Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача безпідставно і незаконно нараховані кошти за опалення місць загального користування в сумі 636,54 грн, загально будинкові потреби на опалення в сумі 1\~601,23 грн та витрати на функціонування системи гарячої води в сумі 2\~283,18 гривень. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 грудня 2023 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 26 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 24 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України відзив на позовну заяву. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, так як нарахування позивачам відбувалось відповідно до вимог законодавства, а тому підстави для здійснення перерахунку відсутні. Позивач не скористався правом подати відповідь на відзив, проте заявив клопотання про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, розглядаючи яке суд дійшов висновку, що таке задоволенню не підлягає, так як характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи, клопотання жодним чином не обґрунтовано необхідністю учасників справи бути присутніми у судовому засіданні, адже всі доводи відповідач вправі викласти у письмовому вигляді. Заяву про виклик свідків не подано. У випадках коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо проведення публічного розгляду справи. Саме така правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 712/1100/20. За умовами ч.4ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Інших заяв/клопотань сторонами не заявлено Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2ст.247ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4\~ст.263 ЦПК України). У ході розгляду справи установлено, що відповідач ЛМКП «Львівтеплоенерго», як передбачено Законом України «Про теплопостачання», Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» є теплопостачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та гарячої води, зокрема до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Сторонами не заперечується, що позивач є співвласником (на праві спільної часткової власності) квартири [ADDRESS] у даному будинку, Згідно із ст.13 Конституції України власність зобов`язує. Відповідно до вимог ст.317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України). Статтею 360 ЦК України\~передбачено, що\~співвласник\~відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності\~зобов`язаний брати участь\~у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна,\~у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (ст.382 ЦК України). Як регламентовано ст.ст.1, 4, 7 Закону України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані: забезпечувати належне\~утримання та\~належний санітарний,\~протипожежний і\~технічний стан\~спільного майна\~багатоквартирного будинку;\~ своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Витрати на управління багатоквартирним будинком включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Законом України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» врегульовано відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, та яким передбачено наступне. Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (ст.ст.1,\~5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За приписами ч.1\~ст.9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за надані житлово-комунальні послуги. Як регламентовано ч.6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Плата за\~абонентське обслуговування\~-\~платіж,\~який споживач\~сплачує виконавцю\~комунальної послуги\~за індивідуальним\~договором про\~надання комунальних\~послуг або\~за індивідуальним\~договором з\~обслуговуванням внутрішньобудинкових\~систем про\~надання комунальних\~послуг \~(крім\~послуг з\~постачання та\~розподілу природного\~газу і\~з постачання\~та розподілу\~електричної енергії),\~що включає\~витрати виконавця,\~пов`язані з\~укладенням договору\~про надання\~комунальної послуги,\~здійсненням розподілу\~обсягу спожитих\~послуг між\~споживачами,\~нарахуванням та\~стягненням плати\~за спожиті\~комунальні послуги,\~обслуговуванням та\~заміною вузлів\~комерційного обліку\~води і\~теплової енергії\~(у\~разі їх\~наявності у\~будівлі споживача),\~крім випадків,\~визначених цим\~Законом,\~а також\~за виконання\~\~інших функцій,\~пов`язаних з\~обслуговуванням виконавцем\~абонентів за\~індивідуальними договорами\~(крім\~обслуговування та\~\~поточного ремонту\~внутрішньобудинкових систем\~теплопостачання,\~водопостачання,\~водовідведення та\~постачання гарячої\~води)\~(ст.1\~ Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Плата за абонентське обслуговування нараховується у відповідності до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Оскільки житло позивача знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, а тому підстави для звільнення від нарахування та оплати за опалення місць загального користування, загальнобудинкових потреб на опалення та плати за абонентське обслуговування (послуга з постачання теплової енергії) відсутні. Надаючи оцінку доводам позивача про наявність договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води від 01 липня 2014 року та твердженням відповідача про приєднання споживача до умов індивідуального договору від 01 грудня 2021 року та втрату чинності з 01 грудня 2021 року Типових договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води та водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України, суд виходить з наступних обставин. У силу приписів ст.ст.12, 13 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем,\~колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач\~(співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку),\~колективний споживач). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.\~ Аналогічний порядок визначено Правилами надання послуг постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року за № 830, в редакції від 08 вересня 2021 року за № 1022. Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено, що договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Наведеною вище постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, в яку було в подальшому внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року №1022, що набрали чинності з 1 жовтня 2021 року, окрім зазначених Правил надання послуг постачання теплової енергії, затверджено також типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії, в тому числі типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Судом установлено, що на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» розміщено публічний типовий договір приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії, а саме зразок індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 1 грудня 2021 року (https://lmkp.lte.lviv.ua/images/pdoggv.pdf). Згідно з пунктами 1, 2 індивідуального договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства https://lmkp.lte.lviv.ua. Як передбачено п.13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії встановлено, що фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Аналогічні положення містяться в п.4 індивідуального договору. Як убачається із відомостей про нарахування та сплату послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, позивачем систематично, починаючи з грудня 2021 року, проводиться систематична оплата за вказані послуги, а тому суд дійшов висновку про наявність між сторонами договірних правовідносин на підставі індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 грудня 2021 року. Викладене повністю спростовує твердження позивача. Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача безпідставно і незаконно нарахованих коштів за опалення місць загального користування, загальнобудинкових витрат на опалення та витрат на функціонування системи гарячої води, незважаючи на свій процесуальний обов`язок, позивачем такі не доведено та не підтверджено об`єктивними доказами. Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення його права, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку.\~Суд погоджується з переконливими доводами відповідача. Підсумовуючи наведене, при розгляді даної справи судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачем прав позивача. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 509/5080/18). Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати судового збору, відповідно до\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», то за приписами\~ст.141\~ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed