Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Позиція сторін у справі У грудні 2023 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.09.2023 року вирішено стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 16 4833, 75 грн, тому відповідач при звільненні позивача зобов`язаний був виплатити зазначену суму не пізніше 30 вересня 2023 року (наступний день після звільнення). Однак відповідач сплатив зазначену суму заборгованості лише 30 листопада 2023 року. Таким чином відповідач допустив затримку у розрахунку при звільненні. Відзив на позов не надходив. Сторони в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 3 16 червня 2021 року позивач працювала на посаді головного економіста Державного підприємства « Макарівське лісове господарство». 02 січня 2023 року Державне підприємство «Макарівське лісове господарство» реорганізовано в філію «Макарівське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства « Ліси України» (Наказ Держлісагенства України №937 від 28.10. 2022 року). 21 березня 2023 року наказом №62/к мене позивача звільнено з займаної посади згідно п.3 ст.40 КЗпП України. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 вересня 2023 року у справі № 697/834/23 (провадження № 2/697/337/2023) визнано незаконним та скасовано наказ філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» № 62/к від 21.03.2023 про звільнення [PERSON] . Поновлено [PERSON] на посаді головного економіста апарату управління філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 22.03.2023. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 164 833, 75 грн з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів. На виконання вказаного рішення суду, відповідач наказом №204/к від 13 вересня 2023 року поновив [PERSON] на роботі. Відповідно до наказу №224/к від 29 вересня 2023 року позивач звільнена з роботи, за угодою сторін, на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач вказує, що відповідач сплатив їй за рішенням суду від 12 вересня 2023 року середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 164 833, 75 грн лише 30 листопада 2023 року, а відтак затримка у розрахунку при звільненні з 01 жовтня 2023 року по 29 листопада 2023 року складає 43 робочі дні. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Згідно із статтею 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно з частиною першою ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України). Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Суд зазначає, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 164 833, 75 грн за рішенням суду від 12 вересня 2023 року у справі № 697/834/23 не є заробітною платою, яка підлягала виплаті позивачу відповідно до приписів статті 47, частини першої статті 116 КЗпП України, за таке порушення для відповідача не наступає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову.

Outcome: dismissed