Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), в якому просила надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , разом із позивачем, за її зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька [PERSON] . Також просила стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина. Однак, сімейне життя не склалося, з липня місяця 2023 року шлюбні відносини між сторонами припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Відповідач не цікавиться долею дитини, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з неможливістю отримання згоди відповідача, як батька малолітньої дитини, на реєстрацію місця проживання сина вимушена звернутись із даним позовом до суду. Ухвалою суду від 19 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання. Відповідачу роз`яснено право подання відзиву на позовну заяву відповідно до вимог ст. ст. 178, 191 ЦПК України. Ухвалою суду від 09 січня 2024 року підготовче засідання відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи. Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року до участі у розгляді даної справи залучено третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, - Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, підготовче засідання відкладено. Ухвалою суду від 06 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав вказаних у позові, проти проведення розгляду справи у заочному порядку не заперечувала. Відповідач, будучи повідомлений у встановленому порядку про час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність від нього не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, звернулися до суду із заявою проведення розгляду справи за відсутності представника. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, звернулися до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника. 21.03.2024 року наданий висновок щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , без письмової згоди батька [PERSON] . Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтями 76, 78, 79 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як встановив суд позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 березня 2023 року, про що складено відповідний актовий запис № 136. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23 березня 2023 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). (а. с. 7) [INFO] народився [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 491. Батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 вересня 2023 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). (а. с. 8) Згідно копії Витягу з реєстру Криворізької територіальної громади № 2023/004755300 від 26.06.2023 встановлено, що зареєстрованим місцем проживання позивача [PERSON] є: [ADDRESS] (а. с. 6) Копією акта за підписами мешканцями будинку [ADDRESS] та начальника дільниці ТОВ «УЮТ-2011» від 28.09.2023 року підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . (а. с. 9) 09 листопада 2023 року [PERSON] звернулась до Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Покровському районі із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , однак у такій реєстрації було відмовлено у зв`язку з відсутністю згоди батька дитини [PERSON] . (а. с.5) За Висновком Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, затвердженого Рішенням виконкому районної в місті ради за № 302 від 20.03.2024, виконком Покровської районної в місті ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] без письмової згоди батька [PERSON] . (а. с. 29-30) Відповідно до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Стаття 310 ЦК України визначає право кожної фізичної особи на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, за винятком обмежень, які встановлені законом, гарантує громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, і стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається право кожної дитини на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Під терміном «місце проживання» в статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» розуміється - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Під терміном «реєстрація» розуміється - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Разом з тим, стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» покладає на громадян України, а також іноземців чи осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, обов`язок зареєструвати своє місце проживання протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», затверджені Правила реєстрації місця проживання, які визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів. Відповідно до положень абзацу 15 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно частини 3 статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Звертаючись до суду із позовом позивач зазначила, що вона не має можливості зареєструвати місце проживання дитини [PERSON] за адресою свого проживання та реєстрації, оскільки відповідач з позивачем та дитиною не спілкується, жодних стосунків не підтримує, що позбавляє позивача можливості отримати згоду батька на реєстрацію місця проживання дитини разом із нею. Принцип «забезпечення якнайкращих інтересів дитини», закріплений у Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року №44/25, ратифікованій Україною 27.02.1991 року, вимагає, щоб в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділялась якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Так, Європейській суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа "Байт і Кеннеді проти Німеччини(п.67) "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини" (п.45). З урахуванням викладеного, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи наведені вище правові норми, оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої дитини за зареєстрованим місцем проживання матері не суперечить інтересам дитини, але суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, виходячи насамперед з інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з зазначених вище підстав. Відповідно до вимог положень статті 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved