Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

підстава заяви (позиція заявниці): 22.02.2024 [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Головацький В. Ф., звернувся до Козівського районного суду Тернопільської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів у якій зазначено заінтересовану особу: Козівська селищна рада Тернопільської області. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що [INFO] померла тітка заявника [PERSON] . За життя остання склала заповіт, згідно з якого все належне їй майно заповіла заявнику. [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка, яка розташована на території Яблунівської сільської ради та належала останній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 21.10.2002. Проте, у вищевказаних документах допущено помилку у зазначенні прізвища спадкодавця та вказано « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Заявник звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з виявленими розбіжностями у документах, а саме: заповіті від 29.11.2000 та державному акті на право приватної власності на землю від 21.10.2002. Зазначив, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно заявнику для прийняття спадщини за заповітом після смерті тітки. Отож просить встановити факт належності [PERSON] , котра померла [INFO] , заповіту від 29.11.2000, посвідченого секретарем виконавчого комітету Ценівської сільської ради Козівського району Тернопільської області та державного акту на право приватної власності на землю від 21.10.2002, виданого [PERSON] . Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 27.02.2024 заява прийнята до розгляду й відкрито провадження у справі. Заявник [PERSON] та його представник Головацький В. Ф. у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили задовольнити такі в повному обсязі. Позиція заінтересованої особи: представник Козівської селищної ради Тернопільської області Добалюк С. у судове засідання не з`явився, подав відзив, відповідно до змісту якого у вирішенні справи покладається на думку суду. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дойшов наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Козівського районного управління юстиції Тернопільської області 22.11.2005, актовий запис № 17 /а.с. 6/. Заявник [PERSON] є племінником [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 28.05.1958, серії [NUMBER] , виданого 12.03.1973 та серії [NUMBER] , виданого 25.10.1949 /а.с. 7-10/. 04.06.1949 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00042924376 від 28.12.2023 /а.с. 15/. Померлою [PERSON] за життя був складений заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Ценівської сільської ради Козівського району Тернопільської області 29.11.2000. Згідно з заповіту померла на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було, з чого б не складалося та все те, на що за законом матиме право і що буде належати на день смерті заповіла племіннику - [PERSON] /а.с. 13/. Відповідно до копії витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданого Бережанською державною нотаріальною конторою 08.02.2024 № 75740236, після смерті [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа та видано свідоцтво про право на спадщину /а.с. 12/. Як вбачається із копії Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 859716 від 21.10.2002 такий виданий на ім`я [PERSON] /а.с. 14/. 08.02.2024 державним нотаріусом Козівської державної нотаріальної контори Гетьманом І. М. надано відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] , згідно з якою нотаріус роз`яснив про розбіжності в написанні прізвищ спадкодавця у поданих заявником документах, а саме у заповіті від 29.11.2000 та державному акті на право приватної власності на землю від 21.10.2002. Для вирішення даного питання рекомендовано звернутись до суду /а.с. 11/. Вказані вище обставини ніким не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст. 12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Норми права, які застосовує суд при вирішенні заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Нормою ч. 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проте встановлення таких фактів можливе за умови, що вони породжують юридичні наслідки для заявника. Також, крім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 (далі - Постанова). Так, в пункті 1 Постанови звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 12 Постанови при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно з Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Водночас, згідно з абз. 2 п. 12 Постанови суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України (в редакції, яка діяла до редакції відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Висновки суду за результатами заяви. З урахуванням того, що факт встановлення належності правовстановлюючих документів про встановлення яких просить заявник, підтверджуються матеріалами даної справи, а встановлення такого факту є необхідним заявнику для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] , суд дойшов висновку, що заявлені [PERSON] вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved