Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

[PERSON] зміст позовних вимог. Позивач звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить: - визнати наказ № 138/к від 02.06.2023 року, виданий в.о. генерального директора КНП «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня» Новогуйвинської селищної ради [PERSON], про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] у вигляді оголошення догани - незаконним та скасувати його; - стягнути з КНП «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня» Новогуйвинської селищної ради на її користь 30000,00 грн моральної шкоди; - судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову вказує, що з березня 2021 року вона працює на посаді лікаря-невролога КНП «Житомирська багатопрофільної опорна лікарня» Новогуйвинської селищної ради (надалі - районної лікарні). 02.06.2023 року наказом № 138/к їй було оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а саме: за прогули 26, 29 та 30 травня 2023 року. Раніше, 31.05.2023 року в.о. генерального директора районної лікарні [PERSON] запропонувала надати [PERSON] пояснення щодо відсутності останньої 26, 29 та 30 травня 2023 року у складі позаштатної постійно діючої ВЛК. 01.06.2023 року позивач надала письмові пояснення, де зазначила, що 26, 29 та 30 травня 2023 року перебувала на робочому місці в районній лікарні, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та виконувала покладені на неї обов`язки лікаря-невролога, а саме - приймала хворих, яким заздалегідь в електронному журналі «МІС НеаЬ24» був призначений час та день прийому. Позивач зазначає, що з наказом районної лікарні №53/1 від 20.03.2023 року про включення її у склад ВЛК як лікаря-невролога, вона у визначений законом порядку ознайомлена не була, відтак вона не брала участі у комісії ВЛК 26, 29 та 30 травня 2023 року, бо не знала про це та у вказані дні приймала хворих за своїм місцем роботи у лікарні. Разом з тим, позивач пояснює, що дійсно з 05.05.2023 року по 08.05.2023 року, на прохання керівника - медичного директора з поліклінічної роботи [PERSON] брала участь у роботі ВЛК замість лікаря-невролога [PERSON] через те, що останній у вказаний період не міг здійснювати покладені на нього функціональні обов`язки у зв`язку із сімейними обставинами. Однак вважає, що згаданий факт будь-яким чином не доводить того, що вона належним чином була повідомлена про те, що 26, 29 та 30 травня 2023 року вона мала брати участь у складі ВЛК відповідно до наказу № 53/1 від 20.03.2023 року, як і взагалі постійно приймати участь у складі даної комісії у випадку відсутності з поважних причин члена основної медичної комісії. За вказаних обставин позивач 02.06.2023 року вимушена була звернутися до сімейного лікаря зі скаргами на головний біль, запаморочення, коливання тиску та підвищення артеріального тиску, який після огляду встановив діагноз: гіпертонія та гіпертонічна хвороба серця без серцевої недостатності. Внаслідок вказаної гіпертонії вона з 05.06. по 26.06.2023 року перебувала на лікарняному, в тому числі з 08.06. по 16.06. на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КП «Лікарня-1» Житомирської міської ради. Це все негативно вплинуло на душевний стан позивача, змінилися звичний ритм та життя її моєї сім`ї, що потягло за собою значні фінансові витрати на лікування та відновлення її душевного стану до оголошення вказаної догани. Після одужання [PERSON] змушена витрачати свій особистий час на звернення за правовою допомогою та докладати зусиль на доведення своєї невинуватості в суді, що очевидно призводить до певних душевних хвилювань. Разом з тим, сам факт оголошення їй догани за дії, які вона не вчиняла, принижує її честь та гідність, шкодить її діловій репутації, знижує її престиж і викликає сором перед колегами. У зв`язку з наведеним позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. ІІ. Процедура та позиції сторін. Провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 38). У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, оскільки на виконання розпорядження начальника Житомирського РВА від 29.12.2022 року № 214 «Про затвердження персонального складу та порядок роботи позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії [INFO] » по підприємству 20.03.2023 року був виданий наказ № 53/1/адм «Про медичне забезпечення заходів приписки до призивної дільниці, призову по мобілізації (навчальних зборів) у [INFO] », яким затверджений склад позаштатної районної основної та резервної комісії в [INFO] . Відповідно до п. 2 додатку 1 до наказу № 53/1/адм від 20.03.2023 року створена резервна комісія у випадку відсутності з поважних причин членів основної комісії, згідно якої позивач - лікар-невропатолог [PERSON] замінює лікаря невропатолога [PERSON] у випадку його відсутності. З даним наказом голова комісії, заступник голови комісії, секретарі комісії та лікарі були ознайомлені на оперативній нараді медичним директором з поліклінічної роботи [PERSON] , на якого покладено контроль за виконанням даного наказу. З 26 травня по 04 червня 2023 року лікар-невропатолог [PERSON] був відсутній у складі комісії у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до наказу № 53/1/адм від 20.03.2023р. «Про медичне забезпечення заходів приписки до призивної дільниці, призову по мобілізації (навчальних зборів) у [INFO] » лікар-невропатолог [PERSON] у випадку відсутності з поважних причин основного члена комісії лікаря-невропатолога [PERSON] має його взаємо замінювати. Проте, незважаючи на повідомлення безпосереднього керівника - медичного директора [PERSON] про те, що лікар-невропатолог [PERSON] з 26.05.2023 року був відсутній на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та необхідністю прибути до [INFO] для прийняття участі у складі лікарської комісії, позивачка проігнорувала та не приступила до виконання обов`язків у складі комісії, чим порушила розпорядження начальника Житомирської РВА від 29.12.2022 року № 214 «Про затвердження персонального складу та порядок роботи позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії [INFO] » та наказ по підприємству №53/1/АДМ від 20.03.2023 року. Посилання позивача на те, що 05 та 08.05.2023 року вона брала участь у складі медичної комісії у Житомирському районному ТЦК замість лікаря-невропатолога [PERSON] на прохання свого керівника - медичного директора з поліклінічної роботи [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки медичний директор до позивачки з таким проханням не звертався, а їй було відомо, що вона має взаємо замінювати лікаря-невропатолога у разі його відсутності відповідно до наказу по підприємству №53/1/адм від 20.03.2023 року. Зазначає, що позивач помилково вважає, що їй оголошено догану за прогули, оскільки [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, а саме: невиконання розпорядження начальника Житомирського РВА від 29.12.2022р. № 214 «Про затвердження персонального складу та порядок роботи позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії [INFO] », наказу Міністерства оборони України від 18 серпня 2008р. №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу Збройних Сил України» та наказу по підприємству № 53/1/адм від 20.03.2023 року. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди позивач не зазначила, в чому саме полягає ця моральна шкода, з яких міркувань [PERSON] виходила визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується, тобто позивач не надала докази, якими підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру (а.с. 43-45). У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надаючи аналогічні пояснення, що викладені у відзиві на позовну, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] (лікар; голова при військовій комісії) показав, що кожного року видається наказ про склад комісії ВЛК; про такий наказ повідомляється на оперативних нарадах; позивач також була ознайомлена з таким наказом під час наради. Чи була [PERSON] на нараді, коли лікарів ознайомлювали з наказом № 53/1/адм, вона достаменно не пам`ятає. Свідок [PERSON] (медичний директор лікарні) показав, що на оперативній нараді 21.03.3023 року було оприлюднено наказ від 20.03.2023 року № 53/1/адм. Зазначає, що на цій нараді позивач теж була присутня. До того ж, кожного разу, коли позивач мала приймати участь у лікувальній комісії, він особисто кожного разу напередодні у той же день телефонував і нагадував/питав про її участь. Повідомив, що [PERSON] знала про існування наказу заздалегідь. Свідок [PERSON] (колишній працівник лікарні, лікар) показав, що у лікарні на усно повідомляли про обов`язок приймати участь у комісії ВЛК. Зазначив, що він декілька разів намагався ознайомитись з відповідним наказом, однак його так і ніхто з таким не ознайомив; оперативні наради фактично не проводились; заперечів факт про ознайомлювання з наказом на нараді. Повідомив, що він був лише на одній нараді, коли його представляли. Свідок [PERSON] (працівник лікарні, лікар) показала, що ще до початку війни була створена така комісія, і вона також входить до її складу. Повідомила, що наради звичайно відбувалися у лікарні, але не часто; старша медична сестра лікарні в телефонному режимі сповіщала про нараду. З наказом № 53/1/адм від 20.03.2023 року вона ознайомилась в літку 2023 року; 21.03.2023 року була нарада оперативна, однак на цій нараді вона не була. Зазначила, що на підставі усних розпоряджень директора [PERSON] вона приймала участь складі такої комісії, до того як офіційно ознайомилась з наказом про склад комісії. Свідок [PERSON] (начальник відділення призову [INFO] ) показав, що 26, 29 та 30 травня 2023 року [PERSON] була відсутня як член лікарської комісії, відтак були спрямовані відповідні листи керівництву лікарні про данний факт. Пояснив, що у відсутності будь-якого лікаря зі складу комісії, як члена комісії, остання не може видавати остаточні висновки. ІІІ. Фактичні обставини справи, які встановлені судом. Встановлено, що 20.03.2023 року на виконання розпорядження начальника Житомирського РВА від 29.12.2022 року № 214 «Про затвердження персонального складу та порядок роботи позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії [INFO] » (а.с. 65-66) КНП «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня» Новогуйвинської селищної ради було видано наказ № 53/1/адм «Про медичне забезпечення заходів приписки до призивної дільниці, призову по мобілізації (навчальних зборів) у [INFO] », яким затверджений склад позаштатної районної основної та резервної комісії в [INFO] (а.с. 62-63). Відповідно до п. 2 додатку 1 до наказу № 53/1/адм від 20.03.2023 року створена резервна комісія у випадку відсутності з поважних причин членів основної комісії, згідно якої, зокрема, позивач - лікар-невропатолог [PERSON] замінює лікаря невропатолога [PERSON] у випадку його відсутності з поважних причин (а.с. 64). Відмітка про ознайомлення позивача з даним наказом безпосередньо у наказі відсутня, як відсутні будь-які відмитки про ознайомлення на окремому аркуші, тощо (під підпис відповідної особи з проставленням дати про таке ознайомлення). У період з 26.05.2023 року по 04.06.2023 року лікар-невропатолог [PERSON] був відсутній у складі комісії у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (а.с. 69). Відповідно листів начальника [INFO] полковника [PERSON] № 4800 від 30.05.2023 року та № 4888 від 01.06.2023 року лікар-невролог КНП «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня» Новогуйвинської селищної ради [PERSON] відсутня на робочому місці у складі комісії в ТЦК та СП 26, 29, 30, 31 травня 2023 року та 01.06.2023 року (а.с. 67, 68). Наказом № 138/к від 02.06.2023 року (а.с. 4) [PERSON] , лікарю-невропатологу поліклінічного відділення, за порушення трудової дисципліни оголошено догану. Зі змісту наказу вбачається, що [PERSON] оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме: невиконання розпорядження начальника Житомирського РВА від 29.12.2022р. № 214 «Про затвердження персонального складу та порядок роботи позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії [INFO] » та наказу по підприємству № 53/1/адм від 20.03.2023 року, оскільки 26, 29 та 30 травня 2023 року не приступила до виконання обов`язків у складі комісії ВЛК (була відсутня на робочому місці). У письмових поясненнях від 01.06.2023 року [PERSON] зазначила, що дійсно 26, 29 та 30 травня 2023 року вона не брала участь у складі ВЛК через те, що перебувала на своєму робочому місці у районній лікарні, яка розташована поза межами міста Житомира, за адресою: [ADDRESS] , та виконувала покладені на неї обв`язки лікаря-невролога. З відповідним нормативно-правовим актом керівництва лікарні, а саме наказом чи розпорядженням про включення її до складу ВЛК як лікаря-невролога, вона у визначений законом порядку обізнана не була, а відтак й участі в цій ВЛК не приймала. Отже, їй не відомо про те, що вона перебуває у складі ВЛК та мала брати участь у цій комісії 26, 29 та 30.05.2023 року (а.с. 5). Відповідно до витягу із зведеного табелю обліку робочого часу за травень 2023 року (а.с. 23) [PERSON] 05 та 08 травня перебувала на робочому місці у військоматі. Із витягу із табелю обліку використання робочого часу за травень 2023 року вбачається, що 26, 29 та 30 травня 2023 року [PERSON] перебувала на робочому місці у поліклінічному відділені КНП «ЖБОЛ» НСР (а.с. 22). Факт того, що 26, 29 та 30 [PERSON] перебувала на робочому місці у КНП «Житомирська багатопрофільна лікарня» Новогуйвинської селищної ради і вела прийом пацієнтів підтверджується відомостями обліку відвідувань пацієнтів за травень 2023 року (а.с. 24, 25), журналами реєстрації амбулаторних пацієнтів за 2023 рік (а.с. 26-33). Із доданої стороною відповідача копії журналу щоденних оперативних нарад (а.с. 53-55) не можливо однозначно встановити, чи була присутня на оперативній нараді 20.03.2023 року позивач, де, згідно запису у протоколі №57 від 21.03.2023 року медичним директором з поліклінічної роботи було доведено лікарям зміст наказу № 53/1адм від 20.03.2023 року (а.с. 55). IV. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом ст. 29 КЗпП України до початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про: 1) місце роботи (інформація про роботодавця, у тому числі його місцезнаходження), трудову функцію, яку зобов`язаний виконувати працівник (посада та перелік посадових обов`язків), дату початку виконання роботи; 2) визначене робоче місце, забезпечення необхідними для роботи засобами; 3) права та обов`язки, умови праці; 4) наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, а також про право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору - під підпис; 5) правила внутрішнього трудового розпорядку або умови встановлення режиму роботи, тривалість робочого часу і відпочинку, а також про положення колективного договору (у разі його укладення); 6) проходження інструктажу з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони; 7) організацію професійного навчання працівників (якщо таке навчання передбачено); 8) тривалість щорічної відпустки, умови та розмір оплати праці; 9) процедуру та встановлені цим Кодексом строки попередження про припинення трудового договору, яких повинні дотримуватися працівник і роботодавець. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу (ст. 140 КЗпП України). Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення, як догану. Відповідно до ч. 1 ст. 148 цього Кодексу дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Під порушенням трудової дисципліни слід розуміти винне протиправне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Таким чином, догана є заходом дисциплінарного стягнення за вчинений працівником дисциплінарний проступок (порушення трудової дисципліни чи правил внутрішнього трудового розпорядку). Підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного, винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягаєв порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права,а саме КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Дисциплінарним проступком є винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які стали підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку (зокрема, в постанові від 07.06.2023 у справі № 705/985/22). При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальностів обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок,і попередню роботу працівника. Отже при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Факт вчинення дисциплінарного проступку має бути належним чином зафіксований за допомогою актів, довідок, доповідних записок тощо. З аналізу норм трудового права, що регулює дані правовідносини, зокрема порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, слід дійти висновку, що для правомірного притягнення до дисциплінарної відповідальності необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника і які прямо випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку та пов`язані з ним, та прямо на нього покладені; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків як проступок має бути винним і не пов`язаним з поважними причинами; для накладення дисциплінарного стягнення має бути встановлена подія (проступок) і обов`язково вина працівника, і дані обставини (подія і склад порушення) мають бути доведені саме роботодавцем, є неприпустимим перекладення на працівника обов`язку по доказуванню своєї невинуватості. Щодо процедури застосування дисциплінарного стягнення працівнику має бути надана можливість дати письмові пояснення; для надання пояснень працівник повинен знати конкретно за який проступок він притягається до дисциплінарної відповідальності. У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 461/8132/17 також сформульовано висновок щодо застосування норм права, з якого вбачається, що у трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким неможна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника. За приписами статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Так, при наданні оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходити із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених КЗпП України. У постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 219/2474/19 (провадження № 61-10005св20) зроблено висновки про те, що під порушенням трудової дисципліни потрібно розуміти винне, протиправне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Вина як одна з ознак порушення трудової дисципліни є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Отже, догана є заходом дисциплінарного стягнення за вчинений працівником дисциплінарний проступок (порушення трудової дисципліни чи правил внутрішнього трудового розпорядку). Підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного, винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права. Дисциплінарним проступком є винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Водночас саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинно містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин, а дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини працівника, а також бути застосованим тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини працівника. Вказані висновки підтверджуються постановою Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №821/935/16, у якій вказано, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин. Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 13.03.2020 року у справі №821/869/17, від 09.12.2019 року у справі № 813/3820/17, від 19.09.2019 року у справі №815/6552/15. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказів про належне ознайомлення [PERSON] із наказом № 53/1/адм «Про медичне забезпечення заходів приписки до призивної дільниці, призову по мобілізації (навчальних зборів) у [INFO] » матеріали справи не містять. На підтвердження належного ознайомлення [PERSON] з обов`язком заміни члена комісії в [INFO] , у разі його відсутності, представник КНП «ЖБОЛ» НСР надала копію журналу щоденних оперативних нарад (а.с. 53-55), під час проведення яких наголошувалося на вказаному обов`язку. Однак відповідачем не надано до суду доказів, що [PERSON] була присутня на вказаній оперативній нараді 21.03.2023 року та була належним чином повідомлена про зазначений вище обов`язок. Посилання відповідача на недобросовісність позивача, яка знала про вимоги щодо заміни лікаря невропатолога [PERSON] у випадку його відсутності, оскільки раніше заміняла останнього, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для оголошення догани за відсутності доведення вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку. Таким чином, позивач [PERSON] не була належним чином повідомлена про її обов`язок заміни члена комісії в [INFO] , у разі його відсутності, на постійній основі. Виконання позивачем у формі прийняття участі у складі вказаної комісії 05 та 08 травня 2023 року суд розцінює як виконання усного розпорядження її безпосереднього керівника [PERSON] . Оскільки з наказом №53/1 від 20.03.2023 року позивач ознайомилась під час ознайомлення з наказом про оголошення ій догани - 02.06.2023 року, відтак наказ № 138/к від 02.06.2023 року, виданий в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства "Житомирська багатопрофільна опорна лікарня" Новогуйвинської селищної ради [PERSON], про оголошення догани [PERSON] слід визнати протиправним та скасувати. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. З долучених до матеріалів справи медичних документів вбачається, що [PERSON] у період з 05.05.2023 року по 26.06.2023 року перебувала на лікарняних, в тому числі з 08.06.2023 року по 16.06.2023 року на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КП «Лікарня № 1» Житомирської міської ради; діагноз: гіпертонія та гіпертонічна хвороба серця без серцевої недостатності (а.с. 6-15). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних - душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст.237-1КЗпП України (набрав чинності з 13.01.2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. З огляду на викладене, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення компенсації за спричинену відповідачем моральну шкоду, завдану позивачці внаслідок незаконного звільнення, оскільки позивачка надала належні та допустимі докази на підтвердження порушення її прав у сфері трудових відносин, яке призвело до погіршення стану її здоров`я, моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а також нею доведено наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і незаконним наказом відповідача про її звільнення. Разом з тим, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, знаходить суму моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн завищеною та такою, що не відповідає ступеню понесених позивачкою моральних страждань, а тому вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 4000,00 грн. V. Висновок суду. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених в судовому засіданні обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи вищенаведене, а також принцип справедливості, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. VI. Розподіл судових витрат по справі. За правилом п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, з відповідача на користь останньої слід стягнути 317,87 грн.

Outcome: partial