Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просить стягнути з відповідача відшкодування матеріальних збитків в розмірі 66531,66 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 07.12.2022 року о 12:00 год. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем MAN, днз [NUMBER] , та рухаючись у с. Гарапівка Хмельницької області по вул. Миру, 11 А, при зміні напрямку руху не врахував дорожньої обстановки, не впевнився у безпечності маневру внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки Рено Мастер, днз [NUMBER] , під керуванням позивача, який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України. Внаслідок дорожньої транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 03.07.2023 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ст. 124КУпАП. Постанова набрала законної сили 14.07.2023 року. Внаслідок ДТП позивач зазнав матеріальних збитків. Відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан», яка на момент звернення до суду частково відшкодувала шкоду. Відповідно до\~Експертного висновку\~автотоварознавчої експертизи\~від 21.02.2023 року вартість матеріального збитку завданого позивачу з технічної точки зору станом на 21.02.2023 року внаслідок його пошкодження в ДТП (яка мала місце 07.12.2022 року) становить 178131,66 грн. Страхова компанія у якій було застраховано відповідальність відповідача, здійснила часткову виплату збитків в сумі 111 600 грн., тобто, не відшкодованою на момент звернення до суду є різниця, що становить 66 531,66 грн. (178131,66- 111600,00), яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. А тому, позивач просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою судді від 05.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача подав до суду заяву, в якій вказав, що просить розгляд справи проводити без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав повністю, просив ухвалити рішення, яким їх задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, відзив на позов у зазначений строк до суду не надіслав, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в ній даних та доказів. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, кожний доказ окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Так, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. При цьому, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3\~ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 07.12.2022 року о 12:00 год. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем MAN, днз [NUMBER] , та рухаючись у [ADDRESS] , при зміні напрямку руху не врахував дорожньої обстановки, не впевнився у безпечності маневру внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки Рено Мастер, днз [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України. Внаслідок дорожньої транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 03.07.2023 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ст. 124КУпАП. Постанова набрала законної сили 14.07.2023 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан». 21.02.2023 року автомобіль позивача було оглянуто судовим експертом Землюком В.В., про що складено акт огляду колісного транспортного засобу. Згідно висновку експерта №2956 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи на замовлення позивача [PERSON] від 21.02.2023 року вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля Renаult Master, номер [NUMBER] , з технічної точки зору, станом на 21.02.2023 року, внаслідок його пошкодження у ДТП, яка мала місце 07.12.2022 року становить 178\~131 грн. 66 коп. Вартість відновлюваного ремонту вказаного автомобіля станом на дату огляду 21.02.2023 року становить 274\~824,33 грн. Факт врахування ПДВ залежить від форми оподаткування суб`єктів господарювання, які здійснюють роботи з ремонту КТЗ, реалізують матеріали та складові. Страховою компанією здійснено виплату позивачу [PERSON] 08.09.2023 року в розмірі 111\~600 грн. \~ \~ \~ \~Отже, згідно експертного висновку вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору автомобілю, внаслідок його пошкодження у ДТП, становить 178\~131 грн. 66 коп., а страховою компанією відшкодовано лише 111\~600 грн. Отже, не відшкодованими залишилися 66531,66 грн., які підлягають стягненню з відповідача, що був визнаний винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з вимогами ч.2\~ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.ст.\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно\~ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.22.1\~ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями\~28,\~29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Суд вважає, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Враховуючи вище викладене, оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд доходить висновку, що з [PERSON] , як винної особи, на користь [PERSON] , підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі №754/1114/15-ц, та від 13 червня 2019 року по справі №587/1080/16-ц. Щодо відшкодування витрат на проведення експертизи, то слід зазначити наступне. Як вбачається із ухвали від 20 вересня 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 61-11308св23) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року в справі № 824/647/19-а (адміністративне провадження № К/9901/31359/20), у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року в справі № 640/19089/20 (адміністративне провадження № К/9901/22986/21), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року в справі № 524/710/21 (провадження № 61-1693св22), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31 травня 2023 року по справі № 914/3881/21 зробити висновок про те, що: «розумний читач, який повністю володіє мовою, зрозумів би текст процесуальних норм так, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену як до подання позову, так і після (особливо, якщо судом враховано відповідний висновок експертизи як доказ). Тобто відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі; звужувальне тлумачення процесуальних норм щодо не відшкодування судових витрат за експертизу суттєво обмежує засаду (принцип) цивільного судочинства про відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. При цьому, таке обмеження не обумовлене безпосередніми приписами норм процесуального законодавства, а зроблене касаційним судом на підставі припущень про обмеження права іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта, що не відповідає дійсності, оскільки враховуючи засаду (принцип) змагальності учасники справи не позбавлені можливості під час розгляду справи судом заперечувати проти висновку експерта, в тому числі посилаючись на наявність підстав для відводу, а суд, за таких обставин, має підстави для визнання такого висновку експерта недопустимим доказом; відмова у відшкодування судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішенням (особливо, якщо судом враховано відповідний висновок експертизи як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права». На підтвердження оплати позивачем витрат на проведення експертного висновку до справи долучено копію квитанції до платіжної інструкції від 23.02.2023 року на суму 5000 грн., копією акту №2956 прийому-передачі виконаної роботи від 01.03.2023 року. А тому, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню витрати на проведення експертного висновку в розмірі 5000 грн. Окрім того, судом встановлено, що при подачі позовної заяви по справі до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією від 22.11.2023 року, яка міститься в матеріалах справи. Отже, судовий збір, у відповідності із положенням ст. 141 ЦПК України підлягає повному стягненню у розмірі 1073 грн. 60 коп. із відповідача.

Outcome: approved