Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Адвокат Таранкова О.О. звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24.07.2015 р. у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 595 розірвати. Після розірвання шлюбу залишити [PERSON] дівоче прізвище « [PERSON] ». Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача. Позов обґрунтований тим, що Між позивачкою [PERSON] , та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований 24.07.2015 р. у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 595. Від даного шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає з позивачкою. Фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені з лютого 2023 року, з цього ж часу проживають окремо. Спільне життя не склалось по причині несумісності характерів, різних поглядів на життя та на ведення домашнього господарства, у зв`язку з чим в сім`ї виникали сварки, суперечки, що призвело до втрати відчуття любові один до одного. Спір про місце проживання дитини на даний час відсутній. Дитина зі згоди відповідача після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачкою. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.03.2024 по справі відкрито провадження та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов, заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи, він не повідомляв суд про причини неявки, ним не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як достовірно встановлено в судовому засіданні між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 24.07.2015 укладено шлюб про що Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області зроблено актовий запис № 595, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.07.2015. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Згідно з ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ст. 110 СК України,\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або дитини, що має істотне значення. Подружжя примирятися не бажає і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, шлюб підлягає розірванню. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.07.2015 дошлюбне прізвище позивача зазначене « [PERSON] », проте згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.05.2009 дошлюбне прізвище позивача зазначено « [PERSON] ». З огляду на те, що в позовній заяві відповідачка заявила про зміну свого прізвища на дошлюбне у рішенні суду має бути зазначено про вибір відповідачкою прізвища після розірвання шлюбу. Щодо вимоги стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дитини, зазначаю наступне. Як вбачається із матеріалів справи позивач та відповідач мають спільну дитину, а саме [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області). Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІвід 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8\~ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.\~180,\~181 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач в порядку\~визначеному законодавством України, від обов`язку утримувати сина не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний надавати позивачу аліменти на утримання спільної дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів суд вважає, що справедливим та об`єктивним розміром стягнення аліментів на дитину буде 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дітей, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 22.02.2024, тобто з моменту звернення позивача до суду, на користь матері, що на думку суду буде достатнім та справедливим розміром аліментів, а отже позовні вимоги\~позивача в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вирішуючи питання про сплату судового збору виходить з того, що п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави та на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за дві позовні вимоги. На підставі ст. 2, 4, 12, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 430 ЦПК України, ст. 80, 81, 104, 105, 110, 112, 114, 115, 180, 182, 183, 191 СК України, суд -

Outcome: approved