Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

12 лютого 2024 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання в розмірі 245000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 05 листопада 1979 року по 14 квітня 1984 року та з 01 липня 1986 року по 25 січня 2002 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ДП «СхідГЗК». 25 січня 2002 року позивача звільнено з роботи. За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання. \~ \~ \~ \~П.7 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 27.03.2002 року, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: - радикулопатія шийна та попереково-крижова (з переважним на поперековому рівні) з вираженими статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом, деформуючий колінний суглоб ПФ 1 ступеню; - вегетативно-сенсоневральна полінейропатія рук ІІ ст. (помірне вираження) з дистрофією у вигляді плечолопаткового періартрозу, дефартроз ліктевого суглобу ПФ І-ІІ ст. Згідно з п.14 зазначеного Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: у професії підземного гірничого-монтажника підпадав під дію тяжкої фізичної праці, вимушеної робочої пози та в умовах охолоджуючого мікроклімату. Згідно з п.15 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: важка праця, вимушена робоча поза, охолоджувальний мікроклімат, запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного SiO2, середній 1,5 мг/м3, максимальний 1,7 мг/м3, підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони: зима +8 +12, літом +12 +18°С, рівень барометричного тиску 732 Ад, рівень вологості та рухомості повітря 75-95%, 0,5-1,5 м/сек, рівень іонізуючого випромінювання від мк3в до 4 мг3в. Згідно витягу із акту огляду МСЕК від 09.04.2002 року №241/10 позивачу первинно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 40%. При повторному переогляді 22.04.2003 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності та визначено втрату працездатності на рівні 40%. При повторному переогляді 04.05.2005 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності та визначено втрату працездатності на рівні 50%. При повторному переогляді 15.05.2007 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності та визначено втрату працездатності на рівні 50%. При повторному переогляді 03.06.2009 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності та визначено втрату працездатності на рівні 60% безстроково. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується епікризом №2408 та епікризом із амбулаторної карти №30. Відповідно до епікризу №786 позивач має скарги на постійний біль вздовж хребта, з частими загостреннями болю в шийному та попереково-крижовому відділі хребта, при незначному фізичному навантаженні, на значні обмеження рухів, болючість суглобів та затерпання рук. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжуються значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. На думку позивача, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Позивач вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 245000 грн, які він просить стягнути з відповідача, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року по справі було відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав. Представнику відповідача ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" відповідно до вимог ЦПК України, направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін від відповідача не надходило. 14 березня 2024 року від ДП "СхідГЗК" на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , однак ухвалою судді від 15 березня 2024 року відзив на позовну заяву по цивільній справі за позовом [PERSON] до ДП «СхідГЗК» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання було залишено без розгляду та повернуто відповідачу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до трудової книжки, виданої на ім`я позивача [PERSON] , останній дійсно працював на ДП «СхідГЗК», а саме 05.11.1979 року був прийнятий на Рудоуправління №2 ДП «СхідГЗК» електрослюсарем по 5 розряду дільниці розвантаження. З 18.12.1981 року переведений на шахту електрослюсарем підземної дільниці по 5 розряду. 14.04.1984 року звільнений за п.3 ст.36 КЗпП УРСР, призваний до армії. 01.07.1986 року прийнятий на Інгульське рудоуправління СхідГЗК електрослюсарем-електрогазозварником на підземних гірських роботах по 6 розряду. 01.09.1991 року переведений підземним гірськомонтажником по 6 розряду. 28.04.1992 року звільнений за скороченням, п.1 ст.40 КЗпП УРСР. 01.12.1992 року прийнятий на шахту «Північна» Інгульського рудоуправління СхідГЗК підземним гірськомонтажником по 6 розряду. 25.01.2002 року звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, п.2 ст.40 КЗпП України. /а.с.10-11/ Актом розслідування професійного захворювання від 27.03.2002 року було встановлено, що професійне захворювання [PERSON] виникло за таких обставин: в професії підземного гірськомонтажника підпадав під дію тяжкої фізичної праці, вимушеної робочої пози та в умовах охолоджуючого мікроклімату. /а.с.6-7/ Згідно з п.12 акту Форми П-4 [PERSON] був встановлений діагноз: 1. Радикулопатія шийна та попереково-крижова (з переважним на поперековому рівні) з вираженими статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом, деформуючий колінний суглоб ПФ І ступеню. 2. Вегетативно-сенсоневральна полінейропатія рук ІІ ст. (помірне вираження) з дистрофією у вигляді плечолопаткового періартрозу, дефартроз ліктевого суглобу ПФ І-ІІ ст. та значними вазомоторними трофічними порушеннями на кистях. Згідно з п.15 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: важка фізична праця, вимушена робоча поза, охолоджувальний мікроклімат, запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного SiO2 - середній 1,5 мг/м3, максимальний 1,7 мг/м3, підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони: зима +8 +12°С, літом +12 +18°С, рівень барометричного тиску 732 Ад, рівень вологості та рухомості повітря 75-95%, 0,5-1,5 м/сек, рівень іонізуючого випромінювання від мк3в до 4 мг3в. Як вбачається з листа Обласної МСЕК №1 від 07.02.2024 року КЗ «Кіровоградське обласне бюро медико-соціальної експертизи КОР» вперше [PERSON] був оглянутий обласною МСЕК 09.04.2002 року. Після огляду та вивчення медичної документації [PERSON] винесено рішення третя група, професійне захворювання та 40% втрати працездатності (Довідка 2-18 АЧ №022954). При повторному переогляді [PERSON] був оглянутий обласною МСЕК 22.04.2003 року. Після огляду та вивчення медичної документації [PERSON] винесено рішення третя група, професійне захворювання та 40% втрати працездатності (Довідка 2-18 БР №041988). При повторному переогляді [PERSON] був оглянутий обласною МСЕК №1 04.05.2005 року. Після огляду та вивчення медичної документації [PERSON] винесено рішення третя група, професійне захворювання та 50% втрати працездатності (Довідка 2-18 ВБ №087758). При повторному переогляді [PERSON] був оглянутий обласною МСЕК №1 15.05.2007 року. Після огляду та вивчення медичної документації [PERSON] винесено рішення третя група, професійне захворювання та 50% втрати працездатності (Довідка 2-18 ВБ №122286). При повторному переогляді [PERSON] був оглянутий обласною МСЕК №2 03.06.2009 року. Після огляду та вивчення медичної документації [PERSON] винесено рішення третя група, професійне захворювання, безтерміново та 60% втрати працездатності (Довідка 2-18 ВБ №153727 та 2-16 ПК №003264). /а.с.7, зворот/ Згідно з Витягом із акту огляду МСЕК від 09.04.2002 року [PERSON] було встановлено 40% втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням. Зазначено про потребу в медикаментозному лікуванні. /а.с.13/ Відповідно до Довідки до Акту огляду МСЕК серії 2-18 ВБ №122286 від 15.05.2007 року [PERSON] при повторному огляді було встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, на строк до червня 2009 року. Зазначено про протипоказання важкої праці, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату. /а.с.14/ Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 2-16 ПК №001946 від 15.05.2007 року [PERSON] при повторному огляді було визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% у зв`язку з професійним захворюванням, до 15.05.2009 року. Зазначено про потребу в медикаментозному лікуванні, лікуванні в ЛТУ, санаторно-курортному лікуванні. /а.с.14/ Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується епікризом з медичної карти стаціонарного хворого №2408 від 22.12.2008 року, епікризом з амбулаторної карти №30 від 10.09.2010 року та епікризом №786 з медичної карти стаціонарного хворого. Відповідно до відомостей, викладених у зазначених епікризах, позивач має скарги на сильний біль в колінних суглобах, оніміння кінцівок, мерзлякуватість кистей, постійний біль вздовж хребта, біль в шийному та поперековому відділі хребта, біль в суглобах, відчуття терпкості рук, постійний біль вздовж хребта з частими загостреннями болю в шийному та попереково-крижовому відділі хребта, при незначному фізичному навантаженні, на значні обмеження рухів, болючість суглобів та затерпання рук. /а.с.9 зворот, 12, 12 зворот/ У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжуються значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. На думку позивача, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Суд під час розгляду цивільної справи керується та застосовує наступні положення Законів. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно зі ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Відповідно до вимог\~статті 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як слідує з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Відповідно до частини третьої\~статті 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(з відповідними змінами) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У пункті 13\~Постанови\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.\~\~У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. З огляду на положення ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, під час судового розгляду доведено, що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача професійного захворювання. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15). Таким чином, суд, при визначені розміру моральної шкоди оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, втрату 60% професійної працездатності безтерміново, призначення позивачу третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань, їх наслідки для здоров`я позивача та,

Outcome: partial