Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся в грудні 2023р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 35 333.00 грн. та судові витрати. Позов обґрунтовував тим, що 09.06.2020р. між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та\~ [PERSON] , було укладено кредитний договір №680251735. В подальшому 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01 відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження\~ клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Разом з тим, 31.12.2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди укласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників №110 від 01.12.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ«ТАЛОН ПЛЮС» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №680251735. 20.10.2022р. між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ 3 ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35 333.00грн., з яких: 10 000.00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 333 грн. - сума заборгованості за відсотками. 26.02.2024 року відповідач подав суду відзив в якому не заперечив у задоволенні позовних вимог\~ в частині повернення заборгованості в розмірі 12 700грн., а в іншій частині просив відмовити за безпідставністю. Вказав, що позивачем не надано доказів про врегулювання спору в досудовому порядку. Також позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги\~ щодо нього за кредитним договором №680251735 від 09.06.2020 року від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Також зазначив, що позивачем не надано доказів, що підтверджують факт наявності заборгованості щодо стягнення з нього суму заборгованості за відсотками в розмірі 25 333 грн. Згідно кредитним договором сторони погодили суму у розмірі 10 000грн., строк дії Договору -20 днів, тобто до 29.06.2020 року. З графіку розрахунків до Договору вбачається, що датою повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є 29.06.2020 року,\~ сума кредиту, що підлягає поверненню 10 000.00грн. та сума нарахованих процентів складає 2700грн. Позивачем надано копію Додаткових угод до договору про продовження користування позикою та зміну повернення суми кредиту, однак позивачем не підтверджено те, що він дійсно ознайомився зі змістом такої угоди та підписав її одноразовим ідентифікатором чи електронним цифровим підписом. За умовами укладеного договору сторони погодили сплату заборгованості за позикою 29.06.2020 року.\~ Відповідно, позивач мав право нарахування процентів за користування позикою лише в межах строку надання позики 20 днів. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. 04.03.2024 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив в якій зазначив, що відзив є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідачем було укладено договір на отримання кредитних коштів, а саме: 09.06.2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та\~ за яким в подальшому відступлено ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до умов вищевказаного Договору та зі змістом якого відповідач був ознайомлений на момент укладення договору, відповідач розумів, що договори укладаються сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням Інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця, в результаті чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін договору позики виникають цивільні права та обов`язки. Таким чином, укладаючи договір, позичальник засвідчив, що погоджується, що електронний підпис з одноразовим ідентифікатором є аналогом його власноручного підпису, а також усвідомлює правові наслідки такої згоди. Доводи відповідача щодо нарахування процентів поза межами кредитування, спростовується розрахунками заборгованості від первісних кредиторів та умовами договору, з додатковими угодами. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі є необґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, а отже є такими, що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. До матеріалів додаткових пояснень долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором №680251735 від 09.06.2020, платіжне доручення від 09.06.2020, договір факторингу №28/1118-01 та витяг з реєстру прав вимоги №110 від 01.12.2020року (а.с.77-87). Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у відповіді на відзив зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Відповідач в судові засідання не з`явився, подав суду відзив, в якому позовні вимоги визнав частково. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. 09.06.2020р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та\~ [PERSON] укладено кредитний договір №680251735, на суму 10 000.00 грн. (п.1.1. договору) ( а.с.4), строком на 20 днів, відсотки за користування кредитом 1,35% в день від суми кредиту, а\~ процентна ставка (базова) день складає 1,70% (а.с.4-5). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб.телефону відповідача, про що свідчить п.5 Кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін. 30.06.2020р. Додатковою угодою до Договору №680251735 від 30.06.2020р. сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов Договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за Договором на наступні кількість днів - 30. Починаючи з 29.06.2020р. позичальник сплачує за користування кредитом 1,35% в день від суми кредиту (а.с.6), тобто % ставка не змінювалася. 29.07.2020р. Додатковою угодою до Договору №680251735 від 29.07.2020р. сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов Договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за Договором на наступні кількість днів - 30. Починаючи з 29.07.2020р. позичальник сплачує за користування кредитом 1,08% в день від суми кредиту (а.с.7), тобто % ставка зменшилась кредитором. 31.08.2020р. Додатковою угодою до Договору №680251735 від 31.08.2020р. сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов Договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за Договором на наступні кількість днів -30. Починаючи з 28.08.2020р. позичальник сплачує за користування кредитом 0,67% в день від суми кредиту (а.с.8). тобто % ставка вкотре зменшилась кредитором. 31.12.2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників №110 від 01.12.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №680251735. 20.10.2022р. між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ 3 ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Згідно п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах визначених цим договором. Згідно п. 4.1 Договору факторингу, сторони погодили, що Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього Договору. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 20.10.2022 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35 333.00грн., з яких: 10 000.00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 333 грн. - сума заборгованості за відсотками. Стосовно заперечень відповідача щодо неправомірності переходу прав вимоги, оскільки перехід прав був у 2018р. між позивачем і попереднім кредитором, а кредитний договір укладено у 2020р., то суд відхиляє такі, оскільки з Додаткової угоди №26 до Договору факторингу №28/1118-01 та витягу з Реєстру прав вимоги №1 вбачається, що право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №680251735 перейшло до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №680251735 від 09.06.2020 року станом на 30.11.2023 за період з 21.10.2022 по 30.11.2023 [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у сумі 35 333.00 грн., з яких: 10 000.00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 333.00 грн. сума заборгованості за процентами. (а.с.17). \~\~\~\~\~\~\~\~\~ З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21.10.2022, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 680251735 в розмірі 35 333.00 грн. Однак з такими доводами суд погоджується частково, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно приписів ст.ст. 514 та 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, встановивши, що право позивача було порушено внаслідок неповернення кредиту відповідачем, що він і сам визнає, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту у сумі 10 000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в сумі 25 333.00 грн., суд зазначає наступне. Заперечуючи позовні вимоги щодо укладення додаткових угод до Договору, у відзиві суду відповідачем не надано доказів про те, що відповідач не підписував такі, натомість навпаки є наявні докази про те, що він їх укладав на умовах продовження строку та зменшення сторонами % ставки. Як вбачається з розрахунку поданим представником позивача до відповіді на відзив, позичальник [PERSON] здійснював оплату відсотків чітко в день та за період, який вказано в додаткових угодах. Так, із розрахунку заборгованості, наданого за Кредитним договором №680251735 від 09.06.2020 року та долученого до відповіді на відзив вбачається, що відповідач сплачував наступні платежі, які повністю відповідають нарахованим відсоткам: 30.06.2020р. в сумі 2 835.00грн. (п.1.3 договору та додатку до договору -1.35% в день),\~ 29.07.2020\~ в сумі 3 915.00грн., (п.п.1,3 додаткової угоди від 29.07.2020р. №680251735 від 09.06.2020, розмір визначено менший сторонами - 1,08% в день); 31.08.2020 в сумі 3 441.00грн. (п.п.1,3 додаткової угоди від 31.08.2020р. №680251735 від 09.06.2020, розмір знову менший\~ 0,67 % в день), та 28.09.2020 в сумі 1 876.00грн. (п.п.1,3 додаткової угоди від 28.09.2020р. №680251735 від 09.06.2020, продовжено зменшений розмір 0,67 % в день). Тобто з 29.09.20р. по 27.10.20р. за останньою додатковою угодою було ще нараховано % у сумі 2010грн. Іншої пролонгації строку сторонами не підписувалось. Отже, відповідач власними діями по сплаті визначених як кредитним договором, так і додатковими угодами, вносив чітко визначені суми нарахованих відсотків, які змінювались сторонами за додатковими угодами. А тому, його доводи про не підписання додаткових угод, яким продовжувався строк дії договору, є недоведеними та спростовуються його платежами. Після підписання останньої додаткової угоди, строк дії договірних відносин щодо строку кредиту як зазначено вище визначений до 27.10.2020р. Попри це, позивачем станом на 31.10.2020 нараховано було відсотки в сумі 10 470.00грн. (за чотири дні тобто з 27.10.2020р. по 31.10.2020р.), однак така сума нарахована первісним кредитором є безпідставною та не містить обґрунтування застосування таких нарахувань за межами дії кредитного договору з додатковими угодами. Окрім того, після 31.10.2020р., кредитор із застосуванням п.4.3 Договору продовжував нараховувати за підвищеною ставкою 1.7% в день поза межами строку дії такого кредитного зобов`язання. Отже, нарахована заборгованість за відсотками за кредитним договором у розмірі 25 333.00 грн. є неправомірною та підлягає задоволенню частково. Окрім того, за змістом пункту 4.3. Кредитного Договору сторони погоджуються, що проценти нараховані після закінчення строку надання Кредиту, визначеного в п.1.2. цього Договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, суд зауважує, що позивач своїм право на нарахування та заявлення до стягення трьох процентів річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в межах справи не скористався. Звідси п.4.3.договору не застосовується судом. А тому,\~ з відповідача слід стягнути визначену судом за умовами угоди та додаткових угод, виходячи з діючого строку кредиту та строку договірних відносин,\~ суму заборгованості за відсотками у розмірі 2010 грн., тобто (з 27.09.2020-27.10.2020, 30 днів *67грн.=2010грн.), а не у зазначеному розмірі позовних вимог - 25 333.00 грн. Слід також додатково зазначити, що відповідач визнав частково вимоги позову а саме заборгованості за основною сумою боргу - 10 000.00 грн., заборгованість за процентами в розмірі 2700грн., що разом складає\~ - 12 700грн., тому з врахуванням визнаних вимог підлягає стягненню сума заборгованості за основною сумою боргу - 10 000.00 грн., заборгованість за процентами в розмірі 2700 грн. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу та відсотків користування кредитом у межах строку кредитування, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 12 700.00 грн. (12 700.00*100:35 333.00=35,9%) та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 963.55 грн. (2684*35,9:100=963.55). Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 963.55грн. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, відповідно до 512, 526, 530, 610, 611, 612, 638, 639, 1049, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial