Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-28 00:00:00

11 жовтня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] , у якій прохає визнати виконавчий напис, вчинений 24.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за № 80037, про стягнення з [PERSON] , на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» боргу в сумі 24 484 гривень 00 копійок, таким, що не підлягає виконанню; судові витрати стягнути з відповідача. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що 24.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олегом Станіславовичем вчинений виконавчий напис № 80037 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" заборгованості у розмірі 24484,00 грн. З даним виконавчим написом позивач не згодна, оскільки жодного разу не отримувала від стягувача вимог про сплату боргу. Виконавчий напис був вчинений нотаріусом за відсутності всіх необхідних документів, передбачених Законом України «Про нотаріат» та постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року, зокрема, за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника та доказів направлення боржнику повідомлення про наявність заборгованості. Окрім того, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не звернув увагу на те, що заборгованість не є безспірною. Також вказує, що цей виконавчий напис нотаріуса перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталії Володимирівни, номер виконавчого провадження ВП № 65153786 й у вказаному виконавчому провадженні винесено постанову приватного виконавця від 02.06.2023 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.\~ За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.10.2023, справа передана на розгляд судді Макарчуку С.М. Ухвалою від 13 жовтня 2023 року у справі № 532/2195/23, провадження № 2-з/532/20/2023, задоволено клопотання адвоката Бобрищевої І.Р., в інтересах [PERSON] про забезпечення цього позову. Ухвалою від 16 жовтня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання на 15 листопада 2023 року, задоволено клопотання позивача про витребування доказів-оригіналу кредитного договору № 315694986 від 11 липня 2019 року. Ухвалою від 15 листопада 2023 року судове засідання відкладено на 21 грудня 2023 року у зв`язку із встановленням відповідачу строку для подання відзиву на уточнену позовну заяву (заяву про зміну предмету позову), який не може перевищувати 15 днів з дня отримання цієї ухвали. Ухвалою від 21 грудня 2023 року судове засідання відкладено на 01 лютого 2024 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення третіх осіб. 01 лютого 2024 року судове засідання відкладено на 27 березня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників справи. У судове засідання 27 березня 2024 року учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Представником позивачки адвокатом Бобрищевою І.Р. подане клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохала задовольнити позов. Відповідач 29.01.2024 подав до суду додаткові пояснення у справі, які за своїм змістом і суттю є відзивом на позов, в якому прохав в задоволенні позовних вимог щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити. Треті особи про причини неявки та їх поважність не повідомляли. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснюється секретарем судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до такого. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 24 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис № 80037 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» заборгованості у розмірі 24 484 (двадцять чотири тисячі чотириста вісімдесят чотири) гривні 00 копійок (а.с. 10). Приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталією Володимирівною на підставі заяви про примусове виконання рішення відкрито виконавче провадження ВП № 65153786 з виконання виконавчого напису № 80037 (а.с.7). У межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем були винесені постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.5), про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 8), про стягнення з боржника основної винагороди (а.с. 9). На виконання ухвали суду відповідачем суду були надані копії документів, на підставі яких був вчинений вищезазначений виконавчий напис, а саме: копія кредитного договору № 315694986 від 11.07.2019, копія графіку розрахунків до кредитного договору № 315694986 від 11.07.2019, копія довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.77-84). Із наданих відповідачем документів вбачається, що договір № 315694986 від 11.07.2019 було укладено між позивачкою та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і цей договір нотаріально не посвідчувався (а.с. 79-80). Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Зі змісту статті 87 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Аналогічні правила та умови вчинення нотаріусами виконавчого напису містить Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати в позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику в порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Отже, встановлена законом процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса не вважається дотриманою (виконана), якщо боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 13 жовтня 2021 року (справа № 554/6777/17). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», такими документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», яким передбачено, що до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів належить така форма договору, як кредитний договір. Вказаний пункт № 2 був включений до Переліку Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Згідно з ч. 1 ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Тому постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року набрала законної сили цього ж дня 22.02.2017 року, отже і пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року також втратив чинність з цього дня. Тобто з 22.02.2017 року нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Таким чином, чинним як на момент вчинення виконавчого напису, так і на сьогодні, є Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в редакції до Постанови Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року № 622, тобто без розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Виконавчий напис, який є предметом спору в цій справі, вчинено 24 жовтня 2020 року, тобто після визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, що свідчить про те, що приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, вже не чинні. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року в справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі та встановити й зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Крім цього, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі, є безспірним. Отже, суд вважає, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Посилання відповідача у відзиві на факт підписання позивачем вказаного кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, належність кредитної картки позивачці та ту обставину, що вчинення нотаріусом виконавчого напису не породжує права стягувача на стягнення грошових сум, а лише підтверджує таке право, а також посилання на вчинення нотаріусом виконавчого напису до 19.04.2022, коли були внесені зміни до постанови №1172, не спростовують зазначених вище висновків. Таким чином, враховуючи наведене, суд доходить висновку про задоволення вимог позивача про визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до довідки приватного виконавця Гречин Н.В. в рамках виконавчого провадження № 65153786 з доходів позивачки було стягнуто кошти в сумі 5922,84 грн, з яких 4922,29 грн в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом, 495,55 грн основна винагорода приватного виконавця та 472,00 грн витрат на проведення виконавчих дій (а.с. 31). Оскільки виконавчий напис визнається таким, що не підлягає виконанню, набуття відповідачем грошових коштів в розмірі 4922,29 грн відбулося безпідставно, а тому підлягають стягненню на корить позивачки. Позивач при поданні позовної заяви судовий збір не сплачував, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Крім цього, відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як встановлено судом, 30.09.2023 року між позивачкою, [PERSON] та адвокатом, [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги, на підставі якого видано ордер серії ВІ № 1119491 на надання правової допомоги (а.с.35). Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу, акту приймання-передачі правничих послуг № 3/20223 та розрахункової квитанції від 27.10.2023 [PERSON] сплатила винагороду адвокату Бобрищевій І.Р. в розмірі 4026,00 грн. (а.с. 32-34). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Позивачем надано суду оригінал ордеру на надання правової допомоги, розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката, акт приймання-передачі правничих послуг, а також письмові докази фактичної їх оплати на суму 4026,00 грн. Твердження відповідача про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу складності справи ґрунтується на тому, що витрачений час на послуги у виді ознайомлення з документами, наданими клієнтом (20 хв.) та підготовка уточненої позовної заяви (20 хв.) не мають бути включені до послуг з правничої допомоги, оскільки їх виділення на думку відповідача є необґрунтованим і вони охоплюються діями адвоката зі стадії складення позовної заяви. Тим самим, відповідач суперечить власним висновкам, оскільки дії з підготовки позовної заяви об`єктивно є наданням правничої допомоги, яка підлягає оплаті. У той же час, відповідач посилається на завищену на його думку вартість роботи професійного адвоката, відносно складності справи, яка на думку відповідача не потребує спеціальних знань. Зазначені твердження відповідача очевидно не відповідають засадам об`єктивності та розумності, позаяк витрати у розмірі близько 4000 гривень очевидно не є високими. З огляду на це, відповідачем не доведено твердження про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірними зі складністю справи. Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача підлягають стягненню витрати, по оплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн на користь держави та судового збору при подачі заяви про забезпечення позову 536,80 грн на користь особи, що його сплатила. Відповідно до частин 7, 8 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З огляду на зазначене, оскільки відповідних клопотань до суду не надходило, заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 жовтня 2023 року, у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 80037, вчиненого 24.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Гораєм Олегом Станіславовичем, щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (код ЄДРПОУ 42254696, місцезнаходження: 01014, м. Київ, бульвар Верховної Ради, буд. 34, оф. 511) боргу в сумі 24 484 гривень 00 копійок, до вирішення по суті позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, слід вважати такими, що продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved