Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

У грудні 2020 року представник позивача КП «Харківські теплові мережі» звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідачки на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року в сумі 32380, 52 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення по [ADDRESS] з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП Харківські теплові мережі. Відповідач не уклавши договір на постачання теплової енергії безпідставно отримує теплову енергію за рахунок позивача, яку позивач подає у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташовані нежитлові приміщення відповідача. За період без договірного користування з листопада 2019 року по квітень 2020 року відповідачем безпідставно спожито теплової енергії на суму 32380,52 грн. Між позивачем та відповідачем не був укладений письмовий договір на постачання теплової енергії, але відповідач отримував теплову енергію, про що свідчать акти про підключення/відключення вбудованого споживача до джерела теплової енергії, підписаних представниками позивача та балансоутримувачем будинку, що містяться в матеріалах справи. Відповідачу було направлено вимогу про оплату вартості безпідставно спожитої теплової енергії, вказана вимога залишена відповідачем без задоволення. Ухвалою від 26.01.24р. відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 20.02.24р. представником відповідача надано відзив на позовну заяву згідно до якого з позовними вимогами він не згоден. Прохає в задоволені позову відмовити. Зазначає що [PERSON] не є споживачем послуг КП «ХТМ» оскільки опалювальні прибори в спірному приміщенні демонтовані, стояки системи опалення ізольовані, гаряче водопостачання не підведене (не передбачене проектом). Для обігріву приміщення відповідачка використовує електроенергію на підставі наданого АК «Харківобленерго» дозволу № 26-Е/07-7797 (06) від 30.07.2004р. 08.03.24р. судом отримано відповідь на відзив згідно до якої позивач наполягав на задоволенні своїх позовних вимог посилаючись на фактичне користування відповідачкою послуг КП «ХТМ» оскільки спірні приміщення відносяться до місць загального користування та через них проходять опалювальні комунікації ( транзитні трубопроводи). Дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 25.04.2017р. Відповідач не уклавши договір на постачання теплової енергії безпідставно отримував теплову енергію за рахунок позивача, яку позивач подає у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташовані нежитлові приміщення відповідача. Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання протягом року. За період без договірного користування з листопада 2019 року по квітень 2020 року відповідачем безпідставно спожито теплової енергії на суму 32380,52 грн. За кожен розрахунковий період (календарний місяць) відповідачу направлялися платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами обстеження системи тепло споживання об`єкта: №177/1297 від 14.05.2019 року та №177/1395 від 28.02.2020 року. Відповідачу повторно направлялися рахунки-фактури за спожиту теплову енергію від 01.11.2019 року. У зв`язку з тим, що ні приміщення відповідача, ні житлові будинки, де вони розташовані, не обладнані пристроями обліку теплової енергії розрахунок безпідставно спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження. Згідно зі ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України особа, що набула майно без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно, а у разі неможливості повернути в натурі безпідставно набуте майно відшкодувати його вартість. Відповідно до Закону України Про теплопостачання теплова енергія є товарною продукцією, що призначена для купівлі-продажу. Таким чином, у період з листопада 2019 року по квітень 2020 року відповідач за рахунок позивача користувався тепловою енергією на потреби опалення та гарячого водопостачання без договору, тобто без достатніх підстав, тому згідно ст. ст. 1212, 1213 ЦК України вартість спожитої теплової енергії повинна бути відшкодована позивачу. Відповідно до частини 4 статті 4 Житлового кодексу УРСР до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Тому до взаємин між КП "Харківські теплові мережі" як енергопостачальною організацією та [PERSON] , як споживачем застосовуються ні Закон України "Про житлово-комунальні послуги" і Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, а інші нормативні акти - Закон України "Про теплопостачання" і Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198, що розглядають теплову енергію як товар. Ні Законом України Про теплопостачання, ані Правилами користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 строк оплати спожитої споживачем теплової енергії не визначений. Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Між позивачем та відповідачем не був укладений письмовий договір на постачання теплової енергії, але відповідач отримував теплову енергію, про що свідчать акти про підключення/відключення вбудованого споживача до джерела теплової енергії, підписаних та скріплених печатками представників позивача та балансоутримувачем цих будинків. У зв`язку з відсутністю договору строк оплати вартості теплової енергії не визначений, і тому застосуванню підлягає частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України. На підставі частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України відповідачу було направлено вимогу про оплату вартості безпідставно спожитої теплової енергії, вказана вимога залишена відповідачем без задоволення. У зв`язку з відсутністю між сторонами письмового договору строк оплати вартості спожитої теплової енергії не визначений, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України. Суд відхиляє заперечення представника відповідача проти позову з наступних підстав: актом обстеження спірних приміщень від 02.02.2016р. встановлено що споживач ( [PERSON] ) послугами не користується , опалювальні прилади демонтовані, стояки системи ізольовані, гаряче водопостачання не підведене. Разом з тим актами обстеження №177/1297 від 14.05.2019 року та №177/1395 від 28.02.2020 року системи тепло споживання об`єкту за адресою [ADDRESS] (кафе Демі) , встановлено: нежитлове приміщення знаходиться у тепловому контурі житлового будинку з загальними внутришньобудинковими комунікаціями. Система опалення нежитлового приміщення є єдиною та неподільною з внутрішньо будинковою системою опалення житлового будинку. Через нежитлове приміщення проходять ізольовані вертикально розташовані трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення. Правовідносини що виникли між сторонами регулюються нормами\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~ЗУ «Про теплопостачання» № 2633-ІV від 02.06.2005,\~Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією», Методикою № 315 («Про затвердження Методики розподілу між співвласниками обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.22.2018 № 315), які вірно застосовані судом першої інстанції. Згідно\~ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1\~ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Так, за приписами п. 6 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач визначений як фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно положення п. 20\~ст.1 ЗУ «Про теплопостачання» № 2633-ІV від 02.06.2005\~тепловикористальна установка - комплекс обладнання (пристроїв), що використовує теплову енергію (теплоносій) для опалення, вентиляції, гарячого водопостачання, технологічних або комунально-побутових потреб. Відповідно п. 30\~ст.1 ЗУ «Про теплопостачання» № 2633-ІV від 02.06.2005споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно п. 8 ст. 3\~Постанови КМУ № 1198 від 03.10.2007 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією»\~система теплоспоживання - комплекс теплоспоживчих установок, з`єднаний із системою теплопостачання, призначений для задоволення потреб споживача відповідно до договору. Відповідно п. 9 ст. 3\~Постанови КМУ № 1198 від 03.10.2007 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією»\~споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Згідно п. 11 ст. 3\~Постанови КМУ № 1198 від 03.10.2007 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією»\~тепловикористальне обладнання - комплекс пристроїв, які використовують теплову енергію для опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і технологічних потреб. Частиною 5\~ст.\~13Закону\~України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Згідно приписів п. 1 р. ІІ Методики № 315 (в реакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для приміщень з індивідуальним опаленням та неопалюваних приміщень здійснюється розподіл теплової енергії, що надходять у ці приміщення від транзитних ділянок неізольованих трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, о прокладені у цих приміщеннях, відповідно до п. 4 р. V Методики. У відповідності до п. 4 розділу V Методики № 315 (у відповідній редакції від 22.11.2018) Обсяг теплової енергії, який надходить від ділянки неізольованого транзитного трубопроводу до неопалюваного приміщення або приміщення з індивідуальним опаленням, в якому є ділянка такого трубопроводу, у тому числі частина стояка, або обладнання внутрішньобудинкової системи опалення (Qопінд.ф.с), визначається розрахунково або за результатом енергетичного аудиту або обстеження інженерних систем цього приміщення. За відсутності результатів енергетичного аудиту або обстеження інженерних систем приміщення, при недопущенні виконавця комунальної послуги або виконавця розподілу до такого приміщення або перешкоджанні їм у доступі до нього для з`ясування протяжності, діаметра та стану теплоізоляції транзитного(их) трубопроводу(ів) обсяг теплової енергії, який надходить від ділянки транзитного трубопроводу до неопалюваного приміщення або приміщення з індивідуальним опаленням, в якому є ділянка такого трубопроводу, у тому числі частина стояка, або обладнання внутрішньобудинкової системи опалення (Qопінд.ф.с), розраховується за формулою. Розрахунок вартості спожитої теплової енергії по нежитловим приміщенням, розташованих у будинках, оснащених будинковими приладами обліку теплової енергії, здійснюється згідно їх показань, які розподіляються між власниками нежитлових приміщень пропорційно тепловим навантаженням. Наданий суду розрахунок теплового навантаження на опалення від 22.04.2019р., згідно з яким він виконаний згідно\~КТМ\~204 України 244-94. У спірному житловому будинку встановлений загально будинковий прилад обліку. Окремий прилад обліку в спірному нежитловому приміщенні відсутній. Таким чином\~КТМ\~204 України 244-94 може застосовуватися для розрахунку теплового навантаження лише окремої житлової або громадської будівлі (споруди) і не може застосовуватися для визначення теплового навантаження окремо для приміщення, яке немає окремої від будинку системи опалення і є складовою частиною будинку. Статтею 509 Цивільного кодексу України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1статті 526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1статті 610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1статті 612 ЦК України). За змістом статті 1Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги- це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач (індивідуальний споживач)- фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 5частини 2статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від04 грудня 2019 року у справі № 683/2743/15-ц, провадження № 61-33787св18; від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603 св 19. Статтею 1Закону\~України «Про\~теплопостачання» передбачено, що споживач теплової енергії- фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Теплова енергія-це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Частиною 6статті 19\~вказаного закону передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Абзацом 8 пункту 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005року №630 передбачено, що централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Пунктом 8 Правил № 630 передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відповідно до пунктів 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4(далі - Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акту на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. 17 вересня 2019 року набрав чинності\~наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води»(далі - Порядок № 169). Пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 169 визначає, що власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до мережі (системи) централізованого опалення (теплопостачання) (далі - ЦО) та системи (мережі) постачання гарячої води (далі - ГВП), мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 169). Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (пункт 4 розділу ІІІ Порядку№ 169). Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проекту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. За потреби, власник забезпечує виготовлення проекту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил (пункт 7 розділу ІІІ Порядку № 169). Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 953/24063/19, провадження № 61-5095 св 21. Як встановлено судом, [PERSON] є власником, нежитлового приміщення у житловому будинку [ADDRESS] . Належне [PERSON] приміщення знаходиться у житловому будинку, від системи централізованого опалення не відключене. Система його опалення є неподільною частиною єдиної системи опалення будинку. Предметом спору і об`єктом цивільно-правових відносин є надання у належне відповідачу приміщення теплової енергії, яка була фактично отримана ним. Якщо у приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки фактично споживає теплову енергію. Саме теплоносій передає теплову енергію, і тому його наявність в стояках та трубопроводах, що розташовані в приміщенні, підтверджує факт передачі споживачу теплової енергії і відповідно прийняття ним даної теплової енергії. З матеріалів справи вбачається, що Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» надавались послуги з теплопостачання до вищевказаного житлового будинку, зокрема, і до приміщення відповідача, що підтверджується актами підключення/відключення споживача до джерела теплової енергії та переліками споживачів до цих актів. Належне відповідачу приміщення знаходиться у житловому будинку та відповідно має загальну систему опалення з житловим будинком. Теплові мережі житлового будинку (у тому числі трубопроводи та стояки) входять до складу приладів, що використовують теплову енергію (теплоносій) для потреб опалення, та є складовою частиною єдиного технологічного процесу теплопостачання. Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм. Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 13 червня2018 року у справі №317/1636/16-ц, провадження №61-19820св18. Доказів на підтвердження звернення [PERSON] до органу місцевого самоврядування із заявою про відключення належного їй приміщення від мережі централізованого опалення матеріали справи не містять. Отже, відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надає позивач, та несе обов`язок зі сплати таких послуг незалежно від факту укладення договору між сторонами. Будь-яких доказів того, що у спірний період послуги, що надає позивач, ним не споживались, відповідачем не надано. Розрахунок теплового навантаження на опалення від 22.04.2019 року ОКТ/154 зроблено з урахуванням заізольованості транзитних стояків, що проходять через нежитлове приміщення на верхні поверхи для їх обігріву. Акти підключення та відключення до теплопостачання будинку в якому знаходяться нежитлові приміщення споживача є належними доказами надання позивачем послуг, адже ці акти свідчать про подачу теплопостачання до конкретного будинку, між іншим у списку є і відповідач. Між тим, відповідачем не спростовані відомості встановлені в актах обстеження системи теплопостачання об`єкту за змістом яких належні відповідачу нежитлові приміщення знаходяться у тепловому контурі житлового будинку та споживач користується тепловою енергією. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2102 грн. за подачу цього позову, що документально підтверджується платіжним дорученням, долученим до матеріалів цивільної справи, підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved