Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

03.08.2023р. Івано-Франківська окружна прокуратура Івано-Франківської області, яка діє в інтересах держави в особі Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] [PERSON] незаконно оформила право приватної власності на земельну ділянку, для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в урочищі «Гора Середня», с. Підгір`я Богородчанського району Івано-Франківської області, Державним актом на право власності, який виданий на підставі рішення 25 сесії четвертого демократичного скликання Підгірської сільської ради від 03.11.2005 року, в результаті чого земельна ділянка з кадастровим номером 2620487201:01:009:0068, площею 2,000 га (Державний акт на право власності ІФ №099429) вибула із власності зазначеної територіальної громади. В ході досудового розслідування кримінального провадження № 42015090000000121 від 15.08.2015 встановлено, що [PERSON] працюючи на посаді голови Підгірської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, видав завідомо неправдиве рішення Підгірської сільської ради від 15.07.2005 про надання дозволу Підгірській сільській раді на виготовлення проекту відведення земельної ділянки на умовах з подальшої безоплатної передачі у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства загальною площею 12,10 га за рахунок земель запасу сільської ради, яке на сесії Підгірської сільської ради не розглядалось, рішення з цього приводу не приймалось. Головою Підгірської сільської ради Роспопою Р.Я., у листопаді 2005 року складено, підписано, скріплено круглою гербовою печаткою Підгірської сільської ради та видано завідомо неправдиве рішення Підгірської сільської ради від 03.11.2005 про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність громадян площею 12,10 га в урочищі «Гора середня» Підгірській сільській раді для ведення особистого селянського господарства [PERSON] площею 1,45 га, [PERSON] - 1,2764 га, [PERSON] - 2.0 га. [PERSON] - 2,0 га, [PERSON] - 1,2765 га, [PERSON] -1,9999 га та [PERSON] - 1,8566 га, загальною площею 11,86 га, в той час коли заяви гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в Підгірську сільську раду з проханням передати їм земельні ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства не поступали. Таким чином, всупереч вимог ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України, незаконно набули права власності: [PERSON] на земельну ділянку площею 0,3113 га, [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2454 га, [PERSON] на земельну ділянку площею 0,8957 га, [PERSON] на земельну ділянку площею 1,2764 га, [PERSON] на земельну ділянку площею 2,0 га, [PERSON] на земельну ділянку площею 2,0 га, [PERSON] на земельну ділянку площею 1,2765 га, [PERSON] на земельну ділянку площею 1,9999 га, [PERSON] на земельну ділянки площею 1,8566 га. Водночас, ухвалою Рожнятівського районного суду від 04.11.2022 по справі № 338/332/17 кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364 КК України (в редакції від 15.04.2008) та ч.1 ст.366 КК України (в редакції від 05.04.2001) закрито, останнього звільненено від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. На думку позивача, даною ухвалою встановлені обставини, зазначені в обвинувальному акті, а відтак вони не підлягають доказуванню. Додатково вказав, що [PERSON] 21.12.2005 на підставі договору купівлі-проваджу земельної, який посвідчений нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Г.І., відчужила земельну ділянку [PERSON] , на підставі чого останній отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку № ЯБ 976574 від 17.03.2006 р. Таким чином, набуття права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 2620487201:01:009:0068, площею 2.000 га є протиправним, так як рішення компетентним органом про надання у власність не приймалось, Державний акт, що посвідчує право власності на земельну ділянку є нікчемним, а тому спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2620487201:01:009:0068, площею 2.000 га, яка незаконно вибула із власності територіальної громади та на даний час перебуває у приватній власності [PERSON] - підлягає витребуванню. Просить позов задовольнити та стягнути судові витрати. Підстава звернення прокурора до суду в інтересах держави обґрунтована, тим що Івано-Франківською окружною прокуратурою за результатами розгляду вказаного кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364 КК України (в редакції від 15.04.2008) та ч.1 ст.366 КК України (в редакції від 05.04.2001) про обвинувачення [PERSON] , установлено наявність підстав для застосування представницьких повноважень на захист інтересів держави у сфері земельних відносин. Щодо початку перебігу строку позовної давності для звернення до суду та його поновлення прокурор зазначив, що державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку у в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведена - 13.07.2006 року. Про отримання [PERSON] у приватну власність спірної земельної ділянки на підставі підробленого документа прокурору стало відомо в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42015090000000121 від 15.08.2015 та судового розгляду, а саме після ухвалення рішення Рожнятівським районним судом від 04.11.2022 року, яким підтверджено наявність порушення права територіальної громади, а тому прокурор вважає, що строк позовної давності не пропущений. Ухвалою від 04.08.2023 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від\~27.09.2023\~року залучено [PERSON] , у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Ухвалою від 24.10.2023 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду. 28.08.2023р. відповідач [PERSON] направив на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку зі спливом строків позовної давності, оскільки цивільне законодавство не пов`язує перебіг строків позовної давності з ухваленням судового рішення, на що посилається прокурор. Разом з тим наголошує що перебіг строків починається з того моменту коли особа дізналася про порушення такого права, а саме з того моменту коли майно (земельна ділянка) вибуло з власності територіальної громади. 22.09.2023р. Івано-Франківська окружна прокуратура Івано-Франківської області направила на адресу суду відповідь на відзив, відповідно до якої заперечує обґрунтування відповідача, щодо пропуску строків звернення до суду, з наступних підстав. Прокуратура перший раз, звертаючись 14.06.2011р. до Богородчанського районного суду, з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання не чинними рішення, державних актів направо власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору купівлі-продажу, залишила позовну заяву без розгляду, оскільки справу направлено на додаткове розслідування. Наявність такого позову (від 14.06.2011) додатково підтверджує позицію прокуратури про фактичну необізнаність із фактами їх підробок під час пред`явлення позовної заяви, оскільки позовною вимогою було визнати нечинними неіснуючі рішення та державні акти, що при відповідній обізнаності про це, неможливе в принципі. В той же час, підставою позову у даній цивільній справі стала не незаконність рішень, а саме їх підробка: якщо в першому випадку мова йде про рішення, які з тих чи інших причин суперечать вимогам закону, однак приймалися фактично, то в другому - про «рішення» яких не існувало взагалі (як форми відповідного волевиявлення сільської ради). Лише встановлення вини особи у вчиненні злочину у судовому порядку, дає змогу стверджувати про доведеність того чи іншого кримінально-караного діяння, відповідного факту злочину та його негативних наслідків, якими в даному випадку стали протиправні вилучення земельних ділянок з державної власності та їх передача фізичним особам. Таким чином, зважаючи на презумпцію невинуватості, окружна прокуратура, до прийняття Рожнятівським районним судом ухвали від 04.11.2022, не могла стверджувати про наявність факту підроблення рішень Підгірської сільської ради, а отже не мала і законних підстав для звернення до суду із вказаним позовом. Такі підстави виникли лише після прийняття остаточного рішення справі (у даному випадку - вказаної ухвали суду), а звернення із позовними вимогами до моменту її винесення було б передчасним. Тому просить позов задовільнити. В судовому засіданні представник позивача, прокурор [PERSON] позов підтримала та просила його задовільнити в повному обсязі. Представник Богородчанської селищної ради, в інтересах якої діє прокурор, в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у відсутність їхнього представника, позов підтримують повністю та просять його задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення, вважала необхідним повернути земельну ділянку. Крім того, відповідач [PERSON] була допитана, в якості свідка та пояснила, що вона працювала бухгалтером у Підгірській сільській раді, головою якої на той час був [PERSON] .. На той момент вона депутатом не була, але скористалася своїм правом на отримання земельної ділянки, про що написала відповідну заяву. На сесії від 03.11.2005 року вона не була присутня та не сподівалася, що її заява буде розглянута. Потім вона дізналася, що її заява була розглянута та їй виділена земельна ділянка. Всіма технічними документами займався особисто [PERSON] , як голова сільської ради. [PERSON] вона не шукала, він сам її знайшов, і швидше всього [PERSON] до неї направив [PERSON] , який займався пошуком покупців. Не пригадує, щоб у нотаріуса, при підписанні договору купівлі продажу був присутній [PERSON] .. Про ціну продажу землі (42 200 гривень), вона дізналася у нотаріуса, коли підписувала договір, оскільки дана ціна була зазначена у договорі. На запитання чи вона знала, що вона являється проміжною ланкою у вчиненні незаконного відчуження земельної ділянки та чи отримувала вона кошти за це, свідок [PERSON] скористалася правом ст. 63 Конституції України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився направив на адресу суду заяву відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутність. Позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, відповідно до аргументування зазначеного у відзиві на позовну заяву. 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] та його представник адвокат Дутчак В.М. в судовому засіданні проти позову заперечили та просили відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що питання про виділення [PERSON] земельної ділянки він виносив на голосування сесії Підгірської сільської ради, на якій більшість депутатів (приблизно 9 чоловік) проголосувало за виділення [PERSON] земельної ділянки прощею 2 га., про що було прийнято рішення. Хід голосування фіксувався за допомогою протоколу від 03.11.2005р., але прокурор стверджує що депутати насправді не голосували за дане питання. Придбати землю у [PERSON] було багато бажаючих. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони являлися депутатами Підгірської сільської ради в 2005 році та не пам`ятають чи були присутні на сесіях Підгірської сільської ради від 03.11.2005р. та 15.07.2005р.. Не пам`ятають чи виступали саме на сесіях від 03.11.2005р. та 15.07.2005р., однак по земельних питаннях на сесіях сільради не виступали. З приводу того чи виділялася земельна ділянка [PERSON] в урочище «Гора Середня», і чи змінювалося цільове призначення земельної ділянки, не пам`ятають. Земельні ділянки великої площі, площею більш ніж 1 га., не виділялись. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що після звільнення [PERSON] , вона виконувала функції секретаря Підгірської сільської ради та вела протоколи сесії сільської ради. З приводу того чи виділялася земельна ділянка [PERSON] , і чи змінювалося цільове призначення земельної ділянки, не може дати пояснення, оскільки не пам`ятає. Пояснила, що лише згідно досліджених нею протоколів сесії Підгірської сільської ради від 15.07.2005 р. та 03.11.2005р., громадянам виділялися земельні ділянки більше 1 га., в усіх інших протоколах землі виділялися маленькі площі до 1 га. Суд, заслухавши вступне слово прокурора та відповідача, 3-ю особу та представника 3-ї особи, пояснення свідків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. З показань допитаної в якості свідка відповідача [PERSON] вбачається використання її в якості проміжного власника, з метою надання видимості законності процедурі виділення земельної ділянки та подальшого перепродажу цієї земельної ділянки іншій особі відповідачу [PERSON] .. Свідок [PERSON] чітко заперечила виготовлення та підписання нею як секретарем сільради протоколу сесії Підгірської сільської ради від 15.07.2005р., вказавши, що виключно нею у вказаний період часу виготовлялись усі протоколи засідання сесій та друкувались лише на друкарській машинці, тому вбачається, що набраний на комп`ютері та роздрукований на принтері протокол сесії Підгірської сільської ради від 15.07.2005р. є підробним. Крім того, свідок [PERSON] вказала що в наявному протоколі сесії Підгірської сільської ради від 15.07.2005р. міститься не її підпис. З вказівки на нібито її виступ у протоколі сесії від 03.11.2005 року, судом також вбачається підробка протоколу. Земельні ділянки великої площі, понад гектар не сесіях Підгірської сільської ради не розглядались та на голосування не ставились. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вказали, що не пам`ятають, щоб на сесіях сільради ставились на голосування, чи приймались рішення про виділ земельних ділянок великої площі, більше одного гектара. Жодних доказів чинності рішень сесії Підгірської сільської ради від 15.07.2005р. та від 03.11.2005р. відповідачі і третя особа не надали. Також не надали жодних доказів правомірності набуття права власності на земельну ділянку відповідачами, які би спростовували доводи позивача. З показань свідків та досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що складено, підписано, скріплено круглою гербовою печаткою Підгірської сільської ради та видано завідомо неправдиве рішення Підгірської сільської ради від 03.11.2005 про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність громадян площею 12,10 га в урочищі «Гора середня» Підгірській сільській раді для ведення особистого селянського господарства [PERSON] площею 1,45 га, [PERSON] - 1,2764 га, [PERSON] - 2.0 га. [PERSON] - 2,0 га, [PERSON] - 1,2765 га, [PERSON] -1,9999 га та [PERSON] - 1,8566 га, загальною площею 11,86 га, в той час коли заяви гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в Підгірську сільську раду з проханням передати їм земельні ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства не поступали. Згідно показань свідків та протоколу 23 сесії 4-го демократичного скликання від 15.07.2005р., встановлено підписання, скріплення круглою гербовою печаткою Підгірської сільської ради протоколу сесії Підгірської сільської ради від 15.07.2005 де зазначено неправдиві відомості, а саме те, що на сесії сільської ради по вказаних питаннях виступали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та те, що рішення прийнято одноголосно, в той час коли такі питання на сесію на виносилось і рішення по них не приймались. Також, як вбачається з показань свідків та з протоколу 25 сесії 4-го демократичного скликання від 03.11.2005р., встановлено підписання, скріплення круглою гербовою печаткою Підгірської сільської ради протоколу сесії Підгірської сільської ради від 03.11.2005 де зазначено неправдиві відомості, а саме те, що на сесії сільської ради по вказаних питаннях виступали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та те, що рішення прийнято одноголосно, в той час коли такі питання на сесію не виносилось і рішення по них не приймались. Згідно матеріалів містобудівного розширення території Підгірської сільської ради та проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки Підгірській сільській раді, встановлено, що в період липня-серпня 2005 року, після звернення в проектну організацію ТзОВ «Обрий-ЛТД» та на протязі вересня - жовтня 2005 року було виготовлено проект відведення земельної ділянки Підгірській сільській раді на умовах подальшої передачі громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Підгір`я, в урочищі «Гора середня». Згідно рішення Підгірської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 07.04.2006р., встановлено, скріплення круглою гербовою печаткою Підгірської сільської ради та видачу завідомо неправдивого рішення Підгірської сільської ради від 07.04.2006р про надання дозволу на зміну цільового призначення земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] , [PERSON] , які на сесії Підгірської сільської ради не розглядались, рішення з цього приводу не приймались, заяви гр. [PERSON] та [PERSON] про надання дозволу на зміну цільового призначення земельних ділянок розташованих в с. Підгір`я, урочище «Гора середня» в Підгірську сільську раду не поступали. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ІФ № 099429, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та технічної документації зі складання державного акту про право власності на земельну ділянку встановлено, що [PERSON] , являлася власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства прощею 2,00 га., яка розташована в с. Підгір`я, в урочищі «Гора середня» та яку було накладено арешт в рамках кримінального провадження. Згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 976574, серія ЯГ № 308589 та технічної документації з переоформлення державного акту, встановлено, що [PERSON] , на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки №5588 від 21.12.2005р., на праві приватної власності, являється власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства прощею 2,00 га., яка розташована в с. Підгір`я, в урочищі «Гора середня». Згідно висновку експерта № 1517/21-28/708-716/22-28 від 16.02.22 за результатами проведення додаткової судової оціночно-земельної експертизи, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2620487201:01:009:0068, площею 2.000 га, згідно державного акту серії ІФ №099429 належить на праві приватної власності [PERSON] .. Відповідно до технічної документації із складання вказаного державного акту на земельну ділянку [PERSON] , для ведення особистого селянського господарства, в с. Підгір`я, урочище «Гора Середня» Підгірської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області з кадастровим номером 2620487201:01:009:0068, яка розроблена ТзОВ «ОБРИЙ-ЛТД» в смт. Богородчани 2005 році, земельна ділянка вільні від обмежень та обтяжень містобудівного характеру. За вказаним висновком експертизи, ймовірна вартість земельної ділянки з кадастровим номером 2620487201:01:009:0068 - становить 217640 грн. Згідно постанови Богородчанського районного суду №1-70/11 від 26.05.2014, встановлено, що кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ознаками злочинів передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст. 366, ч.4 ст.190 КК України, направлено прокурору Івано-Франківської області для проведення додаткового розслідування, в якій зазначалося, що під час досудового розслідування не досліджено протоколи засідання сільської ради, не встановлено чи видавалися вони [PERSON] , ким складалися та кому видавалися протоколи засідання сесії. Згідно ухвали Рожнятівського районного суду від 04.11.2022 по справі № 338/332/17, встановлено що кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364 КК України (в редакції від 15.04.2008) та ч.1 ст.366 КК України (в редакції від 05.04.2001) закрито, останнього звільненено від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Згідно рішення Богородчанської селещної ради № 5-1/2020 від 26.11.2020р. та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що повноваження Підгірської сільської ради були припиненні та проведено реорганізацію Підгірської сільської ради. Згідно листа Івано-Франківська окружна прокуратура, повідомила Богородчанську селищну раду про виявлення підстав для представництва інтересів держави в суді в особі Богородчанської селищної ради та пред`явлення до суду позову до [PERSON] та [PERSON] про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 2620487201:01:009:0068, площею 2,000 га з чужого незаконного володіння. Також, 30.01.2023р. року Богородчанська селищна рада повідомила Івано-Франківську прокуратуру, що не заперечує проти звернення останньої до суду із позовом, з метою поновлення порушених інтересів Підгірської сільської ради (у зв`язку з припиненням повноважень та реорганізацією) до [PERSON] та [PERSON] про витребування спірної земельної ділянки. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 317 та частини першої статті 319 ЦК України власнику належить, зокрема, право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном. Органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (частина п`ята статті 60 вказаного Закону). Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частина п`ята статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Виключно на пленарних засіданнях сільської ради відповідно до закону приймаються рішення щодо відчуження комунального майна та вирішуються питання регулювання земельних відносин (пункти 30 і 34 статті 26 вказаного Закону). З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що саме Богородчанська селищна рада (як правонаступник Підгірської сільської ради) є уповноваженим органом який повинен вживати заходів реагування цивільно-правового характеру щодо усунення правопорушень законодавства, виявлених при незаконному вибутті з комунальної власності земельної ділянки. Статтею 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до пункту 37 постанови Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Згідно п. п. 38, 39, 43 вказаної постанови, бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Судом встановлено бездіяльність Богородчанської селищної ради, а саме невжиття заходів щодо вжиття заходів по поверненню спірної земельної ділянки у комунальну власність, зокрема шляхом звернення з позовом до суду, що підтверджується відповідним листом селищної ради, у зв`язку з чим представництво інтересів держави в суді у даній справі здійснюється прокурором. Отже, у спірних правовідносинах повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками як об`єктами права комунальної власності належали Богородчанській селищній раді, як правонаступнику Підгірської сільської ради. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що набуття у власність відповідачами спірної земельної ділянки відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки рішенням 25 сесії четвертого демократичного скликання Підгірської сільської ради від 03.11.2005 р. не вирішувалося питання про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 2,000 га розташованої на території сільської ради. У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №362/44/17 зроблено висновок, що «відсутність спрямованого на відчуження майна рішення відповідного органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) означає, що власник волю на відчуження не виявляв. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02 липня 2020 року у справі № 461/7082/16-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі № 464/231/17, від 27 жовтня 2020 року у справі № 465/2018/17, від 15 березня 2023 року у справі №725/1824/20. Враховуючи, що право власності на спірну земельну ділянку кадастровий номер 2620487201:01:009:0068, площею 2.000 га [PERSON] (яка згодом продала землю [PERSON] ) набула на підставі рішення Підгірської сільської ради від 03.11.2005 року, яким не вирішувалося питання про її передачу останньому, тобто Підгірська сільська рада від імені територіальної громади не вчинила дій щодо розпорядження комунальним майном на підставі та у спосіб, передбачені законом, а тому суд приходить до переконання, що спірна земельна ділянка вибула з володіння зазначеної територіальної громади без вираження її волі. Завданням цивільного судочинства не є встановлення винуватості чи невинуватості особи у вчиненні злочину. Разом з тим, вибуття земельної ділянки з власності позивача внаслідок підробленого рішення сільради, не може породжувати правомірних наслідків законності набуття права власності на земельну ділянку. Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, відповідно до вимог статей 330 і 388 ЦК України право власності презюмується і не припиняється із втратою законним власником цього майна. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України є неефективними. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц). Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах Спорронг і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 07 липня 2011 року, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23 листопада 2000 року, Булвес АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року, Трегубенко проти України від 2 листопада 2004 року, East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття суспільний інтерес має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі Колишній король Греції та інші проти Греції ). Критерій пропорційності передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар. При цьому з питань оцінки пропорційності ЄСПЛ, як і з питань наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах. Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Принцип належного урядування не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які необхідно з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу належного урядування оцінюється одночасно з додержанням принципу пропорційності , при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини. Цей критерій є оціночним і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів. Правовідносини, пов`язані з вибуттям майна з комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, а відсутність рішення органу місцевого самоврядування про передачу спірної земельної ділянки, такому суспільному інтересу не відповідає. Вибуття майна із комунальної власності поза волею територіальної громади унеможливлює в подальшому на виконання повноважень та завдань територіальної громади передати його у користування найбільш соціально потребуючим категоріям населення територіальної громади. Суд вважає обґрунтованими доводи позовної заяви про те, що пред`явлення даної позовної заяви Івано-Франківською окружною прокуратурою спрямовано на захист інтересів держави, оскільки протиправне утримання відповідачами земельної ділянки суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України, що призводить до порушення інтересів держави. Подання даного позову викликане винятково здійсненням заходів щодо захисту порушених інтересів держави та спрямоване на відновлення порушених інтересів держави, так як предметом позову є земельна ділянка комунальної власності. За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вирішення питання поставленого прокурором щодо не порушення строку позовної давності та клопотань представників про застосування строку позовної давності суд приходить до наступних висновків. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 зроблено висновок, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. Як зазначено в позовній заяві, про порушення права прокурор довідався після постановлення Рожнятівським районним судом ухвали від 04.11.2022р. по справі № 338/332/17, відповідно до якої кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364 КК України (в редакції від 15.04.2008) та ч.1 ст.366 КК України (в редакції від 05.04.2001) закрито, останнього звільненено від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, що є слушним, оскільки саме на підставі даної ухвали було зроблено обґрунтований висновок про підробку протоколів та рішень Підгірської сільської ради, на підставі яких відбулася реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] , а згодом за [PERSON] , у зв`язку із чим суд вважає, що саме з 04.11.2022 року почав спливати строк позовної давності і на час звернення до суду не сплинув. Доводи відповідача [PERSON] та 3-ї особи [PERSON] щодо початку строку позовної давності з того моменту коли земельна ділянка перестала були у комунальній власності сільської ради, суд не може взяти до уваги, оскільки не можна вважати вибуття власності (в даному випадку спірної земельної ділянки) з територіальної громади незаконним, яке порушує інтереси держави, доки не будуть в наявності беззаперечні докази такої незаконності, що і було предметом дослідження у справі № 338/332/17, яка перебувала у провадженні Рожнятівського районного суду та завершилася постановленням ухвали від 04 листопада 2022 року. З цих же підстав, суд не бере до уваги ухвалу від 10.11.2014 року №2-443/11 про залишення позовної заяви прокурора в інтересах держави без розгляду, з іншим предметом позову та в зв`язку з направленням кримінального провадження на додаткове розслідування. Прокурор мав право на законні очікування завершення та вирішення кримінального провадження та на захист інтересів держави, з урахуванням триваючого неправомірного володіння земельною ділянкою відповідачем. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору з кожного із відповідачів по 1342,00 грн..

Outcome: approved