Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

У травні 2022 р. позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що 16.12.2019 р. між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Клесівський кар`єр нерудних копалин «Технобуд», в особі Генерального Директора Скрипника О.Ж., було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №006а20ц, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Volvo», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 22.06.2020 р. о 15-00 год. [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), керуючи транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , на а/д село Безпятне-Кулибаба, допустив зіткнення з автомобілем «Volvo», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до Постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.07.2020 р. по справі 362/3410/20, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. На підставі страхового акту ARX2592088 від 20.07.2020 р. позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 676174,62 грн. За таких обставин, представник позивача просив суд стягнути з відповідача суму завданих збитків у розмірі 676174,62 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 10142,62 грн. 12.08.2022 р. до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, де представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами реального розміру завданої шкоди, адже позовна заява не містить висновку експерта з реальним розміром збитків. 19.08.2022 р. до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, де представник позивача підтримав позов у повному обсязі, просив задовольнити вимоги позову. 14.03.2024 р. представник відповідача через канцелярію суду подав письмові пояснення відповідача. 22.03.2024 р. до канцелярії суду надійшли особисті пояснення представника позивача, в яких він підтримав позов у повному обсязі, просив задовольнити вимоги позову. Представник позивача в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов до наступних висновків. За приписами\~ст. 263 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 16.12.2019 р. ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Клесівський кар`єр нерудних копалин «Технобуд», в особі Генерального Директора Скрипника О.Ж. Договір добровільного страхування наземного транспорту №006а20ц, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Volvo», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування, що підтверджується Договором №006а20ц, Додатком №2 до Договору, Заявою-анкетою на страхування від 16.12.2019 р. Разом з тим, суд не бере до уваги Додаткову угоду №2 до Договору №006а20ц від 16.12.2019 р., оскільки документ не підписаний страхувальником. 22.06.2020 р. о 15-00 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] , на а/д село Безп`ятне-Кулибаба, допустив зіткнення з автомобілем «Volvo», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. В момент ДТП за кермом автомобіля «Volvo», д.н.з. [NUMBER] перебував найманий працівник Товариства з обмеженою відповідальністю «Клесівський кар`єр нерудних копалин «Технобуд» - [PERSON] , що підтверджується наказом №69-К від 17.12.2018 р. про прийняття [PERSON] на посаду водія, наказом №29-К від 16.09.2020 р. про звільнення [PERSON] із посади водія, поясненнями [PERSON] від 22.06.2020 р., наказом ТОВ «Клесівський кар`єр нерудних копалин «Технобуд» від 02.01.2019 р. №1/в про закріплення водіїв за автомобілями. Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.07.2020 р. по справі 362/3410/20, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначена обставина, згідно вимог ч. 4\~ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. 23.06.2020 р. до позивача звернувся представник ТОВ «Клесівський кар`єр нерудних копалин «Технобуд» із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспорту. 26.06.2020 р. за участі представника власника транспортного засобу «Volvo», д.н.з. [NUMBER] - ТОВ «Клесівський кар`єр нерудних копалин «Технобуд» в м. Києві на СТО «Volvo» було складено акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість). Як вбачається з рахунку на передплату №ST-VU2007728 від 10.07.2020 р. ТОВ «Клесівський кар`єр нерудних копалин «Технобуд» замовив у ТОВ з іноземними інвестиціями «Вольво Україна» товарів на послуг на суму 676674,62 грн. Відповідно до страхового акту ARX2592088 від 20.07.2020 р. позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 676174,62 грн. на користь ТОВ з іноземними інвестиціями «Вольво Україна» на підставі рахунку №ST-VU2007728 від 10.07.2020 р., що підтверджується платіжним дорученням від 21.07.2020 р. №688459. Позивач надав розрахунок страхового відшкодування за Договором №006а20ц від 16.12.2019 р., де він обрахований у розмірі 676174,62 грн. (Вірність відновлювального [676674,62] Х коефіцієнт пропорційності [1,00] франшиза безумовна [500,00] + додатково [0,00] Сума попередніх страхових [0,00]). Позивач вживав заходи досудового врегулювання спору, зокрема, було складено претензію до відповідача 28.09.2020 р. за №0010684/ІНС, однак до матеріалів справи не долучено доказів відправлення останньої [PERSON] . Разом з тим, 30.01.2020 р. між Відповідачем та Селянським (Фермерським) господарством «Мрія - 2000» укладено договір найму (оренди) транспортного засобу (далі Договір оренди). Договір посвідчено приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області, [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 98. Згідно п.1.1. Договору оренди Наймодавець ( [PERSON] ) передає, а Наймач (СФГ «Мрія-2000») приймає в тимчасове платне користування транспортний засіб автомобіль марки Volkswagen Caddy 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до п. 2.1. Договір оренди укладається сторонами строком на 5 (п`ять) років. Пунктом 5.2.2. Договору оренди, Наймач зобов`язується відшкодувати шкоду, завдану іншій особі у зв`язку з використанням транспортного засобу, відповідно до глави 82 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про страхування», якою передбачено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що якщо майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено: шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Згідно із статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" транспортний засіб спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, інвалідів, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, швидка медична допомога, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо). Аналогічне визначення містить методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а саме: колісний транспортний засіб спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, інвалідів, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, швидка медична допомога, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо). Відповідно до статті 19 Закону України "Про автомобільний транспорт" транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на: транспортні засоби загального призначення; транспортні засоби спеціалізованого призначення; транспортні засоби спеціального призначення. При державній реєстрації автобусів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх належності до транспортного засобу загального призначення чи до транспортного засобу спеціалізованого призначення. При державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо). При державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, швидка медична допомога, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо). Враховуючи вищевикладене, та у зв`язку з тим, що транспортний засіб має спеціалізоване призначення, коефіцієнт фізичного зносу при визначенні вартості відновлювального ремонту підлягає обов`язковому застосуванню та не може прийматися таким, що дорівнює нулю. Отже, належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна. Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. У розумінні цього Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Частинами 1, 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення. Проведення оцінки розміру завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 за № 1074/8395 (далі - Методика). Відповідно до п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин; строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки. Згідно з пунктом 7.38 Методики значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки. Пунктом 7.39 Методики передбачено, що винятками стосовно використання зазначених вимог є: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики. З урахуванням вищевказаних норм Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" до спірних правовідносин при визначені коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ підлягають застосуванню положення пунктів 7.38, 7.39. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, від 12.03.2018 р. у справі 910/5001/17. В свою чергу, відповідно до п.24.2.12. Договору який, вказує, страхувальник зобов`язаний повернути суму виплаченого страхового відшкодування як безпідставно набуте майно, якщо виявиться така обставина, що повністю або частково позбавляє страхувальника (Вигодонабувача) права на отримання страхового відшкодування. Зазначений обов`язок покладається на Страхувальника також у разі виплати страхового відшкодування на рахунок інших осіб (Вигодонабувача, СТО, тощо. Тобто, з урахування практики Верховного Суду, позивач на власний розсуд здійснив страхову виплату без врахування Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів на рахунок СТО. В свою чергу, звернувшись до суду з регресним позовом позивач не надав належних доказів реального матеріального збитку страхувальника. Відповідно до ч.2\~ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами ч.2\~ст.1187 ЦК України\~визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про деякі питання застосування судами норм законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до\~ст.1191 ЦК України. Відповідно до правової позиції Верховного суду викладеного в постанові від 05.06.2018 р. у справі № 243/10982/15-ц вказано, що відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні з`ясувати, який суб`єкт і на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з правової позиції Верховного суду викладеної в постанові від 15.02.2023 р. у справі № 755/1228/17, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У постанові Верховного суду від 17.04.2019 р. у справі № 573/1822/16-ц сформована правова позиція згідно якою, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Аналіз норм статей 1187 та 1172\~ЦК України\~дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Таким чином шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Як вбачається з пояснень [PERSON] , місцем роботи він вказав СФГ «Мрія-2000» та договору оренди транспортного засобу від 30.01.2020 р. автомобіль «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] переданий СФГ «Мрія-2000», яке взяло на себе відповідальність відшкодовувати шкоду, завдану іншій особі у зв`язку з використанням транспортного засобу, відповідно до глави 82 Цивільного кодексу України (пункт 5.2.2. Договору оренди). З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки матеріали справи не містять доказів, що відповідач під час вчинення ДТП був особою, що володіла на відповідній правовій підставі транспортним засобом Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] , а відтак зазначені обставини свідчать про відсутність у позивача права вимоги до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. За вищевикладених обставин позовні вимоги Приватного акціонерного\~товариства "Страхова\~компанія "АРКС" до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу до задоволення не підлягають. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~обов`язок по оплаті судових витрат слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed