Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , в якому просить в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 05 квітня 2019 року, яка складається з: тіла позики - 2\~565\~000,00 грн.; 23 % річних 995\~641,64 грн.; інфляційних витрат - 763\~479,33 грн.; пені 7\~900\~200,00 грн.; штрафу у розмірі 25% - 641\~250,00 грн., звернути стягнення а предмет іпотеки за договором іпотеки від 05 квітня 2019 року, на нерухоме майно, яке перебуває у власності [PERSON] , а саме: житловий будинок та земельну ділянку [ADDRESS] шляхом проведення прилюдних торгів. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 05 квітня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 2\~565\~000,00 грн., які зобов`язався повернути строком до 06 січня 2022 року. Того ж дня з метою забезпечення виконання умов договору позики між сторонами зобов`язання укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку були передані: - житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 142,0 кв.м., житловою площею 87,7 кв.м., який складається з: Г - будинок, Д - літня кухня; Є сарай; Ж гараж; Л сарай; М убиральня; І замощення; 9-11 огорожа, на земельній ділянці площею 0,2143 га, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка [NUMBER] , площею 0,2143 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером 1223285500:03:007:0222. Однак, [PERSON] взяті на себе зобов`язання з повернення позики у встановлений строк не виконав, у зв`язку з чим станом на 13.09.2023 року виникла заборгованість у розмірі 12\~865\~570,97 гривень, з яких: - 2\~565\~000,00 грн. заборгованість за тілом позики; - 995\~641,64 грн. 23 % річних за період з 06.01.2022 року по 13.09.2023 року; - 763\~479,33 грн. інфляційні витрати за період з 06.01.2022 року по 13.09.2023 року; - 7\~900\~200,00 грн. пеня; - 641\~250,00 грн. штраф у розмірі 25% від простроченої суми. Посилаючись на наведене, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах. Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 38). Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по суті позову, заявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач, відзив на позовну заяву не подала, у призначене судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Представник третьої особи у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 05 квітня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 2\~565\~000,00 гривень, які останній зобов`язався повернути строком до 06 січня 2022 року. Пп. а п. 2 договору передбачено, що позика є безпроцентною. При неповерненні суми позики вчасно до 06.01.2022 року, позичальник зобов`язаний повернути позичальнику суму позики з урахуванням індексу інфляції, а також сплатити двадцять три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення (п. 5 договору). Відповідно до п. 5, в разі прострочення повернення суми позики позичальник сплачує на користь позикодавця пеню у розмірі 0,5 % від простроченої суми зобов`язання та в разі прострочення більше ніж на 10 календарних днів штраф у розмірі 25% від прострочено суми. В забезпечення виконання зобов`язань укладених у простій письмовій формі за договором позики, укладеним 05.04.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , між [PERSON] , що діяла від імені [PERSON] , та [PERSON] ,укладено договір іпотеки, відповідно до положень якого в іпотеку були передані: - житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 142,0 кв.м., житловою площею 87,7 кв.м., який складається з: Г - будинок, Д - літня кухня; Є сарай; Ж гараж; Л сарай; М убиральня; І замощення; 9-11 огорожа, на земельній ділянці площею 0,2143 га, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка [NUMBER] , площею 0,2143 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером 1223285500:03:007:0222. За домовленістю сторін об`єкти нерухомості оцінені у 343\~000,00 гривень (а.с. 16-17). Вказані у договорі житловий будинок та земельна ділянка [PERSON] належать на підставі: державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ДП Нв 010121 від 16.07.1998 року (а.с. 18-19); договору купівлі-продажу житлового будинку серія та номер 223-НД/223-Н, виданого Придніпровською товарною біржею 12.05.1998 року (а.с. 20-22). У визначені договором строки [PERSON] свої зобов`язання з повернення позики не виконав, внаслідок чого, за розрахунком позивача, станом на 13.09.2023 року виникла заборгованість у розмірі 12\~865\~570,97 гривень, з яких: - 2\~565\~000,00 грн. заборгованість за тілом позики; - 995\~641,64 грн. 23 % річних за період з 06.01.2022 року по 13.09.2023 року; - 763\~479,33 грн. інфляційні витрати за період з 06.01.2022 року по 13.09.2023 року; - 7\~900\~200,00 грн. пеня; - 641\~250,00 грн. штраф у розмірі 25% від простроченої суми (а.с. 26-27). Позивачем проводилися заходи досудового врегулювання спору, так 14.09.2023 року позикодавцем на адресу [PERSON] та [PERSON] була направлена досудова вимога щодо повернення суми заборгованості (а.с. 28-31, 32-33). Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за договором позики відповідачем чи третьою особою надано не було, а неналежне виконання останнього договірних зобов`язань порушує майнові права і охоронювані законом інтереси позивача. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За умовами статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 1046\~ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до частини п`ятої статті 3\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України). Згідно зі статтею 33\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частина перша статті 12\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий (захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса)) або самозахист (договір про задоволення вимог іпотекодержателя). Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц вказала, що способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»); продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку), (застосована редакція закону, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин). Положеннями частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час ухвалення цього рішення передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Отже, застосування такого способу захисту права, як звернення стягнення на предмет іпотеки, пов`язане виключно з невиконанням основного зобов`язання у встановлений строк (термін). Для застосування такого способу захисту своїх прав як звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно не тільки встановити факт невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, але й розмір заборгованості, в рахунок погашення якої буде звернуто стягнення. Позивач обґрунтовує своє звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки тим, що боржник не виконав зобов`язання за договором позики належним чином, оскільки допустив утворення заборгованості. Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог Закону України «Про \~виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», тобто в порядку задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Отже, позивач як іпотекодержатель на власний розсуд обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із дотриманням норм законодавства та вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за договором позики на час розгляду справи судом не погашена; відповідачем та третьою особою не спростовано ні факту отримання коштів у позику, ні наявності заборгованості за даним договором. Разом з тим, згідно з розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування пені, 23% відсотків річних та витрат від інфляції за невиконання умов договору позики позивачем проведено за період з 06.01.2022 року по 13.09.2023 року. Між тим, суд не погоджується з такими доводами виходячи з наступного. Відповідно до ст. 625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. При цьому індекс інфляції 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 р. N 2120-IX. Відповідно до пункту 18розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані положення набрали чинності 17.03.2022 року. Офіс уповноваженого з прав людини Верховної Ради надав роз`яснення про особливості виконання зобов`язань за кредитом в умовах воєнного стану. Законом №\~2120 внесено зміни до ЦК України, а також до Закону №1734, які передбачають, що починаючи з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за відповідним договором, до позичальника не можуть бути застосовані штрафні санкції за таке прострочення. Відтак, громадяни не несуть відповідальність перед фінансовою (кредитною) установою, якщо прострочать зобов`язання за кредитом: - у випадку прострочення зобов`язань за кредитом не буде нараховано штрафні санкції, зокрема штраф, пеня та інші платежі, які вказані у кредитному договорі; - кредитор не має права підіймати процентну ставку за користування кредитом у випадку невиконання зобов`язань. За винятком, коли договір передбачає встановлення змінюваної процентної ставки; - всі штрафи, пені та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані з 24.02.2022 року за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, підлягають списанню. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та зверненню стягнення на предмет іпотеки нерухомого майна на суму заборгованості за договором позики в розмірі 3\~206\~250,00 гривень, яка складається з: 2\~565 000,00 грн. сума позики; 641\~250,00 гривень штрафу, а саме на житловий будинок та земельну ділянку [ADDRESS] . Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 13\~420,00 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial