Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом (в новій редакції), обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 вересня 2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, [INFO] у них народилась донька [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] . Шлюб було розірвано на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13.03.2020 року по справі № 128/2782/19. В шлюбі позивачем та відповідачем за договорами купівлі-продажу від 17.05.2013 було придбано житловий будинок, з господарськими будівлями, загальною площею 45, 7 кв.м., житловою площею 17, 8 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер 052684000:02:002:0154, площею 0, 25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку, кадастровий номер 0520684000:02:002:0155, площею 0, 0813 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовані за цією ж адресою. Позивач зазначає, що під час спільного проживання в шлюбі договір щодо правового режиму майна подружжя, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній власності, чи інші договори, що встановлюють режим спільного майна подружжя, сторонами не укладалися. Вона зверталася до відповідача з пропозицією розділити майно, проте угоди про поділ спільного майна не було досягнуто, в добровільному порядку укласти договір про поділ майна подружжя не вдалося. За вказаних обставин, посилаючись на відповідні норми законодавства, позивач просить суд поділити спільне майно подружжя та визнати за нею та за відповідачем право власності по 1/2 частці вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок (а.с. 42 - 44). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.01.2024 року, за наслідками усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 48). Відповідач правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, не скористався, відзив не подавав. Водночас, відповідач подав до суду письмову заяву, згідно якої визнав заявлені позовні вимоги та не заперечив проти задоволення позову. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 12.02.2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову за передчасністю, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 63). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Пунько І.В. попередньо надала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує, просить його задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору судом. Сторони з 25.09.2005 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.03.2020 розірвано, про що свідчить копія відповідного рішення суду (а.с. 13 - 14). Всторін по справі народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 11, 12). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.11.2023 року, 17.05.2013 відповідач [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельні ділянки, кадастровий номер 0520684000:02:002:0154, площею 0, 25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та кадастровий номер 0520684000:02:002:0155, площею 0, 0813 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновків про вартість спірного нерухомого майна, позивачем було встановлено його вартість на час звернення до суду (а.с. 19 - 33). Приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. було надано копії договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна. Згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.05.2013, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є., [PERSON] придбав у власність земельну ділянку, кадастровий номер 0520684000:02:002:0154, площею 0, 25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір було укладено за згодою дружини покупця [PERSON] (а.с. 72 - 73). Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.05.2013, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є., [PERSON] придбав у власність земельну ділянку, кадастровий номер 0520684000:02:002:0155, площею 0, 0813 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір було укладено за згодою дружини покупця [PERSON] (а.с. 74 - 75). Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.05.2013, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є., [PERSON] придбав у власність житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір було укладено за згодою дружини покупця [PERSON] (а.с. 76 - 77). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 372 ЦК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Аналіз вищевказаних норм свідчить, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція є усталеною, викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 та він є незмінним. Спірне нерухоме майно було придбано сторонами в справі під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що не заперечується сторонами у справі. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, зважаючи, що сторони визнають, що спірне нерухоме майно є їх спільною сумісною власністю подружжя та не заперечують з приводу поділу його на дві рівні частини, визнання позову відповідачем відповідає ч. 4 ст. 206 ЦПК України, не суперечить закону та не порушує прав і свобод інших осіб, а тому вимоги позивачки про поділ спільного майна подружжя та визнання за кожним із колишнього подружжя права власності на 1/2 частину даного майна є законними та підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд враховує надані сторонами докази на підтвердження їх понесення, а саме витрати позивача на сплату судового збору в розмірі2 430 грн, які на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням заявленим позовних вимог, слід стягнути з відповідача на користь позивача. Доказів понесення інших витрат, пов`язазних із розглядом справи, суду не надано. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved