Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 290000 грн та понесені судові витрати. Заявлені вимоги\~вмотивовані тим,\~що 05.01.2022\~позивач передав\~відповідачу грошові\~кошти в\~розмірі 290000\~грн,\~а відповідач\~зобов`язався повернути\~вказану суму\~на протязі\~трьох днів\~після оформлення\~спадщини.\~Отримання відповідачем\~грошових коштів\~у вказаній\~сумі у\~позику підтверджується\~розпискою [PERSON] \~від 05.01.2022.\~У визначені\~договором строки\~відповідач отримані\~у борг\~кошти не\~повернув,\~станом на\~дату подачі\~позову не\~виконав свого зобов`язання з повернення грошових коштів. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Провадження у справі було відкрито за ухвалою суду від 20.06.2023 з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони до суду не прибули. Представник позивача звернувся на адресу суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності, в якому заявлені вимоги підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, 27.03.2024 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.01.2022 [PERSON] передав в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 290000 грн, які відповідач зобов`язався повернути протягом трьох днів після оформлення спадщини, що підтверджується письмовою розпискою від 05.01.2022, оригінал якої знаходиться у справі. Зі змісту вказаного документу боргової розписки, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики та вбачається факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця. Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Полтавського міського Нотаріального округу Полтавської області Руденко Н.Ю. від 07.03.2024, за заявою [PERSON] відкрито спадкову справу після померлої [INFO] його матері [PERSON] , яка на день смерті постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , інші спадкоємці померлої із заявами не зверталися. Претензії кредиторів у справі відсутні. Свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям не видавалися. Виходячи із змісту позову відповідач одержані у борг кошти не повернув, що [PERSON] в ході розгляду справи спростовано не було. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31.10.2018 № 707/2606/16-ц. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст. 1046 ЦК України Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч.1 ст.1049 ЦК України. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10.12.2018 у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019 у справі № 604/1038/16. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем [PERSON] жодних доказів на спростування доводів позивача зазначених ним у позові, або ж сплати останньому боргу за договором позики, до суду не подано. За таких обставин, враховуючи що боргова розписка від 05.01.2022 підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів [PERSON] та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який ним в свою чергу не виконано, оскільки оригінал боргової розписки знаходився у позивача та залучений до матеріалів справи під час судового розгляду, тож виходячи з сукупності вказаних підстав, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 290000 грн. Питання про\~розподіл судових\~витрат по\~справі суд\~вирішує відповідно\~до ст.141\~ЦПК України.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved