Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

І. Виклад позиції позивача, відповідача: Позивачка свої вимоги мотивує тим, що 28.07.1973 року вона з [PERSON] зареєстрували шлюб, який був розірваний у 1992р., однак вони продовжували жити разом. 19.02.1994 року вона повторно уклала шлюб з [PERSON] , який знову був розірваний 22.12.2006р. та вони продовжували проживати разом. 21.12.2012р. вона разом з [PERSON] придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка їм належала в частках по 1/2 В зазначеній квартирі вона разом з [PERSON] зареєстрували своє місце проживання та проживали в ній. [INFO] [PERSON] помер, його похованням займалась вона. Після смерті [PERSON] позивачка звернулась до Чорноморської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину однак, так як на день смерть спадкодавця вони не перебували в зареєстрованому шлюбі. Позивачка зазначає, що весь час по день смерті [PERSON] вони проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] надав суду заяву в якій вказав, що Чорноморська міська рада Одеського району Одеської області проти задоволення позову не заперечують, так як позивачем надані докази в обґрунтування позовних вимог. Справу просив розглянути за його відсутності (а.с.44). ІІ. Заяви, клопотання Позивачка в судове засідання не прибула. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.44). IIІ. Процесуальні дії у справі В ухвалі про відкритті провадження у справі від 10.07.2023 р. постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.41). 03.08.2023р. постановлена ухвала про перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження (а.с.54). 14.09.2023р. постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження (а.с.126). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось, оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 28 липня 1973 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.30), який був розірваний в 1992 році. 19 лютого 1994 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.31), який у 2000р. розірваний (а.с.82). 02.02.2002 р. між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.32), який, вказує в позовній заяві позивачка, був розірваний у 2006 р. 21 грудня 2012 року [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі продажу придбали квартиру [ADDRESS] ) (а.с.7-9). 26.12.2012р. у вказаній квартирі зареєструвались [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.67). Згідно свідоцтва про державну реєстрацію прав (а.с.11) квартира на праві власності належить в рівних частках [PERSON] та [PERSON] .. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.2). [PERSON] займалась організацією поховання [PERSON] та оплатою поховання (а.с.23). Чорноморською міською нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] , заведена спадкова справа №97/2023, копію якою на запит суду надана суду. Згідно спадковою справи [PERSON] , 14.04.2023р., звернулась до державного нотаріуса із завою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.66). Згідно письмових пояснень свідка [PERSON] (а.с.93), вона понад 10 ркуів товаришує з [PERSON] та часто бувала та буває у неї вдома за адресою: [ADDRESS] .. За вказаною адресою [PERSON] проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] , вели спільне господарство, вони разом святкували дні народження, ювілеї. В 2023 році [PERSON] та [PERSON] повинні були святкувати 50 років спільного життя. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини». Ст.315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Суд, оцінюючи безпосередньо досліджені та надані позивачем докази у їх сукупності, дійшов висновку, що заява про встановлення факту постійного проживання заявника із спадкодавцем, в період часу з жовтня 2009 року по 13.12.2009 року, обґрунтована та підлягає задоволенню. Відповідно дост. 3 ч. 2 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У п. 21постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Отже, підтвердити факт, що позивачка є спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом, після померлого [PERSON] , іншим шляхом, окрім судового порядку, не має можливості. Встановлення факту, що [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом, після померлого [PERSON] , необхідно для отримання спадщини за законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що доказами дослідженими в судовому засіданні фактично підтверджується факт спільного проживання померлого [PERSON] та позивача [PERSON] однією сім`єю, з 26.12.2012 року по 17.08.2022 р., вони були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно наданої суду копії спадкової справи №97/2023, яка заведена після смерті [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини звернулась лише [PERSON] .. Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справа про спадкування» - при вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. У судовому засіданні встановлено та доведено заявником, що спадщину за померлим [PERSON] позивачка [PERSON] прийняла фактично, так як проживала з ним останні п`ять років до дня його смерті. Таким чином, враховуючи наявність законних підстав вважати, що позивачка з 26.12.2012 року та на день смерті [PERSON] постійно проживали разом однією родиною та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , та інші спадкоємці які б на момент смерті [PERSON] проживали б з ним не виявлено. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують обставини наведені у позові та дають підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved