Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 21.06.2003 року між позивачем [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у Відділі реєстрації актів громадянського стану В. Березнянського районного управління юстиції Закарпатської області, Україна зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №21, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 21.06.2003 р. серія [NUMBER] . За час шлюбу в сторін народилися троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.03.2005 р. серія [NUMBER] , син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.09.2007 р. серія [NUMBER] та дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 09.03.2010 р. серія [NUMBER] . За останні декілька років погляди відповідачки на сімейне життя стали відрізнятися від поглядів позивача. Відповідачка стала недбайливо відноситися до позивача як до чоловіка, проявляла неповагу до нього, у зв`язку з чим між ними виникали непорозуміння та конфлікти, що з кожним разом погіршувало їхні відносини та сімейне життя і спричиняло позивачу душевні переживання. Неодноразові спроби покращення сімейних відносин між сторонами до позитивних результатів не призвели, подальше подружнє життя між сторонами не складається. У позивача втрачено почуття любові до відповідачки. З червня 2022 року шлюбні відносини між сторонами остаточно припинилися, сторони живуть окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб між ними існує лише формально. Позивач вважає, що з огляду на наведені обставини подальшого сенсу зберігати з відповідачкою шлюб не має. Подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачкою буде суперечити його інтересам. Шлюб з відповідачкою позивач бажає розірвати та вважає, що за наведених обставин, недоцільно та відсутні підстави, у відповідності до ст. 111 Сімейного кодексу України та норм Цивільного процесуального кодексу України, вживати заходи щодо примирення сторін та надавати строк для примирення. З огляду на наведене, позивач просить прийняти позовну заяву [PERSON] та його представника - адвоката Бобонич Надії Василівни до [PERSON] про розірвання шлюбу до розгляду та відкрити по ній провадження у справі. Заходи щодо примирення сторін не вживати, строк для примирення сторін не призначати. Розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21.06.2003 р. у Відділі реєстрації актів громадянського стану В. Березнянського районного управління юстиції Закарпатської області, Україна, запис в книзі реєстрації актів про одруження №21. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Від його представника адвоката Бобонич Н.В. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Будь яких письмових заяв від позивачки не надходило. Судове засідання у справі було призначене на 01.04.2024 року на 16 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 21.06.2003 року між позивачем [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану В. Березнянського районного управління юстиції Закарпатської області, Україна, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №21, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 21.06.2003 року серія [NUMBER] . За час шлюбу в сторін народилися троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.03.2005 року серія [NUMBER] , син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.09.2007 р. серія [NUMBER] та дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 09.03.2010 р. серія [NUMBER] . Як стверджує позивач, що за останні декілька років погляди відповідачки на сімейне життя стали відрізнятися від поглядів позивача. Відповідачка стала недбайливо відноситися до позивача як до чоловіка, проявляла неповагу до нього, у зв`язку з чим між ними виникали непорозуміння та конфлікти, що з кожним разом погіршувало їхні відносини та сімейне життя і спричиняло позивачу душевні переживання. Неодноразові спроби покращення сімейних відносин між сторонами до позитивних результатів не призвели, подальше подружнє життя між сторонами не складається. У позивача втрачено почуття любові до відповідачки. З червня 2022 року шлюбні відносини між сторонами остаточно припинилися, сторони живуть окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб між ними існує лише формально. Відповідно до ч. 1 ст. 21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~112\~Сімейного Кодексу\~України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Питання щодо витрат зі сплати судового збору суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved