Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

31 січня 2024 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, в якому позивачка просить шлюб з відповідачем розірвати та стягувати з нього на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 8000 грн щомісячно до досягнення ними повноліття. Позов обґрунтовано тим, що за час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей, спільне життя між подружжям не склалося через різні погляди на життя, нехтування відповідачем сімейними цінностями, через втрату поваги, взаємодопомоги, дружби, відсутність піклування одне про одного, доброзичливої сприятливої атмосфери у сім`ї, через що постійно виникали сварки, свідками яких ставали діти, тому примирення між ними та спільне проживання, на думку позивачки, є неможливим. Протягом останніх років відповідач не забезпечував належним чином матеріально свою сім`ю, самостійно створити належні умови для фізичного, розумового, духовного і соціального розвитку спільних дітей позивачка не в змозі, при цьому відповідач є здоровим, працює на двох роботах, тому, на її думку, зможе сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 8000 грн. 05 лютого 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. 18 березня 2024 року через канцелярію суду сторони надали заяви: позивачка про підтримання позовних вимог і розгляд справи у її відсутності, а відповідач про визнання позову про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на дітей у розмірі 8000 грн та розгляд справи без нього. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Сторони зареєстрували шлюб 25 грудня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1872, згідно з виданим, 25 грудня 2013 року свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У подружжя за час перебування у шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьками яких у свідоцтвах про народження серії [NUMBER] і серії [NUMBER] , виданих Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актові записи № 1148, і 1149, зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Причинами розірвання шлюбу між сторонами стало те, що спільне життя між подружжям не склалося через різні погляди на спільне проживання та сімейні цінності, через втрату поваги, взаємодопомоги, дружби між ними, через відсутність піклування одне про одного та доброзичливої сприятливої атмосфери, що породжувало постійні сварки, свідками яких були діти, наразі шлюбні стосунки між ними припинені, а сім`я фактично розпалася. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи, що у сторін сім`я розпалася, відповідач погодився на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. \~ \~ \~ \~ На даний час\~діти проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , та знаходяться на утриманні матері, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Відповідно до ст.12\~Закону\~України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Крім того, статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Відповідно до вказаної статті способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За нормами ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно зі ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Частинами 1 та 2 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що діти виховуються позивачкою і потребують матеріальної допомоги, а відповідач може надавати її. Оцінивши надані докази в сукупності та з урахуванням того, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, погодився із розміром аліментів, визначених позивачкою, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 8000 грн щомісячно забезпечать права та інтереси дітей та не порушать права та інтереси батька, а тому підлягають задоволенню. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що позивачка звернулася до суду з позовом 31 січня 2024 року, тому і стягнення аліментів необхідно здійснювати саме з вказаної дати. Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає\~ негайне виконання судових рішень\~ у справах про\~ стягнення аліментів у межах\~ суми\~ платежу\~ за один місяць. Таким чином, враховуючи вказану норму, суд вважає за необхідне\~ допустити\~ негайне виконання рішення суду\~ в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України\~ та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. За змістом частини другої статті 114, статті 115\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved