Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку та, відповідно, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку на утримання матері дитини. Вимоги позову в частині розірвання шлюбу обґрунтовано тим, що 07 липня 2017 року між сторонами укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 716, у зв`язку з чим, Московським районним відділом державної реєстрації актів цивільного акту Головного територіального управління юстиції у Харківській області видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] . У спільному шлюбі у нас народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого Індустріально-Немишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), з актовим записом № 2089. Сімейне життя між нами не склалося, у зв`язку з тим, що в нас різні погляди на життя. Внаслідок чого, почали виникати конфлікти, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На теперішній час, сторони разом не проживають з січня 2022 року, спільного господарства не ведуть. Зважаючи на те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. З підстав наведених вище, збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем позивач вважає неможливим. Позивач Син залишився мешкати зі мною. Позивач вказує, що примирення категорично виключне. Крім того, позивач зазначає, що син мешкає з нею за адресою реєстрації позивача, а саме: [ADDRESS] . На сьогодення, дитина не має реєстрації місця проживання, що підтверджується Інформаційними довідками з Реєстру територіальних громад міста Харкова. Факт мешкання сина з позивачем підтверджується актом з місця мешкання. Враховуючи, що сторони не можуть домовитись з приводу аліментних зобов`язань, позивач звернулася до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача аліментів. Ухвалою суду від 22 січня 2024 року по справі відкрито провадження, сторонам роз`яснено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач до суду не прибула, 05 лютого 2024 року за допомогою електронного сервісу «Електронний Суд» надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, 14 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Технічна фіксація судового розгляду не здійснювалась на підставі положень статті 247 ЦПК України. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступних висновків. Щодо позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 07 липня 2017 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис: 716, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має сина - [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Індустріально-Немишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис: 2089. Надалі у подружжя сімейне життя не склалося, стосунки в сім`ї зіпсувалися, на даний час сторони не проживають однією сім`єю, спільного господарства не ведуть, не підтримують спілкування між собою. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинились, спільне господарство не ведуть, вже тривалий час кожен з подружжя живе своїм окремим життям і особистими інтересами, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Зважаючи на викладене, а також враховуючи положення ст. 24 СК України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім`ї виключається, тому шлюб між ними має бути розірваний. Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів. З наданих доказів суд вбачає, що спільна дитина сторін - син [PERSON] мешкає з позивачем за адресою реєстрації останньої, а саме: [ADDRESS] . Крім того, суд зазначає, що дитина не має реєстрації місця проживання, що підтверджується Інформаційними довідками з Реєстру територіальних громад міста Харкова. Факт мешкання сина з позивачем підтверджується актом з місця мешкання. Враховуючи, що сторони не можуть домовитись з приводу аліментних зобов`язань, позивач звернулася до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача аліментів У спростування викладених обставин будь-яких доказів та заперечень відповідачем суду не надано. Відповідачем направлено до суду заяву про визнання позовних вимог, в тому числі і частині про стягнення аліментів на утримання дружини та неповнолітньої дитини. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За нормою ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаного, враховуючи найкращі інтереси дитини та її потреби, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач також посилається на норми ст. 84 СК України, у відповідності до якої відповідач повинен платити аліменти їй, як дружині, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років. Згідно зі ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з положеннями ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона, працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Частина 4 ст. 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та в разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає в тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Отже, сімейним законодавством передбачено право на утримання чоловіком-батьком вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, яка вагітна чи з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Таким чином, право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів. Враховуючи наведене, виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із матір`ю (позивачем), у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, а також те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживає його малолітня дитина, якій не виповнилося три роки, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, і до досягнення малолітньою дитиною трьох років. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved