Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

6 лютого 2024 року, [PERSON] звернулася до Овідіопольського райсуду Одеської області з названим позовом, в якому просила суд, розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 06.11.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області (актовий запис № 100), в якому у сторін народився малолітній син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , який на дату ухвалення рішення є повнолітнім, яких після розірвання шлюбу, позивачка просила залишити собі на виховання, посилаючись на те, що спільне життя у подружжя не склалось та їхні відносини погіршились через різні характери, різні погляди на сімейне життя, духовні та моральні цінності, побут, втрату з відповідачем один до одного необхідних почуттів любові, поваги, взаєморозуміння і підтримки, відсутність спільних інтересів, як наслідок, сторони фактично припинили спільне проживання, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства на протязі останнього року, а тому шлюб носить формальний характер, збереження їхньої сім`ї та примирення неможливо, а розірвання шлюбу буде відповідати як її інтересам, так і інтересам дітей. В судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, надіславши до суду свою письмову заяву, в якій повністю підтримала свій позов, який просила задовольнити і слухати справу без її участі (а.с. 17). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, однак на адресу суду надіслав письмову заяву, в якій позов в частині розірвання шлюбу визнав повністю та проханням про слухання справи без його участі (а.с. 18). Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що офіційно, шлюб між позивачкою та відповідачем був зареєстрований 06.11.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області (актовий запис № 100), що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 06.11.2004 року, в якому у сторін народився малолітній син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , який на дату ухвалення рішення є повнолітнім, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 05.04.2018 р. та серії [NUMBER] від 30.03.2006 р. відповідно (а.с. 4,6,7). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у подружжя не склалось та їхні відносини погіршились через різні характери, різні погляди на сімейне життя, духовні та моральні цінності, побут, втрату один до одного необхідних почуттів любові, поваги, взаєморозуміння і підтримки, відсутність спільних інтересів, як наслідок, у зв`язку з чим, сторони фактично припинили спільне проживання, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства на протязі останнього року, а тому шлюб носить формальний характер, збереження їхньої сім`ї та примирення неможливо, а розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки, так і інтересам дітей. Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Одночасно, статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якою передбачено - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 ч. 2 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах, враховуючи згоду відповідача з позовом в частині розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а збереження сім`ї в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин - буде суперечити інтересам та свободам позивачки та інтересам дітей, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно із ч.ч. 4,5,6 ст. 19 СК України - при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв?язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини з огляду на те, що відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов?язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги. Статтею 19 СК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом 10 днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним - обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд звертає увагу, що син сторін [PERSON] , [INFO] на момент ухвалення судом рішення є повнолітнім, а тому не потребує участі у вихованні своєї матері в силу свого повнолітнього віку. Щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , якого позивачка просила залишити собі на виховання, суд звертає увагу на відсутність в матеріалах справи відповідного письмового висновку щодо розв?язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, що є порушенням вимог ст. 19 СК України, беручи до уваги, що до участі у даній справі не залучався орган опіки і таке клопотання не заявлялось позивачкою. Крім того, відповідач, у своїй письмовій заяві на адресу суду, як батько дитини не надавав суду своєї згоди на залишення дитини на виховання позивачці, а згідно ст.ст. 150-152 СК України, участь батьків у виховання дитини є їхнім обов?язком, як матері, так і батька. Враховуючи викладене, беручи до уваги відсутність висновку органу опіки та піклування з приводу виховання дитини, та вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині залишення на виховання позивачці малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який згідно довідки про склад сім?ї № 246 від 07.02.2024 р. проживає разом з матір?ю (позивачкою), одночасно, роз?яснивши позивачці її право на звернення до суду з вказаними вимогами за обов?язковою участю органу опіки та піклування, чий висновок з цього приводу є обов?язковим згідно ст. 19 СК України. Питання щодо розподілу судових витрат по справі в порядку ст. 141 ЦПК України позивачкою не ставиться, а тому судом не розглядається.

Outcome: partial