Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

У грудні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь позивача 161\~369,95 грн заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що 16 вересня 2019 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір №Z06.22301.005704638. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило товариству право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і щодо боржника [PERSON] . Таким чином, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 161\~369,95 грн, з яких: 64 787,88 грн -\~заборгованість за основним боргом, 36\~794,26 грн - заборгованість за відсотками, 59\~787,81 грн -\~заборгованість за комісіями. За умовами укладеного кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором, однак в добровільному порядку [PERSON] кошти за кредитним договором не сплачує. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 07.07.2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості за Кредитними договорами ні на рахунки попереднього кредитора, ні на рахунки позивача. В зв`язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів та несплатою відсотків за користування кредитними коштами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимушене звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 29 грудня 2023 року цивільна справа передана для розгляду за територіальною підсудністю до Ладижинського міського суду Вінницької області. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 січня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] ухвалою суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами надсилалася відповідачу [PERSON] за місцем реєстрації ( [ADDRESS] ), проте рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином,\~оскільки відповідач\~ [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подала, суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України\~розглядає цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч.5\~ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 вересня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування №Z06.22301.005704638, за умовами якого Банк надає позичальнику [PERSON] кредит на суму 68 000,00 грн на строк 60 місяців до 16.09.2024 року, зі сплатою 21,99 % річних за користування кредитом. Банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 68\~000 грн на рахунок позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», та позичальник доручає Банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 5899,54 грн згідно з умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього Договору. У Додатку №1 до Договору кредиту та страхування №Z06.22301.005704638 від 16.09.2019 року визначено графік та розмір щомісячних платежів за кредитом, а саме позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячний платіж на погашення кредиту в період з 16.09.2019 року по 16.09.2024 року в розмірі 3896,63 грн, а останній платіж в розмірі 3896,05 грн, що складається з погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом плати за обслуговування кредиту. Згідно ордеру-розпорядження №1 «про видачу кредиту» від 16.09.2019 року позивач надав позичальнику кредит, шляхом перерахування на банківський поточний рахунок відповідача кредитних коштів в сумі 62\~100,46 грн. Згідно ордеру-розпорядження №2 «про сплату страхового платежу» від 16.09.2019 року, перераховано страховий платіж від [PERSON] у розмірі 5\~899,54 грн. Ордер-розпорядження є первинними бухгалтерськими документами, як оформлені відповідно до вимог\~Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а отже є належним доказом, що підтверджує факт здійснення господарської операції між первісним кредитором та позичальником, вказаний доказ підтверджує що ПАТ «Ідея Банк» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за кредитним договором №Z06.22301.005704638 від 16.09.2019 року, надавши позичальнику [PERSON] кредитні кошти. Проте, позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі не виконував, не сплачував кошти на погашення тіла кредиту і відсотки за користування кредитом згідно кредитного договору. В зв`язку з цим, станом на 07 липня 2023 року\~(дата передачі права вимоги за договором факторингу) у позичальника [PERSON] виникла заборгованість перед банком за Договором кредиту та страхування №Z06.22301.005704638 від 16.09.2019 року в розмірі 161\~369,95 грн, в тому числі: 64\~787,88 грн - заборгованість за основним боргом, 36\~794,26 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 59\~787,81 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»\~укладено договір факторингу №07072023, у відповідності до умов якого, АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК«ЄАПБ», а ТОВ«ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п.2.2. Договору факторингу Права Вимоги, які ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами у паперовому вигляді в день укладання цього Договору. Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників №1 до Договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №Z06.22301.005704638 від 16.09.2019 року в сумі 161\~369,95 грн, в тому числі: 64\~787,88 грн - заборгованість за основним боргом, 36\~794,26 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 59\~787,81 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із\~статтею 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 536 ЦК України\~встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтями\~525,\~526 ЦК України\~визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Оцінивши в сукупності надані докази, суд вважає, що позичальник [PERSON] не виконав грошового зобов`язання за Договором кредиту та страхування №Z06.22301.005704638 від 16.09.2019 року, внаслідок чого виникла заборгованість за основним боргом в сумі 64\~787,88 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 36\~794,26 грн , яка підлягає стягненню з відповідача. Одночасно з цим, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту в розмірі 59\~787,81 грн., є необґрунтованими. Відповідно до абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до ч.ч.1-2,5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії\~Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. В той же час, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зі змісту Договору кредиту та страхування №Z06.22301.005704638\~від 16.09.2019\~року, укладеного між сторонами, неможливо визначити та встановити, за які саме послуги надані банком, встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості.\~ Так, пунктом 1.5 Договору кредиту та страхування №Z06.22301.005704638 від 16.09.2019 року зазначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п.5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості. При цьому, Договір не містить перелік послуг з обслуговування кредитної заборгованості. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений щомісячно у Додатку №1 до Договору кредиту та страхування №Z06.22301.005704638 від 16.09.2019 року (пункті 5, колонка 7.4. Договору) та змінюється залежно від погашення кредиту. Враховуючи те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону «Про споживче кредитування», позивачу встановлено щомісячну плату за послуги з обслуговування кредитної заборгованості, які умовами договору не конкретизовано, а споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі, суд дійшов висновку, що положення пунктів 1.5 та Додатку №1 до Договору, укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13липня 2022 року в справі №496/3134/19. Приймаючи до уваги, невиконання відповідачем [PERSON] обов`язків щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за кредитним договором, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за Договором кредиту та страхування №Z06.22301.005704638 від 16.09.2019 року в розмірі 101\~582,14 грн, в тому числі: 64\~787,88 грн - заборгованість за основним боргом, 36\~794,26 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог. При звернені до суду ТОВ «ФК «ЄАПБ» було сплачено 2684 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК\~«ЄАПБ»підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, (розмір заявлених вимог 161\~369,95 грн\~(100%), розмір вимог, що підлягають задоволенню 101\~582,14 грн(62,95%), розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 1689,58 грн.

Outcome: partial