Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

23 листопада 2023 року в провадження Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Акціонерного Товариства КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. Позовні вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що між\~ЗАТ КБ\~ПриватБанк \~та приватним\~підприємцем -\~ [PERSON] ,\~був укладений\~кредитний договір\~№ 3\~від 05\~березня 2007\~року.\~Відповідно до\~п.\~1.1.,\~1.3.,4.1.\~кредитного договору\~позивач надав\~відповідачу строковий\~кредит у\~сумі 400\~000\~доларів США\~в обмін\~на зобов`язання\~з повернення\~кредиту,\~сплати відсотків\~та виконання\~інших зобов`язань\~в обумовлені\~договором терміни.\~За користування\~кредитом (згідно\~п.\~4.1.\~кредитного договору)\~позичальник зобов`язаний\~сплачувати відсоткову\~ставку по\~кредиту у\~розмірі 14%\~річних.\~При порушенні\~зобов`язань по\~погашенню кредиту\~процента ставка\~встановлюється у\~розмірі 28%\~річних від\~суми непогашеної\~заборгованості.\~На виконання\~п.\~А.\~5\~кредитного договору,\~відповідно до\~якого зобов`язання\~позичальника забезпечуються,\~зокрема,\~договором іпотеки,\~між [PERSON] \~та позивачем\~укладено договір\~іпотеки від\~05\~березня 2007\~року.\~Предметом зазначеного\~договору іпотеки\~є надання\~відповідачем в\~іпотеку визначеного\~майна в\~забезпечення виконання\~зобов`язань\~позичальника перед\~позивачем,\~в силу\~чого іпотекодержатель\~має право\~в разі\~невиконання позичальником\~зобов`язань,\~забезпечених іпотекою,\~та (або)\~невиконання відповідачем\~зобов`язань\~за договором\~іпотеки,\~одержати задоволення\~за рахунок\~переданого в\~іпотеку майна\~переважно перед\~іншими кредиторами\~позичальника та/\~або відповідача.\~Пунктом 2\~Договору іпотеки\~встановлено,\~що за\~цим договором\~іпотекою забезпечується\~виконання зобов`язань\~позичальника з\~кредитного договору\~№ 3\~від 05\~березня 2007\~року з\~повернення кредиту\~у сумі\~400\~000\~доларів США,\~сплати відсотків\~за користування\~кредитом,\~сплати відсотків,\~у разі\~порушення зобов`язань\~по погашенню\~кредиту у\~відповідності з\~умовами кредитного\~договору, сплати неустойки, пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом або прострочення термінів повернення кредиту, сплати штрафу, в розмірі 2% від суми отриманого кредиту, за кожний випадок порушення зобов`язань, передбачених п.п.2.2.7, 2.2.8, 2.2.11, 7.1. Кредитного договору, сплати штрафу, в розмірі 20% від суми кредиту, використаної не за цільовим призначенням. Пунктом 7 договору іпотеки (із урахування змін, внесених Додатковою угодою до Іпотечного договору від 24 травня 2007 року) сторони домовились, що в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором відповідач надав в іпотеку належне йому на праві власності наступне нерухоме майно: 1. А-1-Нежитлова будівля офіс і майстерні (камінь обк. цеглою), Б-майстерні (цегла), В-побутова будівля (цегла), Г-гаражі (ш/блок), Д-душ/уборна (ш/блок), Є-навіс (залізо), №1-4 огорожа, №5-скважина, 1-замощення загальною площею 718,9 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , розташована на земельній ділянці площею 0,2188 га, розмір якої визначено Державними актами на право власності на земельну ділянку ЯБ №696374, виданого 22 листопада 2006 року Ровеньківським міським управлінням земельних ресурсів виконкому Ровеньківської міської ради м. Ровеньки; 2. Земельна ділянка, площею 0,2188 га, кадастровий номер: 4412300000:10:001:0217, наданої для обслуговування офісу та майстерень, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 696543, виданого Ровеньківським міським управлінням земельних ресурсів 23 березня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 05 березня 2007 року з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Ровеньківського міського нотаріального округу М.В.Феденко, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №174 від 05.03.2007 року в державному реєстрі правочинів за №1949277. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010740100123 від 23 березня 2007 року. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором було укладено договори поруки: б/н від 05 березня 2007 року з [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на виконання обов`язків за кредитним договором у повному обсязі по погашенню суми кредиту, відсотків, пені по кредитному договору та № 467 від 12 січня 2009 року з ТОВ Українське Фінансове Агентство Верус на виконання обов`язків за кредитним договором тільки у загальному розмірі 200 доларів США. У зв`язку з порушенням відповідачами зобов`язань за кредитним договором, 14 липня 2009 року позивач звернувся до суду для захисту своїх прав. 20 грудня 2010 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська було винесено рішення про часткове задоволення позову та солідарне стягнення з відповідачів на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" 3 741 972,50 гривень та судові витрати по справі. 25 вересня 2012 року апеляційний суд Дніпропетровської області розглянув та частково задовольнив апеляційну скаргу представника відповідачів; рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року в частині солідарного стягнення з відповідачів судових витрат, скасував. Стягнув судові витрати з кожного відповідача окремо. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вказане судове рішення апеляційного суду Дніпропетровської області не було виконане відповідачами ні добровільно, ні в ході примусового стягнення в рамках виконавчих проваджень. Факт укладення Кредитного договору №3 від 05 березня 2007 року, факт укладення Договорів поруки б/н від 05 березня 2007 року, Договору іпотеки від 05 березня 2007 року встановлено рішенням апеляційної інстанції. Статтею 625\~ЦК України\~врегульовано правові\~наслідки порушення\~грошового зобов`язання,\~які мають\~особливості.\~Так,\~відповідно до\~наведеної норми\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання.\~Боржник,\~який прострочив\~виконання грошового\~зобов`язання,\~на вимогу\~кредитора зобов`язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~3%\~річних від\~простроченої суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або\~законом.\~Формулювання статті\~625\~ЦК України,\~коли нарахування\~процентів тісно\~пов`язується із\~застосуванням індексу\~інфляції,\~орієнтує на\~компенсаційний,\~а не\~штрафний характер\~відповідних процентів,\~а тому\~3\~%\~річних не\~є неустойкою\~у розумінні\~положень статті\~549\~цього Кодексу.\~Отже,\~за змістом\~наведеної норми\~закону нараховані\~на суму\~боргу інфляційні\~втрати та\~3\~%\~річних входять\~до складу\~грошового зобов`язання\~і вважаються\~особливою мірою\~відповідальності боржника\~за прострочення\~грошового зобов`язання,\~оскільки виступають\~способом захисту\~майнового права\~та інтересу,\~який полягає\~у відшкодуванні\~матеріальних втрат\~кредитора від\~знецінення грошових\~коштів унаслідок\~інфляційних процесів\~та отриманні\~компенсації (плати)\~від боржника\~за користування\~ним утримуваними\~грошовими коштами,\~належними до\~сплати кредиторові.\~Правовий аналіз\~положень статей\~526,\~599,\~611,\~625\~ЦК України\~дає підстави\~для висновку\~про те,\~що наявність\~судового рішення\~про стягнення\~суми боргу\~за кредитним\~договором,\~яке боржник\~не виконав,\~не припиняє\~правовідносин сторін\~цього договору,\~не звільняє\~боржника від\~відповідальності за\~невиконання грошового\~зобов`язання та\~не позбавляє\~кредитора права\~на отримання\~сум,\~передбачених статтею\~625\~цього Кодексу,\~за увесь\~час прострочення.\~Зазначена позиція\~підтверджена у\~постановах Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~4\~липня 2018\~року у\~справі №\~310/11534/13-ц\~(провадження\~№ 14-154цс18),\~від 4\~червня 2019\~року у\~справі N\~916/190/18\~(провадження\~№ 12-302гс18).\~Таким чином,\~з ухваленням\~рішення суду\~про стягнення\~боргу зобов`язання\~відповідачів сплатити\~заборгованість за\~кредитом не\~припинилося та\~триватиме до\~моменту фактичного\~виконання грошового\~зобов`язання у\~повному обсязі.\~Відтак,\~позивач має\~право на\~отримання сум,\~передбачених статтею\~625\~ЦК України,\~за увесь\~час прострочення.\~Разом з\~тим,\~главою 19\~ЦК України\~визначено строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу,\~тобто позовну\~давність.\~Аналіз змісту\~наведених норм\~матеріального права\~у їх\~сукупності дає\~підстави для\~висновку,\~що до\~правових наслідків\~порушення грошового\~зобов`язання,\~передбачених статтею\~625\~ЦК України,\~застосовується загальна\~позовна давність\~тривалістю у\~три роки\~(стаття\~257\~цього Кодексу).\~Порядок відліку\~позовної давності\~наведено у\~стаття 261\~ЦК України.\~Зокрема,\~відповідно до\~частини першої\~цієї статті\~перебіг позовної\~давності починається\~від дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про порушення\~свого права\~або про\~особу,\~яка його\~порушила.\~Оскільки внаслідок\~невиконання боржником\~грошового зобов`язання\~у кредитора\~виникає право\~на отримання\~сум,\~передбачених статтею\~625\~ЦК України,\~за увесь\~час прострочення,\~тобто таке\~прострочення є\~триваючим правопорушенням,\~то право\~на позов\~про стягнення\~інфляційних втрат\~і 3%\~річних виникає\~за кожен\~місяць з\~моменту порушення\~грошового зобов`язання\~до моменту\~його усунення.\~Зобов`язання припиняється\~виконанням,\~проведеним належним\~чином (ст.599\~ЦК України),\~а тому\~зобов`язання відповідачів\~зі сплати\~суми боргу\~триває,\~оскільки не\~виконано останніми.\~Дана позиція\~узгоджується з\~висновком Великої\~Палати Верховного\~Суду,\~викладеним у\~постанові від\~08.11.2019\~року у\~справі №\~127/15672/16-ц,\~про те,\~що невиконання\~боржником грошового\~зобов`язання є\~триваючим правопорушенням,\~тому право\~на позов\~про стягнення\~коштів на\~підставі статті\~625\~ЦК України\~виникає у\~кредитора з\~моменту порушення\~грошового зобов`язання\~до моменту\~його усунення\~і обмежується\~останніми трьома\~роками,\~які передували\~подачі такого\~позову.\~З врахуванням\~зазначеного вище,\~позивач звертається\~до суду\~з вимогами\~про солідарне\~стягнення з\~відповідачів 3%\~річних від\~суми боргу\~3\~741\~972,50\~гривень за\~кредитом №3\~від 05\~березня 2007\~року за\~період з\~23\~лютого 2019\~року по\~23\~лютого 2022\~року. Загальна сума нарахованих процентів за вказаний період складає 337 085,10 гривень. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. У період з 01 березня 2019 року по 23 лютого 2022 року індексація на суму 3 741 972,50 гривень за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року складає 818 236,32 гривень. Таким чином, загальна сума трьох процентів річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області № 2-4916/2010 за кредитним договором №3 від 05 березня 2007 року складає 1 155 321,42 гривень. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області №2-4916/2010 за кредитним договором №3 від 05 березня 2007 року в розмірі 1 155 321,42 гривень та судові витрати по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовільнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відзив на позовну заяву не надали, про дату розгляду справи повідомлені належним чином за зареєстрованим місцем проживання через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", про причини неявки суд не сповістили, заяв про розгляд справи в їх відсутність, не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська №2-4916/2010 від 20 грудня 2010 року було частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ТОВ "УФА"Верус", ПП [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; стягнуто солідарно з ПП [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору №3 від 05 березня 2007 року, станом на 06 жовтня 2010 року у розмірі 3 741 972,50 гривень, стягнуто солідарно на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 700 гривень, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 гривень. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 25 вересня 2012 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області було частково задоволено апеляційну скаргу представника відповідачів, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року в частині солідарного стягнення з відповідачів судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - скасоване; стягнуто судові витрати з кожного відповідача окремо, в іншій частині рішення суду залишене без змін. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Випискою по рахунку за період з 20 грудня 2010 року по 26 лютого 2024 року підтверджується, що погашень заборгованості за кредитним договором №3 від 05 березня 2007 року, після ухвалення Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська, не було. Згідно з розрахунком банка, сума заборгованості по кредитному договору №3 від 05 березня 2007 року, визначена станом на 06 жовтня 2010 року, стягнуто рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року, залишеного в цій частині без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2012 року солідарно з відповідачів в розмірі 3 741 972,50 гривень, за період після набрання законної сили вказаним рішенням суду - з 25 вересня 2012 року, вказана сума боргу не змінилася, тобто погашень заборгованості з боку відповідачів, не відбувалося, за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року відповідачі мають заборгованість у розмірі 1 155 321,42 гривень, яка складається з наступного: 818 236,32 гривень - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 337 085,10 гривень - 3% річних від простроченої суми. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти та індекс інфляції, передбачені ст.625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто, це є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та індексу інфляції не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. На підставі вищезазначеного, АТ КБ "ПриватБанк" має право на стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачами грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідачі належним чином не виконували свої зобов`язання за кредитним договором, кредит надано відповідачу [PERSON] строком до 16 березня 2015 року включно. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є поручителями в забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за кредитним договором. У зв`язку із невиконанням відповідачами зобов`язань перед позивачем, банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами солідарно з позичальника та поручителів. Судовим рішенням від 20 грудня 2010 року, залишеного в частині солідарного стягнення боргу за кредитним договором з відповідачів, без змін рішенням апеляційної інстанції від 25 вересня 2012 року, підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідачів перед банком та порушення ними умов договору. На даний час рішення суду не виконане, відповідачі, станом на 23 листопада 2023 року (дата звернення позивача з даним позовом до суду) мають заборгованість за кредитним договором у сумі 3 741 972,50 гривень. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2010 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває по даний час. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, в даному випадку за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року (в межах заявлених позивачем позовних вимог). Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а оскільки відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 23 листопада 2023 року не виконали, мають заборгованість, то їх зобов`язання перед банком за кредитним договором не припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Таким чином, помилковим є висновок колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц). Суд вважає, що невиконання боржниками грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. В даному випадку, оскільки грошове зобов`язання відповідачів перед позивачем за кредитним договором не припинилося, то право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникло у позивача за вказаний ним у позові період (в межах заявлених позовних вимог). Суд бере до уваги розрахунки, надані позивачем, та вважає їх обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов задоволений повністю судовий збір підлягає стягненню у повному обсязі з відповідачів по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved