Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом. Свій позов обґрунтовувала тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який на день своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , після якого 18.12.2020 року Вишневою міською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа за № 283/2020. Померлим [PERSON] був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Цебровою Л.М. 21.02.2013 року за № 128, згідно з яким все своє майно померлий заповів [PERSON] , [INFO] , - частку, та [PERSON] , [INFO] , - частку. [PERSON] помер раніше [PERSON] , а саме [INFO] . Також, спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] був би син померлого - [PERSON] , який помер [INFO] . За свого життя [PERSON] не встиг оформити своїх спадкових прав, після померлого сина [PERSON] . В передбачений законодавством строк [PERSON] звернулась до нотаріуса з відповідною заявою щодо прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Білінець О.П. від 10.11.2022 року № 1420/02-14/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, оскільки з поданих документів неможливо встановити склад спадкового майна. У зв`язку з цим позивачка вважає за можливе просити суд відновити її порушені права та визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок під номером [ADDRESS] та дві земельні ділянки, площею 0,0204 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222410300:01:041:0036, і площею 0,0600 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222410300:01:041:0037. 04.09.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву [PERSON] до Боярської міської ради про визнання права власності на спадкове майно залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 15.09.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Боярської міської ради про визнання права власності на спадкове майно та призначено підготовче провадження. 23.10.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області витребувано у Боярської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 296/2015 щодо майна померлого [PERSON] , [INFO], та копію спадкової справи № 283/2020 щодо майна померлого [PERSON] , [INFO] . Із супровідним листом № 1670/01-16 від 20.12.2023 Боярською державною нотаріальною конторою, було надано належним чином засвідчені копії спадкових справ № 296/2015 щодо майна померлого [PERSON] , [INFO], та № 283/2020 щодо майна померлого [PERSON] , [INFO] . 22.02.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Боярської міської ради про визнання права власності на спадкове майно та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. При розгляді справи по суті в судовому засіданні представник позивачки надав усні пояснення, якими підтвердив обставини зазначені в позовній заяві, просив позов задовольнити. У судове засідання Боярська міська рада свого представника не направила, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19.06.2015 року спеціалізованим відділом по державній реєстрації смерті служби записів актів цивільного стану Астраханської області російської федерації. Після померлого [PERSON] заведена спадкова справа № 76/2015, нотаріусом Наріманського районного нотаріального округу Астраханської області Російської Федерації Челмаковим В.П. 25.06.2015 року, за заявою дружини померлого - [PERSON] , яка спадщину прийняла. До вказаної спадкової справи були подані заяви про відмову від спадщини від імені дітей померлого: [PERSON] та [PERSON] , які відмовились на користь дружини померлого - [PERSON] . Також, після померлого, [INFO] гр. Російської Федерації - [PERSON] , [INFO], який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , Вишневою державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа 19.11.2015 року за № 296/2015. Згідно запису акту про народження №198 [PERSON] , [INFO] , є рідним сином [PERSON] , [INFO] . Спадщину [PERSON] , після померлого сина [PERSON] , прийняв, що підтверджується його заявою до Вишневої державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за №735 від 19.11.2015, яка міститься у спадковій справі № 296/2015. Водночас, до компетентного органу (Вишневої державної нотаріальної контори), уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна в Україні, [PERSON] із заявою про прийняття спадщини на нерухоме майно, що знаходиться на території України, після померлого, [INFO] - [PERSON] не зверталась. Отже, судом встановлено, що відповідно до матеріалів спадкової справи №296/2015 [PERSON] , [INFO] , є єдиним спадкоємцем після смерті його сина [PERSON] . Однак, за свого життя [PERSON] не встиг оформити своїх спадкових прав, після померлого сина [PERSON] , на нерухоме майно, що знаходиться на території України. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 30.03.2018 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис №196. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , є рідним сином [PERSON] , [INFO] . [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 08.12.2020 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис №627. Після смерті [PERSON] 18.12.2020 року Вишневою міською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа за № 283/2020. Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Цебровою Л.М. 21.02.2013 року за № 128, померлий [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] , [INFO] , - частку, та [PERSON] , [INFO] , - частку. [PERSON] , [INFO] , є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії № [NUMBER] , та онукою померлого [PERSON] . Тобто, спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] був би син померлого - [PERSON] , який помер [INFO] . За правом представлення, згідно зі ст. 1266 ЦКУ в редакції 2004 року, [PERSON] , яка є донькою померлого [PERSON] , має право спадкувати за законом після померлого дідуся [PERSON] . Також, за правом представлення спадкоємицею майна померлого [PERSON] за законом є його онучка та донька [PERSON] - [PERSON] , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь [PERSON] заявою, поданою до Вишневої державної нотаріальної контори 18.12.2022 року за № 850. Також, спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] був би син померлого - [PERSON] , який помер [INFO] . За правом представлення, згідно зі ст. 1266 ЦКУ, після померлого [PERSON] мали б право на спадкування його онуки [PERSON] та [PERSON] , які були дітьми [PERSON] . Проте, спадщину [PERSON] та [PERSON] , після померлого дідуся, в установлений законом строк не прийняли, оскільки постійно не проживали разом із дідусем на час відкриття спадщини та протягом шести місяців з дня смерті дідуся не подали заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи №283/2020. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті її діда [PERSON] , [INFO] . Спадщину [PERSON] , після померлого дідуся [PERSON] , прийняла, що підтверджується її заявою до Вишневої державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за №849 від 18.12.2020, яка міститься у спадковій справі № 283/2020. 10.11.2022 [PERSON] подала заяву до Вишневої державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Білінець О.П. від 10.11.2022 року № 1420/02-14/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, оскільки з поданих документів неможливо встановити склад спадкового майна. Належність померлому [PERSON] 19/25 частини житлового будинку (домоволодіння) з відповідними господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] , загальною площею 139,1 кв.м., житловою площею 85,0 кв.м., підтверджується договором дарування 19/25 частини житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. 20.11.2004 року за реєстровим № 2-1226; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №365272546 від 09.02.2024. Належність померлому [PERSON] 6/25 частини житлового будинку (домоволодіння) з відповідними господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] , загальною площею 139,1 кв.м., житловою площею 85,0 кв.м., підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого 23.02.1960 року, нотаріусом Боярської державної нотаріальної контори за реєстровим № 492, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 24.06.1966 року під реєстровим № 2621 в книзі 9; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №365272546 від 09.02.2024. Належність померлому [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 0,0204 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222410300:01:041:0036, підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-КВ №028582, виданого Боярською міською радою 23.03.2001 року № 421/5, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3728; Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 09.02.2024; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №365267827 від 09.02.2024. Належність померлому [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 0,0600 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222410300:01:041:0037, підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-КВ №028582, виданого Боярською міською радою 23.03.2001 року № 421/5, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3728; Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 09.02.2024; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №365268992 від 09.02.2024. На державному акті на право приватної власності на землю серії І-КВ №028582, виданого Боярською міською радою 23.03.2001 року № 421/5, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3728 проставлена відмітка про посвідчення договору дарування частини земельної ділянки від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] . Договір дарування частини земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. 20.11.2004 року за реєстровим № 2-1229, від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] . У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1220, 1221ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. ст. 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Крім норм Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватись нормами міжнародних договорів. Таким міжнародним договором є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі - Конвенція), що була чинна на час розгляду справи судами попередніх інстанцій. 01 грудня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». У п. 2 ст. 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. У ст. 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких спадкодавець мав останнє місце проживання на час своєї смерті. Провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно. Тлумачення вказаних норм свідчить, що: спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та ст. 1269 ЦК України; якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця. Отже у випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна в Україні. Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна в Україні заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Прийняття спадщини за межами України не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для спадкування права на нерухоме майно, розташованого на території України (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, справа № 398/1796/20 від 13.03.2023 р). За змістом ст. ст. 1296, 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Згідно зі ст.182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, про задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved