Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з грудня 2019 року по 18.08.2022 проживала з відповідачем однією сім`єю. [INFO] у позивача та відповідача народилася спільна дитина [PERSON] . Відповідач добровільно кошти на утримання спільної дитини не надає, є особою працездатного віку, інших утриманців не має, в свою чергу, позивачка не працює та здійснює догляд за малолітнім сином. Вважає, що аліменти в розмірі 3000 грн. відповідач в змозі сплачувати на утримання спільної дитини. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та додала, що на даний час не працює, спільна дитина ходить в садочок, хворіє, що вимагає значних коштів на її утримання. Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву, який судом до уваги не береться, просив справу розглянути за його відсутності. З приводу поданого відзиву суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст.\~126\~ЦПК України\~право на\~вчинення процесуальної\~дії втрачається\~із закінченням\~строку,\~встановленого законом\~або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Так, відповідач разом з відзивом на позовну заяву подав клопотання про поновлення пропущеного строку для подання відзиву на позов. В обґрунтування зазначив, що пропустив строк у зв`язку з відсутністю юридичної освіти та необхідністю звернення до сектору «Волочиське бюро правової допомоги» з метою підготовки відзиву. Позивачка в судовому засіданні заперечила з приводу поновлення пропущеного строку. Такі доводи відповідача є необґрунтованими з огляду на те, що копію позовної заяви відповідач отримав 03.03.2024 з огляду на що, строк для подання відзиву сплив 18.03.2024. Відзив та додані до нього документи не містять доказів того, що «Волочиське бюро правничої допомоги» надавало відповідачу правову допомогу в даній цивільній справі, а сам відзив підписаний та поданий особисто відповідачем. Відсутність юридичної освіти саме по собі не може бути поважною причиною пропуску строку для подання відзиву. Таким чином, судом під час розгляду даної справи відзив відповідача до уваги не береться. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано Волочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 01.06.2021, актовий запис № 88, відповідно до якого батьком є відповідач у справі, матір`ю є [PERSON] . [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] після державної реєстрації шлюбу, згідно свідоцтва про шлюб, виданого Підволочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 27.06.2023, актовий запис № 39. Згідно витягів з Реєстру територіальної громади виданих Війтовецькою селищною радою, [PERSON] та [PERSON] разом проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. Статтею 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, в ст. 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач є особою працездатного віку, свій обов`язок щодо участі в матеріальному утриманні сина не виконує. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. В той же час, позивачка не надала доказів щодо доходів як своїх так і відповідача, з огляду на що, не довела необхідність стягнення аліментів в сумі 3000 грн. Таким чином, з врахуванням інтересів та прав дитини на належне фінансове забезпечення, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги, визначивши розмір аліментів на малолітню дитину в сумі 2000 грн. щомісячно. В той же час, вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку задоволенню не підлягають з огляду на таке. Як зазначено в постанові ВС в складі суддів КЦС від 12.09.2018 № 459/2181/17 суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial