Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених коштів державної соціальної допомоги, в якій просив стягнути з відповідача надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях у розмірі 25 500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач допомоги на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях з 2019 року. На підставі поданої заяви від 14.06.2019, управлінням була призначена державна соціальна допомога на період з 01.04.2019 по 31.03.2021 у розмірі 1700,00 грн., на третю дитину. Також, в сім`ї виховується [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 29.08.2023 на адресу управління надійшов лист про перебування [PERSON] , [INFO] на повному утриманні в закладі соціального захисту з грудня 2019 року по теперішній час. Управлінням було визначено обсяг надміру виплачених коштів за період з 01.01.2020 по 31.03.2021 у розмірі 25 500,00 грн. Відповідачу були надіслані повідомлення про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів, проте, відповідач до теперішнього часу добровільно не повернула суму надмірно сплачених коштів, тому позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач не з`явилась в судове засідання, надавши на адресу суду письмову заяву згідно якої заперечувала проти задоволення позовних вимог. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач допомоги на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях з 2019 року. На підставі поданої заяви від 14.06.2019, управлінням була призначена державна соціальна допомога на період з 01.04.2019 по 31.03.2021 у розмірі 1700,00 грн., на третю дитину. Також, в сім`ї виховується [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] 29.08.2023 на адресу управління надійшов лист про перебування [PERSON] , [INFO] на повному утриманні в закладі соціального захисту з грудня 2019 року по теперішній час. Управлінням прийнято рішення про зупинення виплати допомоги. Сума переплати бюджетних коштів за період з 01.01.2020 по 31.03.2021 складає 25 500,00 грн. З метою повернення бюджетних коштів у добровільному та досудовому порядку Відповідачу були направлені Повідомлення №615 від 26.10.2023 року, №8/7-574 від 27.11.2023 року щодо припинення надання та повернення надміру перерахованої допомоги з визначенням суми надміру сплачених коштів, порядку та банківських реквізитів Управління щодо самостійного їх повернення до бюджету. Судом встановлені наступні правовідносини. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава (стаття 1 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» передбачено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно абз.1, 2 ст.22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Умови призначення і виплати допомоги на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, визначені Порядком виплати допомоги на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2019 р. № 250. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положеннями статей 1212, 1215 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб від 31.05.2008, від шлюбу у сторін є діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження яких подружжя зазначено батьками. Також, встановлено, що рішенням органу опіки та піклування над [PERSON] , [INFO] була встановлена опіка, та [PERSON] була призначена опікуном над малолітнім; рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.09.2010 заява [PERSON] , [PERSON] , заінтересована особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради про усиновлення була задоволена: громадянами України [PERSON] та [PERSON] усиновлений малолітній [PERSON] , [INFO] ; з копії заяви [PERSON] , 2007 р.н., адресованої на ім`я начальника управління служби у справах дітей вбачається, що хлопчик повідомив про не бажання повертатись до дому та виявив бажання залишитись з центрі Реабілітації, зазначена заява датована 02.12.2019 року, та з того часу, дитина не поверталась в родину. В подальшому, відбувались судові процеси відносно дитини: рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12.07.2022, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.11.2022 в задоволенні позовної заяви Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Комунальний заклад соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів було відмовлено. Отже, управління служби у справах дітей зобов`язано було повідомити органи соціального захисту населення про те, що з 02.12.2019 року [PERSON] , 2007 р.н., виявив бажання не повертатись до дому, а залишитись з центрі Реабілітації. Проте, в порушення зазначеного, управління служба у справах дітей направила відповідне повідомлення позивачу лише 29.08.2023. Тому, суд вважає, що виплата надмірних коштів відповідачці серед іншого відбулась через неналежне виконання посадових обов`язків уповноваженого державного органу. За таких обставин, суд вважає, що відповідач не допустила будь-якої недобросовісної поведінки, не вчиняла жодних дій, які призвели або могли призвести до виникнення переплати їй державної соціальної допомоги. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що грошові кошти на загальну суму у розмірі 25 500,00 грн., які отримані відповідачем, є такими, що безпідставно нею набуті, а тому вказані кошти підлягають поверненню відповідно до закону. Однак, у даній справі відсутні докази того, що надані до позовної заяви повідомлення про повернення надміру виплачених коштів, адресовані [PERSON] були позивачем надіслані відповідачу та що вона їх отримала. Крім того, надані відповідачем до матеріалів справи докази, спростовують позицію позивача, який посилається на те, що у останнього була відсутня інформація щодо місця знаходження дитини. Таким чином, вирішуючи спір між сторонами у справі, суд дійшов висновку про те, що не встановлено факту недобросовісності в діях чи бездіяльності набувача [PERSON] при отриманні коштів державної соціальної допомоги на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях у розмірі 25 500,00 грн. Враховуючи соціальний статус сім`ї відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд вважає, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на відповідача надмірного тягаря. Крім того, позивач не надав суду доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судові витрати згідно ст.141 ЦПК України, покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed