Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

[PERSON] 11 березня 2024 року звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту родинних відносин і знаходження малолітніх дітей на утриманні. Заявник у своїй заяві посилається на те, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина [PERSON] , про що в книзі реєстрації народжень 10 грудня 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 2286. Від народження і до сьогоднішнього дня дитина [PERSON] проживає разом зі батьком, перебуває на його утриманні та вихованні. [PERSON] є громадянином України, і також отримав паспорт громадянина Угорської Республіки, при цьому залишився громадянином України та від громадянства України не відмовлявся. 19 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 187. [INFO] в шлюбі народилась дитина [PERSON] , про що 06 листопада 2018 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено відповідний актовий запис № 5741. Також, [INFO] в шлюбі народилась дитина [PERSON] , про що 12 липня 2023 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 981. Після укладення шлюбу та народження дітей, [PERSON] , [PERSON] , а також його діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом, однією сім`єю. Діти проживають у добрих побутових умовах, мають власні кімнати та усі необхідні умови для фізичного, духовного та морального розвитку. Заявник [PERSON] має достатній дохід, повністю утримує дітей і виконує всі обов`язки батька, всі троє неповнолітніх дітей знаходяться на його утриманні, під його опікою. Однак, на сьогоднішній день через військову агресію російської федерації на території всієї України введений військовий стан, ситуація в Україні продовжує бути небезпечною, продовжуються обстріли, постійно лунають сирени повітряної тривоги, що негативно впливає зокрема і на психічний стан дітей. [PERSON] бажає забезпечити своїй родині безпечне місце, де вони можуть відчувати себе в безпеці, проте виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років на сьогоднішній день забороняється. В будь-якому іншому (адміністративному) порядку виправити зазначене не має можливості. З огляду на зазначене, вирішити вказане питання для заявника в позасудовому порядку неможливо. Зараз заявник почав приводити до ладу правовстановчі документи, в тому числі і про родинні зв`язки, утриманців і інш. у відповідності з законодавством, але зробити вказане виявилося неможливим. У зв`язку з зазначеною обставиною на теперішній час заявник не має змоги належним чином упорядкувати і оформити свої ж документи. Заявник у своїй заяві просив суд встановити зазначений юридичний факт родинних відносин і знаходження дітей на утриманні: встановити факт родинних відносин, а саме що громадянин України [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановити факт перебування на утриманні громадянина України [PERSON] , [INFO] , трьох неповнолітніх дітей віком до 18 років, а саме - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та встановити факт, що заявник громадянин України [PERSON] , є особою яка утримує трьох неповнолітніх дітей віком до 18 років, а саме - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , задовольнивши заяву в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, від неї надійшла до суду заява, в якій вона підтвердила всі викладені в заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення, обставини, просила розглядати справу за її відсутності, а заяву про встановлення фактів, що мають юридичне значення, задовольнити. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної заінтересованої особи. Представник заінтересованої особи Управління-служби у справах дітей Соборної у місті Дніпрі ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Фактично не заперечував проти розгляду справи за його відсутності і вважав за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, по закону. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної заінтересованої особи згідно ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши думку заявника, заінтересованих осіб, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом в судовому засіданні встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина [PERSON] , про що в книзі реєстрації народжень 10 грудня 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 2286. Від народження і до сьогоднішнього дня дитина [PERSON] проживає разом зі батьком, перебуває на його утриманні та вихованні. [PERSON] є громадянином України, і також отримав паспорт громадянина Угорської Республіки, при цьому залишився громадянином України та від громадянства України не відмовлявся. 19 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 187. [INFO] в шлюбі народилась дитина [PERSON] , про що 06 листопада 2018 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено відповідний актовий запис № 5741. Також, [INFO] в шлюбі народилась дитина [PERSON] , про що 12 липня 2023 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 981. Після укладення шлюбу та народження дітей, [PERSON] , [PERSON] , а також його діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом, однією сім`єю. Діти проживають у добрих побутових умовах, мають власні кімнати та усі необхідні умови для фізичного, духовного та морального розвитку. Заявник [PERSON] має достатній дохід, повністю утримує дітей і виконує всі обов`язки батька, всі троє неповнолітніх дітей знаходяться на його утриманні, під його опікою. Заявник як батько завжди намагається надати своїм дітям все найкраще, забезпечити гідні, а особливо безпечні умови проживання, забезпечити дітей відпочинком та оздоровленням. Однак, на сьогоднішній день через військову агресію російської федерації на території всієї України введений військовий стан, ситуація в Україні продовжує бути небезпечною, продовжуються обстріли, постійно лунають сирени повітряної тривоги, що негативно впливає зокрема і на психічний стан дітей. [PERSON] бажає забезпечити своїй родині безпечне місце, де вони можуть відчувати себе в безпеці, проте виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років на сьогоднішній день забороняється. З огляду на вищевикладене, для отримання правової підстави для періодичного перетину державного кордону України для забезпечення своїм дітям належного відпочинку та оздоровлення, а також у разі виникнення такої необхідності - і безпечного тимчасового проживання, заявник повинен довести факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років. Також, у зв`язку із тим, що у свідоцтві про народження [PERSON] та [PERSON] батько [PERSON] вказаний як громадянин Угорської Республіки, заявник також повинен довести факт, що громадянин України [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] . В будь-якому іншому (адміністративному) порядку виправити зазначене не має можливості. З огляду на зазначене, вирішити вказане питання для заявника в позасудовому порядку неможливо. Зараз заявник почав приводити до ладу правовстановчі документи, в тому числі і про родинні зв`язки, утриманців і інш. у відповідності з законодавством, але зробити вказане виявилося неможливим. У зв`язку з зазначеною обставиною на теперішній час заявник не має змоги належним чином упорядкувати і оформити свої ж документи, тому вимушений був звертатися з заявою до суду. Суд вважає вимоги заяви обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти , від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом з`ясовано, що дійсно 17 листопада 2008 року у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина [PERSON] , про що в книзі реєстрації народжень 10 грудня 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 2286. Від народження і до сьогоднішнього дня дитина [PERSON] проживає разом зі батьком, перебуває на його утриманні та вихованні. [PERSON] є громадянином України та має паспорт громадянина України серія [NUMBER] , виданий Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, [INFO]. Також, заявник отримав паспорт громадянина Угорської Республіки, при цьому залишився громадянином України та від громадянства України не відмовлявся. 19 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 187. [INFO] в шлюбі народилась дитина [PERSON] , про що 06 листопада 2018 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено відповідний актовий запис № 5741. Також, [INFO] в шлюбі народилась дитина [PERSON] , про що 12 липня 2023 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 981. Після укладення шлюбу та народження дітей, [PERSON] , [PERSON] , а також його діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом, однією сім`єю. Діти проживають у добрих побутових умовах, мають власні кімнати та усі необхідні умови для фізичного, духовного та морального розвитку. [PERSON] має достатній дохід, повністю утримує дітей і виконує всі обов`язки батька, всі троє неповнолітніх дітей знаходяться на його утриманні, під його опікою. У відповідності 315 - 318 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами та перебування на утриманні, якщо вони мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення особистих немайнових чи майнових прав. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Заявник як батько завжди намагається надати своїм дітям все найкраще, забезпечити гідні, а особливо безпечні умови проживання, забезпечити дітей відпочинком та оздоровленням. Однак, на сьогоднішній день через військову агресію російської федерації на території всієї України введений військовий стан, ситуація в Україні продовжує бути небезпечною, продовжуються обстріли, постійно лунають сирени повітряної тривоги, що негативно впливає зокрема і на психічний стан дітей. І як будь-який батько, [PERSON] бажає забезпечити своїй родині безпечне місце, де вони можуть відчувати себе в безпеці, проте виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років на сьогоднішній день забороняється. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, а також тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, обмежено деякі конституційні права і свободи людини і громадянина, зокрема введено заборону на виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років. Відповідно до п. 26 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 21 та 22 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Згідно частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. З огляду на вищевикладене, для отримання правової підстави для періодичного перетину державного кордону України для забезпечення своїм дітям належного відпочинку та оздоровлення, а також у разі виникнення такої необхідності - і безпечного тимчасового проживання, заявник повинен довести факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років. Також, у зв`язку із тим, що у свідоцтві про народження [PERSON] та [PERSON] батько [PERSON] вказаний як громадянин Угорської Республіки, заявник також повинен довести факт, що громадянин України [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] . Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом в ході судового розгляду справи в їх сукупності, а також враховуючи те, що зацікавлена особа також просила задовольнити заяву про встановлення юридичних фактів, суд приходить до висновку, що громадянин України [PERSON] дійсно є батьком [PERSON] та [PERSON] , а також, що на утриманні [PERSON] дійсно перебувають троє його неповнолітніх дітей, та він несе обов`язок забезпечити своїй родині та дітям, які перебувають на його утриманні належні умови проживання, виховання, відпочинку, оздоровлення та безпеки. За таких обставин, суд вбачає підстави для задоволення заяви про встановлення юридичних фактів, оскільки встановлення цих фактів не суперечить чинному законодавству і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 18 Постанові Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25 травня 1998 року) при постановлені рішення у справах про встановлення фактів, розподіл судових витрат по даній категорії справ не застосовується. Відповідно до положень статті 55 Конституції України кожна особа має право на судовий захист. Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» № 4451/70). Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на володіння та розпорядження власністю тощо. Таким чином, вбачається, що наявні розбіжності перешкоджають заявнику із оформлення зазначених вище документів, оскільки метою встановлення факту, що має юридичне значення є забезпечення можливості реалізації заявником гарантованого Конституцією України права на вільне виховання та утримання дітей, їх навчання, пересування, а також те, що іншого порядку та можливості встановити зазначені факти зараз у заявника немає. Саме по собі не вірне тлумачення певних положень нормативних документів не може бути підставою для відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки вони спростовуються наданими доказами та матеріалами справи. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно заінтересованої особи по можливим незаконним (з точки зору вказаної особи) діям відносно нього, предмета спору, а заінтересована особа цього не довела, можливе твердження вказаної особи про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги можливе не погодження з вимогами в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає, що оскільки всі інші дані в свідоцтві, паспорті, адресній довідці та інших документах заявника повністю співпадають з встановленими судом даними, зазначеними у спірних документах, довідках заявника та інш., спору про право фактично немає, вищезазначені документи на назване право в передбаченому законом порядку не оспорені суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити факт родинних відносин заявника [PERSON] як батька [PERSON] та [PERSON] ; встановити факт перебування на утриманні заявника [PERSON] трьох його неповнолітніх дітей віком до 18 років, а саме - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] та встановити факт, що громадянин України [PERSON] є особою яка утримує цих трьох неповнолітніх дітей віком до 18 років. Таким чином обставини заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved