Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

В провадженні суду з 11 січня 2022 року знаходилась справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Н.М., про визнання договорів дарування недісними. Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження. Ршенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Представник відповідача [PERSON] , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 12.01.2024 року (а.с.19), звернувся до суду із заявою про компенсацію відповідачу витрат на правову допомогу в сумі 53 125 грн. 00 коп., які позивачем понесені в сумі 23 125 грн. 00 коп., й 30 000 грн. у якості гонорару за наслідком вирішення спору - досягнення мети представництва - прийняття судового рішення про відмову у задоволенні позову, й на підтвердження понесених витрат надано Договір № 09/22 про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року у справі № 753/25081/21, Додаткову угоду № 1 від 18 жовтня 2022 року до Договору № 09/22 про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року у справі, якою визначено, що вартість послуг адвоката у цій справі буде становити 23 125 грн. 00 коп., Додаткову угоду № 2 від 18 жовтня 2023 року до Договору № 09/22 про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року, якими визначено, що гонорар успіху за наслідком розгляду справи - винесення рішення про відмову позивачу у позові - 30 000 грн., Договір про співпрацю від 30 червня 2022 року, рахунок-фактуру від 03.01.2024 року на суму 5 000 грн., платіжну квитанцію від 04.01.2024 року на суму 5 000 грн., рахунок-фактуру від 29.01.2024 року на суму 10 625 грн., платіжну квитанцію від 31.01.2024 року на суму 10 625 грн., рахунок-фактуру від 15.02.2024 року на суму 7 500 грн., платіжну квитанцію від 15.02.2024 року на суму 7 500 грн., всього на суму 23 125 грн. 00 коп., Акт приймання-передачі надання правової допомоги згідно Договору № 09/22 про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року, Додаткової угоди № 1 від 18 жовтня 2022 року до Договору № 09/22 про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року, Додаткової угоди № 2 від 18 жовтня 2023 року до Договору № 09/22 про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року на загальну суму 23 125 грн. 00 коп., які у загальній сумі 53 125 грн. 00 коп. (23 125 грн. 00 коп. + 30 000 грн. 00 коп.), просить стягнути з позивачки на користь відповідача за наслідком розгляду справи - відмови позивачу у позові. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Сторони в судове засідання не з"явились, належним чином повідомлена про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду), смс-провідомленням, проте її неявка відповідно до ст.270 ЦПК України не перешкоджає розгляду даного процесуального питання. Позивач звернувся до суду із клопотанням, викладеним у прохальній частині заяви, про розгляд заяви за його відсутності із її підтриманням. Так, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.4 ст. 270 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд заяви судом. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. За таких обставин, з урахуванням положення 270 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути заяву за відсутності сторін, третіх осіб, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням відповідача. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зміст позовних вимог, рішення суду, його вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява відповідача про розподіл витрат на правову допомогу, приходить до висновку про часткове задоволення заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (ч.1 ст. 270 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.2-5 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Судом встановлено, що у провадженні суду з 11 січня 2022 року знаходилась справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Н.М., про визнання договорів дарування недісними. Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження. Ршенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року, яке набуло чинності, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Представник відповідача [PERSON] , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 12.01.2024 року (а.с.19), звернувся до суду із заявою про компенсацію відповідачу витрат на правову допомогу в сумі 53 125 грн. 00 коп., які позивачем понесені в сумі 23 125 грн. 00 коп., й 30 000 грн. у якості гонорару за наслідком вирішення спору - досягнення мети представництва - прийняття судового рішення про відмову у задоволенні позову, й на підтвердження понесених витрат надано Договір № 09/22 про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року у справі № 753/25081/21, Додаткову угоду № 1 від 18 жовтня 2022 року до Договору № 09/22 про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року у справі, якою визначено, що вартість послуг адвоката у цій справі буде становити 23 125 грн. 00 коп., Додаткову угоду № 2 від 18 жовтня 2023 року до Договору № 09/22 про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року, якими визначено, що гонорар успіху за наслідком розгляду справи - винесення рішення про відмову позивачу у позові - 30 000 грн., Договір про співпрацю від 30 червня 2022 року, рахунок-фактуру від 03.01.2024 року на суму 5 000 грн., платіжну квитанцію від 04.01.2024 року на суму 5 000 грн., рахунок-фактуру від 29.01.2024 року на суму 10 625 грн., платіжну квитанцію від 31.01.2024 року на суму 10 625 грн., рахунок-фактуру від 15.02.2024 року на суму 7 500 грн., платіжну квитанцію від 15.02.2024 року на суму 7 500 грн., всього на суму 23 125 грн. 00 коп., Акт приймання-передачі надання правової допомоги згідно Договору № 09/22 про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року, Додаткової угоди № 1 від 18 жовтня 2022 року до Договору № 09/22 про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року, Додаткової угоди № 2 від 18 жовтня 2023 року до Договору № 09/22 про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року на загальну суму 23 125 грн. 00 коп., які у загальній сумі 53 125 грн. 00 коп. (23 125 грн. 00 коп. + 30 000 грн. 00 коп.), просить стягнути з позивачки на користь відповідача за наслідком розгляду справи - відмови позивачу у позові. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи, відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Окрім того відповідно до п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При вирішенні заяви про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на наслідки розгляду справи, суд враховує рішення Європейського суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації. Так, Європейський суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначив підхід вислітлений у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Зважаючи на зазначені процесуальні норми, з урахуванням принципу співмірності понесених відповідачем витрат на правову допомогу до складності справи, яка розглядалась у порядку загального позовного провадження, належить до категорії складних справ, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вартісні показники надання юридичних послуг, що визначені Договором про надання правової допомоги в загальній сумі 23 125 грн. 00 коп., які підтверджені платіжними квитанціями про понесені витрати, вважає за необхідне вимогу задовольнити частково, визнавши понесені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 23 125 грн. 00 коп. обгрутнованими. Суд вважає, що заявник має право на компенсацію понесених витрат в межах 23 125 грн. 00 коп., яким доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Проте, вимога про відшкодування витрат на правову допомогу відповідно до Додаткової угоди № 2 від 18 жовтня 2023 року до Договору № 09/22 про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року, якою визначено, що за досягненя мети представництва за наслідком розгляду справи - винесення судового рішення про відмову позивачу у позові клієнт сплачує гонорар в сумі 30 000 грн., який, як вбачається із матеріалів поданої заяви не сплачений, платіжний документ про понесені витрати не надані, відтакне підлягає задоволенню, враховуючи відсутність наданих до суду доказів, які підтверджують здійснення вказаною сторною відповідних витрат. Тобто, такий заявник не підтвердив понесені витрати відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, адже на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підставівищевикладеного, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України,

Outcome: approved