Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

До суду звернулась позивачка з позовом про визнання недійсними та скасування рішень, визнання недійсним державних актів на право власності на земельну ділянку. Позовну заяву мотивувала тим, що у 1992 році вона повністю завершила будівництво домоволодіння, що знаходить по [ADDRESS] . Потім вона звернулась до Драбівської районної адміністрації з відповідною заявою про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку за результатами розгляду якої, розпорядженням Драбівської райдержадміністрації від 13.03.1998 № 101 вирішено дозволити [PERSON] вказане будівництво в [ADDRESS] . Нею було отримано Будівельний паспорт на вказане будівництво, в якому є також і довідка Шрамківської сільської ради про те, що за нею зареєстроване допоміжне господарство по земельного-кадастровій книзі в розмірі 0,15 га, в т.ч. присадибна ділянка за [ADDRESS] , на якій дозволяється споруджувати новий житловий будинок і господарські будівлі. Довідка є додатком до рішення Шрамківської селищної ради від 15.01.1998 № 2. Було проведено винос в натурі земельної ділянки. Згідно довідок виконкому Шрамківської селищної ради Драбівського району від 29.11.2016 та 25.11.2016 №№ 1668, 1667 будинок [ADDRESS] ) був побудований у 1992 році [PERSON] , та йому була присвоєна вказана адреса. У домоволодінні постійно проживали та були зареєстровані з 02.03.2007 року позивачка та її син [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] вона вступила в спадщину, що залишилась після його смерті шляхом звернення до нотаріуса. Після смерті сина позивачка 09.02.2022 звернулась до державного реєстратора речових прав виконавчого комітету Будищанської сільської ради та провела державну реєстрацію права власності на вищевказаний будинок за собою. Наприкінці 2022 року позивачка дізналась про наявність рішення Шрамківської селищної ради від 14.10.2009 року № 27-355/V про надання її сину у приватну власність в тому числі і земельної ділянки площею 0,15 га за місцем розташування її будинковолодіння, що посвідчується державним актом від 20.11.2009 ЯИ773112 з кадастровим номером 720655700:01:001:1018. З технічної документації на земельну ділянку вбачається наявність іншого незаконного на думку позивачки рішення Шрамківської селищної ради від 25.10.2005 року № 18-5/VI, яким передано [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельну ділянку 0,25 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку та надвірних споруд 0,15 га та для ведення особистого селянського господарства 0,10 га, що по [ADDRESS] . Позивачка, як власник будинку незаконно позбавлена оспорюваннями рішеннями селищної ради на право власності на земельну ділянку на якій знаходить її будинковолодіння. Вказані рішення прийняті без врахування того, що вона є власником даного будинку. Крім того, відповідно до норм ст.17, 19, 22, 23, 67 Земельного кодексу України та норм Декрету «Про приватизацію земельних ділянок» Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 15-92 на час виникнення відносин спірна земельна ділянка належить позивачці. Вона ніколи не відмовлялась від свого права власності на спірну земельну ділянку, як від права користуватися даною ділянкою. Про те, що її син оформив на себе земельну ділянку вона не знала. Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову, пояснила суду, що вона була одружена з сином позивачки [PERSON] , після його смерті вона прийняла спадщину. Перед одруженням та після одруження вона проживала разом з чоловіком та його матір`ю в [ADDRESS] . Пі д час спільного проживання їй стало відомо, що [PERSON] погодилась, щоб все майно, земля та будинок переоформив на себе її син, що він і зробив. Про це вона спілкувалася з нотаріусом, який погоджувався, що [PERSON] є власником спірного майна. Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області у судове засідання не з`явився, у письмовому клопотанні просив відмовити позивачці у позові, оскільки вони є неналежним відповідачем по справі, так як жодних неправомірних дій не здійснили. Відповідач Шрамківська сільська рада Золотоніського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій позов визнав, просив розгляд справи провести без їх представника. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивачки, відповідачку, суд дійшов до наступного. З копії спадкової справи [PERSON] , який помер згідно свідоцтва про смерть 22.11.2021 року вбачається, що [PERSON] є його матір`ю, а [PERSON] є його дружиною. Вони є його спадкоємцями першої черги та подали заяви про прийняття спадщини, що залишилась після його смерті. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.11.2009 року серії ЯИ№773112, виданого на підставі рішення сесії Шрамківської селищної ради Драбівського району Черкаської області від 14.10.2009 № 27-355/V, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, місце знаходження [ADDRESS] . Одночасно з цим, власником будинку, який знаходиться по [ADDRESS] є позивачка [PERSON] , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.02.2022 № 299036380. Право власності на вказаний будинок було зареєстровано за позивачкою згідно даних витягу 09.02.2022. Підстав для реєстрації технічний паспорт та довідок Шрамківської селищної ради від 25.11.2016 № 1667 та від 29.11.2016 № 1667. Згідно цих довідок будинок [ADDRESS] ) був побудований у 1992 році [PERSON] , та йому була присвоєна вказана адреса, право власності на даний будинок не зареєстровано. На підтвердження факту будівництва даного будинку позивачем надано копію будівельного паспорту, в якому міститься рішення Шрамківської селищної ради від 15.01.1998 №2 про наділ [PERSON] земельної ділянки розміром 0,15 га по [ADDRESS] та надано дозвіл на будівництво на вказаній ділянці. Позивачка та її представник стверджують, що відповідно до діючого законодавства позивачка набула право власності на наділену їй земельну ділянку, яка перебувала до цього у її користуванні, що не було враховано при прийнятті рішення про приватизацію цієї земельної ділянки її сином [PERSON] . Крім цього вона є власником будинку, а тому саме їй належить законне право на вказану земельну ділянку. З даною позицією суд не погоджується з наступних підстав. В 1998 відносини щодо передачі у власність земельних ділянок громадянам для будівництва житлового будинку регулювались діючого на той час Земельним кодексом України від 18.12.1990 № 561 та Декретом «Про приватизацію земельних ділянок» Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 15-92. Відповідно до їх норм громадянин мав право приватизувати, тобто отримати безкоштовно у власність, земельну ділянку, яку йому було надано для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських споруд (ст.17 ЗК України, ст.1 вказаного Декрету). Проте, сам факт наділу такої землі та внесення даних до земельно-кадастрової книги та довідки про це не створювало і не підтверджувало право власності землю. Відповідно до ст.17 Земельного кодексу України, яка діяла на той час рішення органи місцевого самоврядування повинні були прийняти рішення про передачу у власність земельної ділянки на підставі заяви громадянина та проекту відведення земельної ділянки. Згідно ст.2, 3 Декрету КМУ від 26.12.1992 № 15-92 у паспорті громадянина чи іншому документі, що посвідчує особу обов`язково ставилась відмітка про приватизацію землі та посвідчувалось право власності виданим державним актом на право приватної власності на землю, вносились відповідні записи у земельно-кадастровій документації. Проте, рішення органу місцевого самоврядування про передачу позивачці у власність землі, відмітку у паспорті чи державний акт позивачкою не були надані суду. Те, що саме повинно було прийматися рішення свідчить і посилання на це в абзаці 2 п.1 Перехідних положеннях нового Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768, в якому вказано: «Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету Кабінету Міністрів України\~від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до\~Закону України\~"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"». Крім того, досліджуючи технічну документацію на спірну земельну ділянку, яка виготовлена ПП «Паралакс-плюс» у 2009 році, суд встановив, що вона містить дані про те, що саме [PERSON] являвся користувачем вказаної земельної ділянки та був визнаний власником будинку, якай на ній знаходився. Так, з висновку про обстеження в натурі земельної ділянки, житлового будинку та господарських будівель, який є в даній технічній документації, вказано, що обстеження домоволодіння в [ADDRESS] було проведено по заяві [PERSON] від 26.10.2005. А також зазначено, що земля по цій адресі закріплена за [PERSON] в постійне користування згідно рішення Шрамківської сільської ради від 26.10.2005 № 75. Крім того, у документації є копія рішення виконавчого комітету Шрамківської селищної ради від 07.06.2006 року № 67, яким було вирішено оформити право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] за [PERSON] та видати йому свідоцтво про право власності з послідуючою реєстрацією в бюро технічної інвентаризації. Вказані дані, на дамку суду, були правомірно враховані при приватизації спірної землі [PERSON] . Позивачка не надала суду\~доказів незаконності вищезазначених рішень. За умови, що [PERSON] за життя не отримав свідоцтва про право власності на будинок такі права можуть перейти його спадкоємцям, які мають право виконати рішення виконавчого комітету Шрамківської селищної ради від 07.06.2006 року № 67 з урахуванням діючого законодавства та закінчити оформлення права власності на будинок. Тим самим, на думку суду, спростовується твердження представника позивачки, що вказане рішення не має на даний час ніякого значення для вирішення справи. На підставі викладеного, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має, оскільки позивачкою не доведено незаконність оскаржуваних рішень, на підставі яких її син став власником земельної ділянки.

Outcome: dismissed