Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

\~ До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , ХМР, в якій позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. У спірній квартирі на теперішній час зареєстровані позивач, її син [PERSON] , її батько [PERSON] , та її матір [PERSON] . Спірна квартира є трикімнатною, не приватизованою. Відповідачка більш ніж 20 років не мешкає в спірній квартирі, її речі відсутні, її місце проживання на разі не відомо, приблизно в 2000-2002 рр. вона зібрала речі з квартири, та виїхала з неї. Також відсутні знайомі, яким би було відомо місце перебування відповідачки. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.07.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі створює для позивачки та членів її родини певні незручності, у тому числі, у вигляді збільшення нарахувань по оплаті комунальних послуг, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась. Позивач в судове засідання не з`явилась, від представника позивача адвоката Прокопенко Ю.О. на адресу суду надійшла заява про проведення судового засідання за її відсутності, та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. Треті особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись в установленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників судового розгляду в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами. 27.09.2023 вказана позовна заява надійшла до суду та розподілена судді Зубу Г.А. 04.10.2023 судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 04.10.2023. Ухвалою судді від 26.10.2023 було прийнято до розгляду дану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 29.01.2024 задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. Ухвалою суду від 29.01.2024 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті, та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 01.04.2024 постановлено проводити заочний розгляд за вказаною позовною заявою. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (позивачка), [PERSON] (батько позивачки), [PERSON] (син позивачки) та [PERSON] (матір позивачки). Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.07.2023, яке набрало законної сили 14.08.2023, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до відповіді начальника ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області від 14.09.2023, будь-яких звернень від гр. [PERSON] стосовно перешкоджання в проживанні за адресою: [ADDRESS] , не значиться. Відповідно до відповіді КНП «Міська клінічна лікарня №27» ХМР від 28.02.2024, [PERSON] в період з 2021 року по серпень 2023 року до лікарів КНП «Міська клінічна лікарня №27» ХМР за медичною допомогою не зверталась, укладеної декларації на медичне обслуговування не має. Вказаний факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі змушує позивача нести додаткові витрати, тому вона звернулась до суду за захистом своїх прав. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті 9\~ЖК Української\~РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з частиною другою статті 405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що свідчить суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обмеження (втрату) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб. За змістом статтей 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Як роз`яснено у п. п. 10, 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»\~у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР\~), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Поважність\~причин відсутності\~особи за\~місцем проживання\~визначається судом\~у кожному\~конкретному випадку\~з урахуванням\~обставин справи\~та правил\~ ЦПК\~України щодо оцінки доказів. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вказали, що є сусідами позивачки, та відповідач не мешкає у спірній квартирі років 20-25, та вони її більше не бачили. Таким чином, встановивши, що відповідач дійсно не проживає у спірній квартирі протягом тривалого терміну, оплату комунальних послуг не здійснює, та доказів того, що створені перешкоди для вселення відповідача у вказану квартиру протягом останнього року матеріали справи також не містять, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved