутність станом на 21.11.2019 заборгованості в [PERSON] перед банком за договором від 26.05.2014. 84.Отже, власником нежитлових приміщень з 01.10.2010 була [PERSON] , а не [PERSON] . З метою повернення боргу банку, іпотекодавець [PERSON] подарувала [PERSON] не житлові приміщення, на вчинення такого правочину банк давав згоду. Після того як [PERSON] виплатила боргу банку, передала нежитлові приміщення, якими забезпечувався її кредит, їх власнику, тобто [PERSON] . Тобто, позивач помилково трактує цей правочин як фіктивний, вбачаючи в цьому лише безоплатну передачу нежитлових приміщень від матері до доньки. 85.Позивачем не доведено обставин, які б дозволили застосувати спеціальну норму права, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, а посилання позивача на ст. 234 ЦК України (воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених цими правочинами) спростовується тим, що як і у випадку дарування 18.10.2019 [PERSON] квартири доньці, так і у випадку дарування 05.12.2019 [PERSON] нежитлових приміщень другій доньці, подароване майно реально передавалося обдарованим. 86.При цьому, в першому випадку, квартира згодом була продана обдарованою сторонній особі, за яку продавець реально отримала грошові кошти. В другому випадку, нежитлові приміщення були фактично повернуті у власність [PERSON] , яка ще до укладення 12.05.2017 договору позики, подарувала 06.11.2015 приміщення для можливості забезпечення зобов`язань [PERSON] за кредитним договором за згодою Іпотекодержателя, яка після погашення в 2019 році боргу перед банком, 05.12.2019 фактично повернула іпотекодавцю майно. 87.Позивач не надає жодних доказів того, що вона уклала чи мала намір укласти з [PERSON] самостійний договір, яким було б забезпечено виконання зобов`язань останньої за договором позики від 12.05.2017. 88.Навпаки, суд пересвідчився в тому, що в період з 2017 по 2020 рік між [PERSON] та [PERSON] були дружні відносини, де [PERSON] позичала в борг у [PERSON] гроші, повертала їх певними частинами, проти чого остання не заперечувала. 89.Майно було відчужене [PERSON] до виникнення у [PERSON] будь-яких претензій до неї як до боржника щодо повернення коштів за договором позики від 12.05.2017, а характер відносин між сторонами переконує суд в тому, що ці претензії у позивача і не могли виникнути на той час. 90.Дійсно, майно було відчужене [PERSON] на підставі безоплатного договору та на користь близьких родичів. Однак доказів, що після відчуження спірного майна у відповідача немає іншого майна, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором, не надано. Навпаки суду надані докази, що ще станом на 09.03.2020 [PERSON] здійснювала сплату боргу перед [PERSON] , що та особисто підтвердила в розписці від 09.03.2020. 91.Отже, поведінка боржника [PERSON] відповідає критеріям розумності. Спірні угоди мали певну правову та фактичну мету, яка не є очевидно неправомірною та недобросовісною. Спірні угоди не укладалися «про людське око», а доводи позивача щодо фраудаторності оспорюваних правочинів спростовуються вказаними обставинами, наданими доказами та поясненнями свідків, які свідчать про відсутність протиправного умислу в діях сторін оспорюваних правочинів при їх укладенні. 92.Підсумовуючи суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, що має наслідком відмову в задоволенні позову. 93.За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачеві не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed