Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в якому просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я 241\~000 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що він тривалий час працював на підприємствах відповідача з повним робочим днем під землею. 17.09.1995 року о 12.40 год. на підприємстві під час роботи з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав тілесні ушкодження. Позивач був звільнений за ч. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Згідно висновку МСЕК від 05.02.1996 року позивача визнано інвалідом 3 групи та встановлено 60 % втрати професійної працездатності. 18.09.1995 року директором шахти «Степова» ВО «Павлоградвугілля» затверджений акт розслідування нещасного випадку № 140, що стався 17.09.1995 року о 12.40 год. Даним актом встановлено, що позивачу як електрослюсарю підземному та ланці робітників був виданий наряд на виконання комплексу робіт. Робітники провели робочі місця в безпечний стан та розпочали проведення відповідних поставлених перед ними задач та виконання робіт. О 12.40 год. під час виконання робіт з позивачем стався нещасний випадок в результаті якого він отримав сильні тілесні ушкодження. Тобто знаходячись на робочому місці в робочий час з ним стався нещасний випадок. Позивач вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, йому повинна бути відшкодована моральна шкода. Оскільки порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває біль, фізичні страждання, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Крім того, внаслідок отриманої травми він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 241 000,00 грн. Ухвалою суду від 01.12.2023 року провадження по даній справі було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем надано відзив на позов, де зазначено, що в документах доданих до позову відсутні будь-які докази вини відповідача у негативних змінах у психологічному/психічному здоров`ї позивача та причинно-наслідкового зв`язку таких наслідків із діянням (діями/бездіяльністю) відповідача. ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» створило всі належні та безпечні умови для своїх працівників. Сама ж важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди про професійному захворюванню чи іншому ушкодженню здоров`я. Крім того зазначила, що дата первинного огляду 05.02.1996 року. На той час спірні правовідносини регулювалися ст.ст. 440, 456 ЦК УРСР, ЗУ «Про охорону праці», Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 233 КЗпП строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів склали три місяці. Отже строк позовної давності позивачем пропущено, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 25.03.2023 року вирішені клопотання представника відповідача. В судове засідання позивач та його представник адвокат Пономаренко В.Л. не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзиві на позов. Суд вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню на таких підставах. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України\~(ст. 55),\~Цивільному кодексі України\~(ст. 16),\~Цивільному процесуальному кодексу України\~(ст. 4). Згідно зі\~ст.\~13 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно із записами у трудовій книжці [PERSON] працював на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». (а.с. 16, 17). Під час роботи на підприємстві відповідача 17.09.1995 року о 12.40 год. з позивачем стався нещасний випадок. Актом № 140 форми Н-1 про нещасний випадок що стався з [PERSON] 17.09.1995 року о 12.40 год., встановлені обставини нещасного випадку. (а.с. 13,14) Згідно довідки серії 2-13 АЖ № 057181 [PERSON] , 05.02.1996 року первинно встановлена 3 група інвалідності за трудовим каліцтвом безстроково з 23.01.1996 року. (а.с. 27). Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 2-18АЖ № 057181 [PERSON] первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності. (а.с. 27) 06.12.2019 року позивача звільнено з підприємства відповідача у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров`я за п. 2 ст. 49 КЗпП України. (а.с.17) Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. У відповідності до статті 4 Закону України\~Про охорону праці\~державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4\~Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. В даному випадку нещасний випадок заподіяний позивачу під час виконання трудових обов`язків у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. \~ \~ \~ \~ \~ \~Надані позивачем\~докази повною\~мірою вказують,\~що ушкодження\~здоров`я\~відбулося при\~виконанні ним\~трудових обов`язків,\~що у\~свою чергу\~призвело як\~до фізичних,\~так і\~до моральних\~страждань.\~Втрата працездатності\~призвела до\~обмеження його\~можливості вести\~активний спосіб\~життя,\~вільно спілкуватися,\~внаслідок чого\~останній змушений\~прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями відповідача, який вважає не доведеним, як сам факт професійного захворювання так і факт заподіяння моральної шкоди так як не надано відповідних медичних документів та не встановлено зміни у психічному стані, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок нещасного випадку виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Таким чином, при визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За таких обставин, суд вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч гривень) грн., а в іншій частині відмовити. Доводи представника\~\~відповідача, щодо пропуску\~\~позивачем строку\~\~звернення до суду із\~\~зазначеним позовом є\~\~необґрунтованими, оскільки\~\~ відповідно до\~\~ст. 83 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення правовідносин,\~\~ позовна давність не\~\~поширюється на\~\~вимоги, що випливають з порушених особистих немайнових прав, крім випадків передбачених законом. Така\~\~правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-24цс15.\~ \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 268 ЦК України\~позовна давність не поширюється на\~\~вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.\~\~ Відповідно до пункту «а» підпункту\~164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України\~зі змінами, внесеними згідно із\~Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту\~164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України\~доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Граматичне та системне тлумачення зазначеного\~пункту ПК України\~у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так після цієї дати чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. (Постанова Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21) У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню без з утримання податку та обов`язкових платежів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial