Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , юридичного департаменту Львіської міської ради, [PERSON] про визнання недійсними приватизації та договору дарування квартири. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилається на те, що є наймачем квартири по [ADDRESS] . Вказана квартира є єдиним житлом в якому постійно проживає. В дану квартиру вселилась і зареєструвалась після реєстрації шлюбу з Лахном Вволодимиром у 1997 році. У зв`язку із скрутним матеріальним становищем з початку 2000-х років їздила в Польщу на заробітки. Відповідно до правил візового режиму, перебувала за кордоном не більше трьох місяців і поверталась в Україну, де проживала разом із чоловіком та його матір`ю. З 2014 року на заробітки став виїжати і чоловік. Однак з періодичністю півтора-два місяці повертались в Україну і проживали усі троє в спірній квартирі. Так тривало до смерті чоловіка, який раптово помер [INFO] . Після смерті чоловіка продовжувала виїжати в Польщу, а приїжджаючи в Україну, проживала в спірній квартирі. Протягом подружнього життя з свекрухою були хороші відносини. У грудні 2016 року [PERSON] подала позов до позивачки і її синів, які також були зареєстровані в квартирі, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації місця проживання. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 24.01.2019р. у справі №465/7157/16-ц, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 02.09.2019р.позов задоволено. Постановою Верховного Суду від 05.02.2020р. рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині позову до [PERSON] скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в позові [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. При цьому касаційний суд встановив, що позивачка проживала у спірному житловому приміщенні в якості члена сім`ї (дружина сина позивача) і набула право користування квартирою. Верховний Суд прийшов до висновку, що спірна квартира є єдиним житлом в Україні, позивачка не втратила інтерес до цього житла, тимчасова відсутність була викликана перебуванням на заробітках у Польщі, а тому суди неправильно застосували норми житлового законодавства. Після ухвалення апеляційним судом постанови, 25.09.2019р. [PERSON] була знята з реєстрації в спірній квартирі, та відповідачка [PERSON] здійснила її приватизацію і відчужила в користь [PERSON] на підставі договору дарування від 01.11.2019p., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.02.2020p. Оскільки приватизація, яку провела [PERSON] є незаконною, а відтак і договір дарування спірної квартири від 01.11.2019р. є недійсним, просить позов задоволити та визнати недійсною приватизацію квартири по [ADDRESS] , здійснену [PERSON] та визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на квартиру, видане [PERSON] . Визнати недійсним договір дарування квартири по [ADDRESS] , укладений 01.11.2019р. між [PERSON] і [PERSON] який посвідчений приватним нотаріусом Пауком Андрієм Ярославовичем за № 2529. Припинити право власності [PERSON] на квартиру по [ADDRESS] і скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру по [ADDRESS] , проведену приватним нотаріусом Пауком Андрієм Ярославовичем як державним реєстратором. 21.04.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачка позов не визнє та просила відмовити в його задоволенні. Мотивуючи тим, що зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання відбулось на підставі законного рішення суду. Наймачем спірної квартири від моменту вселення, яке відбулось на підставі ордеру у 1973 році була лише [PERSON] , а не [PERSON] . Вказує, що позивачкою не зазначено та не додано доказів про те, що саме вона є наймачем цього житла. Оскільки власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, то відповідачка скористалась своїм правом та подарувала квартиру [PERSON] . Враховуючи викладене, просить у задоволенні позову відмовити. 16.02.2022 року представником позивачки [PERSON] адвокатом Петлевичем С.С. подана заява в порядку ст. 49 ЦПК України, згідно якої просить: - визнати недійсною приватизацію квартири по [ADDRESS] , здійснену [PERSON] та визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на квартиру, видане [PERSON] ; - визнати недійсним договір дарування квартири по [ADDRESS] , укладений 01.11.2019р. між [PERSON] і [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Пауком Андрієм Ярославовичем за №2529; - припинити право власності [PERSON] на квартиру по [ADDRESS] і скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру по [ADDRESS] , проведену приватним нотаріусом Пауком Андрієм Ярославовичем як державним реєстратором; - усунути перешкоди в користуванні квартирою по [ADDRESS] ; - вселити [PERSON] в квартиру по [ADDRESS] . 06.11.2023 року представником позивачки [PERSON] адвокатом Подоляком Б.Р. подана заява в порядку ст. 49 ЦПК України, згідно якої просить: - визнати недійсною приватизацію квартири [ADDRESS] , визнати недійсним наказ Юридичного департаменту Львівської міської ради № 672-Ж-Ф від 10.10.2019р. «Про передачу квартир у власність громадян» та визнати недійсним і скасувавти свідоцтво про право власності від 10.10.2019р. на квартиру [ADDRESS] , видане [PERSON] . - визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 01.11.2019р. між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Паук А.Є., реєстровий № 2529. - припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , скасувати реєстрацію права власності, проведену приватним нотаріусом ЛМНО Паук А.Є. та скасувати запис в Державному реєстр речових прав на нерухоме майно № 33753511 про реєстрацію [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . -усунути [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , вселивши [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04.12.2023 року прийнято до розгляду заяву подану в порядку ст. 49 ЦПК України. Представник позивачки [PERSON] , адвокат Подоляк Б.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити такі в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Лущинець М.В. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, відзив підтримав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник юридичного департаменту Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за їх відсутності не скористався. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за її відсутності не скористалася. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до частини другої пункту 1 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачена передча квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. (ч. 3 ст. 9 ЖК України. Приписами ст. 71 ЖК України передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - припинення дії, яка порушує право, і відновлення становища, яке існувало до порушення. Cудом встановлено, що в 1997 році після реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON] позивачка [PERSON] заселилась та зареєструвалась у квартирі в [ADDRESS] . Дана квартира є її єдиним житлом в Україні, в якому постійно проживала. [INFO] чоловік позивачки помер. У грудні 2016 року мати померлого [PERSON] подала позов до Франківського районного суду м. Львова, яким просила визнати позивачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та усунути перешкоди шляхом зняття її з реєстрації місця проживання. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 січня 2019 року у справі № 465/7157/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації місця проживання позов задоволено, постановою Львівського апеляційного суду від 02.09.2019 року, рішення залишено без змін. На підставі наказу Юридичного департаменту ЛМР №672-Ж-Ф від 10.10.2019р. «Про передачу квартир у власність громадян» [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру у [ADDRESS] . Після розгляду справи Львівським апеляційним судом [PERSON] було знято з реєстрації за адресою [ADDRESS] , а спірну квартиру було відчужено на підставі договору дарування від 01.11.2019 року [PERSON] в користь [PERSON] . Постановою Верховного Суду від 05.02.2020 року рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині позову відносно [PERSON] скасовано, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Верховним Судом встановлено, що позивачка проживала у спільному житловому приміщенні в якості члена сім`ї (дружина сина позивачки) і набула право користування квартирою. Тимчасове перебування у Польщі [PERSON] не є достатньою підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Наявність у власності [PERSON] успадкованого від матері житлового будинку в с. Новосілки, Буського району, Львівської області не є підставою для задоволення позову та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Беручи до уваги, що зазначені обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі 465/7157/16-ц, то такі не підлягають доказуванню в силу вимог частини 4 статті 82 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що приватизація спірної квартири проводилася без згоди позивачки [PERSON] яка, з урахуванням вказаного вище рішення Верховного Суду, мала право користування квартирою, тому наявне порушення її прав на приватизацію житлового приміщення відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Також, відчуження відповідачкою [PERSON] спірної квартири на підставі договору дарування від 01.11.2019 року без участі [PERSON] яка мала право користування спірним житловим приміщенням і доказів того, що вона позбавлена права приватизації вказаного житлового приміщення матеріали справи не містять, тому такий правочин є недійсним в силу положень п. 1 ст. 203 та ч. 1 і ч. 3 ст. 215 ЦК України, що, у свою чергу, у контексті п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є підставою для державної реєстрації припинення права власності на квартиру [PERSON] Крім цього, у зв`язку з визнанням недійсним правочину, на підставі якого [PERSON] набула право володіння і користування квартирою [ADDRESS] , а також на підставі ч.2 ст.65 ЖК України, підлягає до задоволення вимога про усунення [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою та її вселення в квартиру [ADDRESS] . Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Окрім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивачки слід стягнути 2522 гривень 40 копійок судового збору за подання позовної заяви та 420 гривень 40 копійок за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved