Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

У грудні 2023 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі своєчасно не оплачували надані їм за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з чим за період з 01.01.2013 по 30.11.2023 у них утворилась заборгованість на суму 52\~900,84 грн., що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Посилаючись на вказані обставини, Концерн «МТМ» просив стягнути солідарно із відповідачів суму заборгованості у розмірі 52\~900,84 грн., а також судовий збір у розмірі 2147,20 грн. Ухвалою судді від 01.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 25.01.2024, яке було відкладено на 29.02.2024, а потім на 27.03.2024, у зв`язку із неявкою у судове засідання відповідачів. 06.02.2024 на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в особі представника адвоката Огійченко Є.В., в якому відповідач просить позов Концерну «МТМ» задовольнити частково, стягнувши із відповідачів заборгованість у межах строку позовної давності за період з 28.03.2017 по 30.11.2023. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач подав до суду позов 26.12.2023. У вказаному позові позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги за період з 01.01.2013 по 30.11.2023, у розмірі 52\~900,84 грн. Відповідач [PERSON] не погоджується із позовним вимогами в частині стягнення з відповідачів заборгованості за період з січня 2013 року по 28.03.2017, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Інші відповідачі у справі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] правом на подання відзиву на позов не скористались. Концерн «МТМ» відповіді на відзив не подав. Учасники справи в судове засідання, призначене на 27.03.2024, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судові засідання, призначені на 25.01.2024, 29.02.2024 та на 27.03.2024, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, та судових повісток за адресою їх зареєстрованого місця проживання, які були вручені відповідачам, що, відповідно до ст. 130 ЦПК України, вказує про належне повідомлення відповідачів про день, час та місце судового засідання. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі досліджених письмових доказів, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Відповідно до статуту Концерну «МТМ» основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 10.06.1987, [PERSON] , [PERSON] з 04.09.1997, по теперішній час зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією, яка надана Управлінням державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у листах № 04-46/9187 та №04-46/9186 від 28.12.2023, які надійшли на адресу суду 29.12.2023, та відповідями з Єдиного державного демографічного реєстру № 382448, №382449, №382450 від 26.12.2023. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , були споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надавались Концерном «Міські теплові мережі» у період з 01.01.2013 по 31.11.2023. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, які діяли у період, за який позивачем нараховано заборгованість. Для проведення розрахунків по оплаті наданих Концерном «Міські теплові мережі» послуг відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] 02.10.2021 Концерн «МТМ» оприлюднив на власному офіційному веб-сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води №11004073, що є публічним договором приєднання, який вважається укладеним з 01.11.2021 із відповідачами, оскільки співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. З позовної заяви та доданих до неї довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розрахунку суми позову, встановлено, що загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надавалися Концерном «МТМ» за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2013 по 30.11.2023 становить 52\~900,84 грн., та, як зазначає позивач, вказана сума боргу підлягає стягненню із відповідачів, які зареєстровані за вказаною адресою. Відповідачі належними та допустимими доказами розмір заборгованості не спростували, як і не спростували доводи позивача щодо неналежного виконання ними обов`язку зі сплати наданих їм за адресою проживання послуг. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи викладені обставини, а також те, що відповідачі не виконували свого обов`язку із своєчасної сплати за надані позивачем послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд доходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є обґрунтованими. Під час розгляду справи представником відповідача [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі». Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, а також наявності підстав для застосування строку позовної давності в рамках даної справи, суд виходить з наступного. Так, згідно розрахунку заборгованості, який відповідачами належними та допустимими доказами не спростований, заборгованість за надані у квартиру [ADDRESS] послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.01.2013 по 30.11.2023 становить 52\~900,84 грн. Тобто, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував заборгованість за централізоване опалення та постачання гарячої води за період з 01.01.2013 по 30.11.2023. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 26.12.2023. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Як встановлено судом, відповідачі зобов`язані щомісяця здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідачів з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023. Адвокат Огійченко Є.В., діючи в інтересах відповідача [PERSON] , подала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила про те, що позивач пропустив строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.01.2013 по 01.03.2017, у зв`язку з чим просила застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до цієї частини позовних вимог та відмовити у задоволенні позову в цій частині. Разом із тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, який не спростовано відповідачами у цій справі належними та допустимими доказами, відповідачі протягом періоду з 01.01.2013 по 01.03.2017 здійснювали певні платежі на надані позивачем послуги, які перевищували розмір нарахованих їм платежів, що свідчить про вчинення відповідачами дій, які вказують на визнання ними боргу. Так, у березні 2014 року позивачем було нараховано до сплати за опалення 326 грн. 04 коп., відповідачами сплачено за надані послуги 350 грн. 58 коп. У лютому 2016 року позивачем було нараховано до сплати за гаряче водопостачання 73 грн. 73 коп., відповідачами у цьому місяці сплачено 183 грн. 50 коп. У квітні 2016 року позивачем було нараховано до сплати за опалення 219 грн. 04 коп. та за гаряче водопостачання 36 грн. 87 коп., відповідачами у цьому місяці сплачено 350 грн. за опалення та 120 грн. за гаряче водопостачання. У червні 2016 року позивачем не було нараховано жодної суми за опалення та за гаряче водопостачання, при цьому відповідачами сплачено у цьому місяці 120 грн. 62 коп. та 134 грн. 33 коп. відповідно. У вересні 2016 року позивачем також не було нараховано жодної суми за опалення та за гаряче водопостачання, при цьому відповідачами сплачено у цьому місяці 146 грн. та 86 грн. 87 коп. відповідно. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що у даному випадку підстави для застосування строку позовної давності до позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» відсутні, оскільки у період з 01.01.2013 по 01.03.2017 цей строк переривався неодноразово, оскільки відповідачами вчинялися дії, які свідчили про визнання ними боргу перед позивачем, зокрема проводилися оплати, розмір яких перевищував розмір нарахованих позивачем за відповідний місяць платежів. За таких обставин, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення заборгованості є законними та обґрунтованими, а відтак їх слід задовольнити у повному обсязі. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при звернення до суду з позовом у сумі 2\~147 грн. 20 коп., з кожного в рівних частках.

Outcome: approved