Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що з 02 серпня 2013 року перебуває з відповідачем в шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спочатку сімейне життя складалося добре, але протягом останнього року шлюбні відносини між ними поступово погіршувались. Тепер у їхніх відносинах взагалі відсутнє взаєморозуміння та повага. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними систематично виникають сварки. Позивач намагалась говорити з відповідачем про сімейні проблеми, але ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося. Наразі ведення спільного господарства та сумісне проживання ними припинено. Примирення з відповідачем та збереження сім`ї є неможливим. Сім`я фактично розпалась. Також позивач зазначила, що в даний час дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. З відповідачем домовленості щодо виконання обов`язку з утримання дитини не досягнуто. Тому просила шлюб між нею та відповідачем, укладений 02 серпня 2013 року, розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заперечень проти розгляду справи у спрощеному провадженні сторони суду не надали. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] також звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. У заяві зазначив, що позов визнає. Відзиву на позов відповідач не надав. Інші клопотання та заяви по суті справи від сторін суду не надходили. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 02 серпня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 серпня 2013 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 09 грудня 2014 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (а.с. 11). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як на час звернення з даним позовом до суду, так і на час розгляду справи судом позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримувала в повному обсязі та просила задовольнити. Позиція позивача залишається постійною та однозначною, її дії свідчать про відсутність бажання миритися з відповідачем, зберегти сім`ю, відновити подружні стосунки. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, виходячи з приписів ч.1 ст.24 СК України, відповідач згоден на розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на відносини, що виникли між сторонами, відсутність згоди позивача на примирення з відповідачем, згоду відповідача на розірвання шлюбу, збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін. Тому суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, шлюб - розірвати. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка в шлюбі змінила прізвище, просить залишити їй прізвище [PERSON] . Вказана вимога також підлягає до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. Як встановлено судом, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). При цьому між сторонами виник спір щодо аліментів на утримання дитини, їх розміру та періодичності сплати. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] . За вимогами ч.1 ст.183 СК України частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При ухваленні даного рішення судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України. Також при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, встановлений\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-ІХ, на час розгляду справи становить 3196 грн.\~ Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір аліментів має забезпечити право малолітньої [PERSON] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 12 лютого 2024 року дня звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Тому дане рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених відносно них вимог. Судові витрати позивача складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. за позовною вимогою про розірвання шлюбу. У зв`язку з задоволенням позовних вимог про розірвання шлюбу з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1211 грн. 20 коп. на відшкодування понесених нею судових витрат. Крім того, у зв`язку з задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів, за якою позивач від сплати судового збору звільнена, з відповідача необхідно стягнути на користь Держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved