Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд надати їй дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди відповідача, як батька дитини, посилаючись на необхідність законодавчо установленої згоди батьків дітей та відсутність відомостей щодо фактичного місцезнаходження відповідача. В обґрунтування вимог зазначено, що їх спільна з відповідачем дитина фактично проживає разом з нею, матір`ю дитини, за зареєстрованим місцем її проживання, однак при зверненні її до Територіального підрозділу центру адміністративних послуг «ВІЗА» із заявою про реєстрацію місця проживання дитини, отримала відмову у зв`язку з відсутністю згоди батька дитини. Разом з тим, отримати таку згоду вона не має можливості у зв`язку з відсутністю місця перебування відповідача, тому в інтересах дитини просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 17 січня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони та треті особи повторно не з`явились. Позивач [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання на неодноразові виклики не з`явився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, у встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради до суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та інші докази, вважає, що позов підлягає задоволенню наступних підстав. Судом встановлено, що з 18 травня 2018 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року був розірваний, рішення не оскаржене, набрало законної сили 07 жовтня 2022 року (а.с. 10 - копія рішення). Від шлюбних відносин мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю (а.с. 11 - копія свідоцтва про народження, а.с. 12 - акт). З 27.08.2004 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9 - копія витягу з реєстру територіальної громади). Позивач звернулася до Територіального підрозділу центру адміністративних послуг «ВІЗА» із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю згоди батька дитини. Частина перша статті 15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. Відповідно до положень пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Чинним законодавством передбачено право одного з батьків, у разі відсутності згоди іншого, вирішити це питання в судовому порядку. При вирішенні таких спорів судам необхідно з`ясувати питання, чи була вказана відмова одного з батьків безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами. Так, у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 752/2951/20 (провадження № 61-11860св21), викладено висновок щодо застосування пункту 18 Правил реєстрації місця проживання. За змістом вказаного висновку при вирішенні спору між батьками щодо реєстрації місця проживання дитини та зняття її з реєстрації за відсутності згоди іншого з батьків з`ясуванню підлягає питання, чи була вказана відмова безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами. Якщо відсутність згоди відповідача на реєстрацію місця проживання дитини з позивачем обумовлена наявністю спору між сторонами щодо того, з ким із батьків має проживати дитина і остаточне рішення з цього приводу не ухвалене, саме рішення у справі про визначення місця проживання дитини є підставою для реєстрації місця її проживання і буде ефективним способом захисту прав дитини. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 15 грудня 2021 року у справі № 752/11923/20 (провадження № 61-5706св21). При вирішенні даної справи судом не встановлено наявності спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, у тому числі наявності справи з цього приводу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, тому враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (статті 12, 13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог.

Outcome: approved