Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

у травні 2023 року Державна іпотечна установа звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Позовні вимоги мотивувала тим, що 26.10.2004 року між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ, та [PERSON] було укладено кредитний договір №1345pvi-10-04, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, платності кредитні ресурси в розмірі 28 000,00 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 12% річних та поверненням кредитних ресурсів до 26.10.2019 року шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок щомісячними платежами до 10 числа кожного місяця в розмірі 337,00 доларів США. Забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ, та [PERSON] є застава нерухомості (іпотека): двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,8 м2, житловою - 30,1 м2. 16.11.2007 року між банком та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору. За умовами додаткової угоди п. п. 2.1., 3.2., 4.1. кредитного договору було викладено в новій редакції, відповідно до якої банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, платності кредитні ресурси в розмірі 28 000,00 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 11% річних у валюті кредиту у перший рік дії цього кредитного договору, наступний розмір відсоткової ставки належить щорічному перегляду згідно умов п. 4.7. кредитного договору, та поверненням кредитних ресурсів шляхом погашення заборгованості за кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу до 10 числа кожного місяця, розмір якого за кредитним договором складає 322,30 долари США. В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 26.10.2004 року був укладений договір поруки № 1345/2. Згідно з умовами п. 1.1. додаткової угоди № 1 до договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 28 000,00 доларів США зі сплатою 11% річних. Вказала, що Установа набула право вимоги за кредитним договором №1345pvi-10-04від 26.10.2004 року на підставі договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 року, за яким первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув всі права вимоги за договорами (Кредитними, Іпотеки, Поруки тощо), вказаних у додатках до цього договору (включаючи Кредитний, Договір поруки та Іпотечний договір [PERSON] ). Зазначила, що через неналежне виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 19.04.2023 року складає 477 734,55 грн., з яких: по сумі основного боргу - 337 158,28 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 140 576,27 грн. Тому, просила стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 477 734,55 грн., а також судові витрати у розмірі 7 166,03 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана на розгляд судді Хоменко В.С. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Хоменко В.С. від 18.05.2023 року відкрито провадженняу справі з проведенням розгляду в порядку загального позовною провадження та призначенням підготовчого засідання на 15.08.2023 року (а.с. 82). 15.08.2023 року у зв`язку з неявкою відповідачів підготовче засідання відкладено на 18.10.2023 року (а.с. 92-93). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.10.2023 року підготовче провадження у справі зарито та призначено судовий розгляд на 23.01.2024 року (а.с. 101). 23.01.2024 року у зв`язку з першою неявкою відповідачів судове засідання відкладено на 27.03.2024 року (а.с. 115-116). Позивач в судове засідання не з`явився, подав до заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі, які в установленому порядку повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, з клопотаннями з процесуальних питань не завертались. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, на підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26.10.2004 року між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1345pvi-10-04, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, платності кредитні ресурси в розмірі 28 000,00 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 12% річних та поверненням кредитних ресурсів до 26.10.2019 року шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок щомісячними платежами до 10 числа кожного місяця в розмірі 337,00 доларів США (а.с. 10-15). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ, та [PERSON] 17.11.2004 року укладено договір іпотеки, предметом якої є двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,8 м2, житловою - 30,1 м2 (а.с. 22-25). 16.11.2007 року між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ, та [PERSON] укладено додаткова угода № 1 до кредитного договору. За умовами додаткової угоди п. п. 2.1., 3.2., 4.1. кредитного договору було викладено в новій редакції, відповідно до якої банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, платності кредитні ресурси в розмірі 28 000,00 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 11% річних у валюті кредиту у перший рік дії цього кредитного договору, наступний розмір відсоткової ставки належить щорічному перегляду згідно умов п. 4.7. кредитного договору, та поверненням кредитних ресурсів шляхом погашення заборгованості за кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу до 10 числа кожного місяця, розмір якого за кредитним договором складає 322,30 долари США (а.с. 16). В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ, та [PERSON] 26.10.2004 року був укладений договір поруки № 1345/2 (а.с. 18-20). Згідно з умовами п. 1.1. додаткової угоди № 1 до договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 28 000,00 доларів США зі сплатою 11% річних (а.с. 21). 11.02.2015 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, за умовами якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув всі права вимоги за договорами (Кредитними, Іпотеки, Поруки тощо), вказаних у додатках до цього договору (включаючи Кредитний, Договір поруки та Іпотечний договір [PERSON] ) (а.с. 26-35). Листом від 15.10.2015 року № 2591/11/2 [PERSON] було повідомлено про відступлення права вимоги (а.с. 36-41). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1345pvi-10-04 від 26.10.2004 року заборгованість [PERSON] станом на 19.04.2023 року складає 477 734,55 грн., з яких: по сумі основного боргу - 337 158,28 грн., прострочені відсотки за користування кредитом (період розрахунку з 17.09.2015 року по 26.10.2021 року ) - 140 576,27 грн. (а.с. 8, 9). Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Частиною 1 ст. 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржником у зобов`язанні є особа, яка має обов`язок виконати на користь кредитора певну дію або утриматися від виконання певної дії. Тобто боржник - це зобов`язана сторона. В свою чергу кредитором є сторона зобов`язання, яка має право вимагати вчинення на свою користь певної дії або утриматися від її вчинення. Тобто кредитор - це уповноважена сторона. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. ст. 610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 цього Кодексу). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 554, 610 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. В той же час, частина 1 ст. 533 ЦК України передбачає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Приписами ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України для поручителя як солідарного боржника передбачено інші наслідки виконання ним солідарного обов`язку, а саме встановлено, що до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, що також відповідає нормі п.3 ч. 1 ст.512 ЦК України, відповідно до якої виконання обов`язку боржника поручителем є підставою для заміни кредитора у зобов`язанні. Відповідач [PERSON] порушив зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 19.04.2023 року складає 477 734,55 грн., з яких: по сумі основного боргу - 337 158,28 грн., прострочені відсотки за користування кредитом (період розрахунку з 17.09.2015 року по 26.10.2021 року ) - 140 576,27 грн. Заборгованість [PERSON] , набута Державною іпотечною установою за кредитним договором № 1345pvi-10-04від 26.10.2004 року, станом на 17.09.2015 року складає: 15 449,96 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 17.09.2015 року становить 337 158,28 грн., процентна ставка 11% (а.с. 25). Встановлено, що позивач належним чином виконував свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач [PERSON] отримав кредит, але належним чином не виконав свої обов`язки за договором. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Підписуючи спірний кредитний договір та договір поруки, відповідачі погодилися з усіма умовами кредитування, у тому числі щодо процентної ставки за кредитом та порядком нарахування і сплати процентів. Сторони договору тривалий час виконували його умови і заперечень щодо порядку надання кредиту та обов`язків позичальника з його повернення не заявляли. Відповідно до п. ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особи за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Новий боржник у зобов`язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником (ст. 522 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що Установа набула усі права вимоги за Кредитним договором укладеним між банком та [PERSON] й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором виключно в гривні. Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника. Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права. Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір. Так як Державна іпотечна установа є правонаступником по кредитному договору № 1345pvi-10-04 від 26.10.2004 року та похідних договорах, оскільки набула всі права вимоги по даному кредитному договору, то установа на законних підставах може нараховувати за прострочені платежі проценти за користування кредитними коштами, пені, штрафи, тощо, згідно умов кредитного договору. Заявивши вимогу про стягнення з відповідачів заборгованості за спірним кредитним договором у гривнях, позивач, як новий кредитор, визначився з валютою грошового зобов`язання боржників. Статтею 514 ЦК у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, Установа набула усі права за Кредитним договором, що належали первісному кредиторові, зокрема й право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Оскільки, договір відступлення прав вимоги, з первісним кредитором відступався банком в гривні, тому всі нарахування, проводились в гривні. Розрахунки між установою та банком за відступлене право вимоги проводилися в гривні, таким чином ДІУ робила розрахунки по кредитному договору про іпотечне кредитування також в гривні. Постанова Верховного Суду від 25.06.2018 року по справі № 641/8905/16-ц з провадженням № 61-30724св18 зазначає, що розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком, у якому зазначено розмір виданого кредиту, суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов`язання, розмір відсоткової ставки за користування кредитом, періоди і суми виникнення заборгованості. Враховуючи, те, що вартість прав за договором відступлення визначена у національній грошовій одиниці - гривні, позивач заявляє вимогу про стягнення заборгованості саме у гривневому еквіваленті, що відповідає висновку про застосування норм прав за подібними правовідносинами, зробленими у постанові Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи № 464/3790/16-ц. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено по справі, згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язався повністю повернути кредит та сплатити проценти за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України [PERSON] несе відповідальність як солідарний боржник і порука не припинена. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, позивач має всі підстави заявити позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідача [PERSON] , оскільки остання несе відповідальність як солідарний боржник і порука не припинена. Статтями 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на кожну сторону, яка повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідачів у розмірі 7 166,03,39 грн. в рівних частинах. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved