Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

До Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 27 квітня 2013 року він перебував у шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . 01 березня 2016 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу). Вказує на те, що на підставі даного рішення суду, 19 квітня 2019 року державним виконавцем Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Устимчук О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58945418. Крім того, на підставі судового наказу від 08 грудня 2023 року виданого Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). Позивач вказує, що оскільки на нього покладено додатковий обов`язок щодо сплати аліментів, то відповідно у нього змінився майновий стан. Наголошує, що крім сплати аліментів, йому ще потрібно сплачувати комунальні послуги, купувати їжу та одяг, тому вважає, що справедливий розмір аліментів на двох дітей повинен становити 1/6 на кожну дитину. Таким чином, просить суд зменшити розмір аліментів, що стягується на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] ,\~з 1/4\~частини до\~1/6\~частини. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року провадження по справі відкрито на призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 16 лютого 2024 рку на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, де просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не вказав у позові жодну з передбачених ст. 192 СКУ підстав для зменшення аліментів, окрім того, не надав жодних доказів, що будь-яка причина дійсно існує. Крім того, відповідачка звертає увагу суду на те, що позивач є військовослужбовцем ЗСУ, має сталий дохід, знаходиться на державному забезпеченні і в змозі матеріально себе забезпечувати. Наголошує на тому, що зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дитини та суперечитеме її інтересам. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 21 лютого 2024 рку на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, де просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючсь на те, що їх спільна з [PERSON] донька часто хворіє, перебуває на «Д» обліку, дитячий садочок відвідує нерегулярно через часті захворювання на ГРВІ та потребує постійних витрат на лікування. У зв`язку з частими хворобами доньки [PERSON] та перебування на лікарняних, відповідачка позбавлена можливості працювати. До того ж, зазначила, що позивач офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід, що дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом. [PERSON] вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів погіршення свого матеріального становища. Таким чином, у задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити. Позивач та відповідачі у судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. В позовній заяві позивач просив розгляд справи проводити без його участі та задовольнити позовні вимоги. Крім того, в матеріалах справи міститься заяви відповідачів [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи без їх участі. При цьому у задоволенні позову просять відмовити у повному обсязі. Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно з рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] . Згідно судового наказу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2023 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] . Позивач просить\~задовольнити його\~вимоги та\~зменшити розмір\~аліментів на\~утримання доньки\~ [PERSON] , з 1/4 частини заробітку (доходу) до 1/6 частини, та на утримання доньки [PERSON] , з 1/4 частини заробітку (доходу) до 1/6 частини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки на власні потреби в нього не вистачатиме коштів, що поставить його в скрутне матеріальне становище. Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на наступне. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 192\~СК України наведено\~перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на користь кого вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Також судом звертається увага, що під час розгляду позову про зменшення розміру аліментів суд не переглядає рішення, яким стягнуто аліменти, а лише з`ясовує наявність обставин, які дають підстави для зменшення розміру аліментів. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192\~СК України. Так, належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він немає змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано взагалі. Також, суд враховує, що визначений судовим рішенням розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства. Позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, а зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, чи зміну її сімейного стану, чи здоров`я. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed