Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

У серпні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 40875 грн. 00 коп. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Заочним рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі. Ухвалою Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року вищезазначене заочне рішення скасовано. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 23 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 21606-01/2022. 13 січня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 13012023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 40875 грн. 00 коп., з яких: 15000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 25875,00 грн. - заборгованість за відсотками. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 21606-01/2022 у розмірі 40875 грн. 00 коп. Оскільки, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, кредитні кошти не повернув, у нього утворилася заборгованість. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 40875 грн. 00 коп. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав суду заяву, в якій він просив розглянути справу за її відсутністю та за відсутністю її довірителя. Окрім цього, від представника відповідача [PERSON] - адвоката Галенка І.Є. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнав позовні вимоги та просить відмовити в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідачка [PERSON] не погоджується з розрахунком заборгованості, а саме з заборгованістю за Кредитним договором № 21606-01/2022 в розмірі 40 875,00 грн., з яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 25 875,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Тобто, після спливу визначеного договором строку кредитного договору право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється, а відповідно до умов договору № 21606-01/2022 строк його дії до 21.02.2022 року. 22 січня 2024 року представником позивача надіслано відповідь на відзив на позовну заяву (арк. с. 80-87), відповідно до якого просять Відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Галенка І.Є. на позов про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення, оскільки він є безпідставним, необґрунтованим, обґрунтовуючи наданими детальними розрахунками заборгованості. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити в повному обсязі. Судове засідання проводити за відсутності представника позивача. 13 березня 2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Галенка І.Є. надійшло заперечення на відповідь на відзив в якому просив відмовити в задоволені позову повністю (арк. с. 96-99) обґрунтовуючи тим, що позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на кредитний договір № 21606-01/2022 від 23.01.2022 року, який був укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та Відповідачкою. Сам по собі договір, підписаний сторонами, не породжує у боржника зобов`язання з повернення отриманих коштів. Зобов`язання з повернення кредиту виникають лише за умови отримання коштів від кредитора (кредитодавця, позичальника). Тому, для того щоб підтвердити настання права на отримання коштів, необхідно перш за все підтвердити, що такі кошти були надані боржнику. В свою чергу, Позивачем в своєму позові не вказано та не надано жодних доказів коли саме, в якому розмірі, в який спосіб та за яких підстав були надані Відповідачу кошти за кредитним договором № 21606-01/2022 від 23.01.2022 року. В матеріалах справи відсутній розрахунку заборгованості за кредитним договором, за яким позивач розраховує свої позовні вимоги, в зв`язку з чим не можливо дати належну оцінку суми, що пред`являється до стягнення. Також, Позивачем не доведені правові підстави набуття права вимоги до Відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 21606-01/2022 від 23.01.2022 року, укладеним між Відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ». Позивач зазначає, що відступлення права вимоги за кредитним договором № 21606-01/2022 від 23.01.2022 року відбулося на підставі договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 року укладеного між ним та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ». Позивач не подав суду доказів на підтвердження перерахування плати за договором факторингу, тобто, доказів, які б підтверджували належність виконання ним, як новим кредитором, своїх зобов`язань за договором факторингу. Відсутність підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовної заяви. Потрібно зазначити, що обов`язок Відповідача виконувати кредитне зобов`язання відсутній оскільки вона не отримувала від ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» чи Позивача не тільки доказів передання права вимоги, а й повідомлення про таке передання. 23 березня 2024 року представником позивача надані додаткові пояснення у справі (арк. с. 101-103), в яких позивач зазначає, що з метою надання вичерпної інформації по справі, ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до первісного кредитора з запитами щодо надання додаткових доказів, отже додає: розрахунок заборгованості за кредитним договором № 21606-01/2022 від 23.01.2022 року; інформаційну довідку про перерахування кредитних коштів відповідачці, та платіжну інструкцію № 19284 від 17.01.2023 року. Отже, позивач в повній мірі довів факт набуття права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 21606-01/2022 від 23.01.2022 року. Позов просить задовольнити у повному обсягу, оскільки відповідач був належним чином ознайомлений з умовами надання банківських послуг під час укладання угоди. Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 23 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 21606-01/2022, який підписаний електронним підписом Позичальника і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.7 Кредитного договору - реквізити та підписи сторін, згідно з яким Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн. строком на 30 днів до 21.02.2022 року зі сплатою 912.5 % річних від суми кредиту у розрахунку 2.50 % на добу (розділ І Договору) (ар.с.6-7). Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 Договору про надання фінансового кредиту №21606-01/2022, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 15000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.1.2. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 21.02.2022. Строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.3. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912.5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2.50% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п.4.3. У разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладення Договору. Згідно з підпунктом 1.8 пункту 1 Договору про надання фінансового кредиту №21606-01/2022, невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті Товариства https:/www.zecredit.com.ua/. Відповідно до підпункту 2.5 пункту 2 Договору про надання фінансового кредиту №21606-01/2022, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. 13 січня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 13012023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників (арк. с. 10-13). Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 40875 грн. 00 коп., з яких: 15000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 25875,00 грн. - заборгованість за відсотками (арк. с. 14). За розрахунком заборгованості позивача за період з 13 січня 2023 року по 30 червня 2023 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 21606-01/2022 від 23 січня 2022 року становить 40875 грн. 00 коп., з яких: 15000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 25875,00 грн. - заборгованість за відсотками (арк.с.15). До суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надав: інформаційну довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 22 січня 2024 року, з якої вбачається, що товариство надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» укладено договір на переказ коштів ФК-150920 від 2020-09-15. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 23-01-2022 12:30:11 на суму 15000,00 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 133027059, призначення платежу: зарахування 15000 грн. на карту [NUMBER] (арк. с. 109); розрахунок заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 21606-01/2022 від 23 січня 2022 року (арк. с. 105-109). На підтвердження перерахування плати за договором факторингу, позивач надав платіжну інструкцію № 19284 від 17.01.2023 року (арк. с. 110). З моменту отримання права вимоги до відповідача за кредитним договором № 21606-01/2022 від 23.01.2022 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювало нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості відповідача. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 21606-01/2022 від 23.01.2022 року в розмірі 40875 грн. 00 коп. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання та не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунок попереднього кредитору. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договору про надання фінансового кредиту № 21606-01/2022 від 23 січня 2022 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», правонаступник якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», та [PERSON] вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та [PERSON] підписала його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS-повідомленні, тому без отримання SMS - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між [PERSON] та товариством не був би укладений. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20. Доказів того, що банківська картка з відповідним номером, що вказана у повідомленні Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 22 січня 2024 року на видачу кредиту [PERSON] не належить, та на неї 23 січня 2022 року не було перераховано кошти у розмірі 15000,00 грн., матеріали справи не містять та відповідачкою на спростування цього доказів не надано. Виходячи з викладеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] коштів у сумі 15000,00 грн. Позикодавець, перерахувавши відповідачці обумовлені грошові кошти, виконав умови кредитного договору, натомість [PERSON] свої зобов`язання з повернення коштів за договором позики не виконала. На підтвердження вказаного розміру заборгованості позивачем було надано суду розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що [PERSON] не здійснила жодної плати в рахунок погашення заборгованості. При цьому, відповідачкою не спростовано розмір цієї заборгованості, свій контррозрахунок вона не надала. Оскільки відповідачці надано у позику грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. шляхом перерахування суми кредиту на банківську картку, вказану нею, отже сума кредиту в розмірі 15000,00 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як нового позикодавця. Разом з тим, щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення відсотків за договором кредиту суд виходить з наступного. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення позики, просив, у тому числі, крім тіла позики (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Як вбачається з матеріалів справи договір про надання фінансового кредиту № 21606-01/2022 від 23 січня 2022 року укладено на 30 днів, тобто на період з 23 січня 2022 року до 21 лютого 2022 року з відсотковою ставкою в розмірі 2,5% на добу. Тобто, за вказаний період розмір відсотків становить 11250,00 грн. (15000,00 грн. х 0,025% х 30 днів), які і підлягають стягненню. Оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки процентів за кредитним договором за період з 22 лютого 2022 року задоволенню не підлягають. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався. Крім того, суд також звертає увагу на те, що розмір суми позики складає лише 15000,00 грн., тоді як нарахованих відсотків - 25 875,00 грн., що є непропорційно великою сумою компенсації (близько п`ятдесят відсотків вартості позики), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. Договір містить зрозумілий розрахунок лише щодо першого базового періоду. А тому на думку суду, укладення [PERSON] договору від 23 січня 2022року перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Таким чином, суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Виходячи з викладеного, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 21606-01/2022 від 23 січня 2022 року в розмірі 26250,00 грн., з яких 15000,00 грн. - сума кредиту та 11250,00 грн. - проценти за користування позикою в межах строку кредитування. Підстав для звільнення [PERSON] від сплати зазначеної суми судом не встановлено. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Outcome: partial