Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про припинення стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2023 року у справі № 607/12592/23 з [PERSON] , на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 липня 2023 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивач вказує, що починаючи з жовтня 2023 року діти [PERSON] та [PERSON] проживають з ним та перебувають на повному його утриманні, оскільки змінилося його матеріальне становище, однак з цього часу відповідач жодної участі у їх утриманні та виховані не приймає, оскільки на даний час хворіє, а тому, відпали юридичні підстави для стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та припинити стягнення із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.07.2023 і до досягнення старшою дитиною повноліття, що стягуються на підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/12592/23 від 28.07.2023, починаючи з жовтня 2023 року. Представник відповідача подала відзив на позов, в якому зазначила, що 01.11.2023 відкрито виконавче провадження, однак жодного платежу позивачем здійснено не було. Позивач не надає жодного доказу того, що діти перебувають на його утриманні, оскільки вони проживають разом з відповідачем. [PERSON] надала позивачу дозвіл на тимчасове проживання дітей із ним, оскільки йому було вручено повістку, а він ухиляється від мобілізації. Однак, кожного дня [PERSON] навідує дітей, купляє та приносить їм їжу, діти харчуються за кошти матері, одяг купує вона, кошти на придбання одягу та іншого дає рідний брат [PERSON] та її мама [PERSON] , яка перебуває та працює за кордоном. Позивач [PERSON] звертався до суду із заявою про скасування судового наказу та ухвалою суді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.12.2023 йому було відмовлено. 10 травня 2023 року [PERSON] (мати позивача), за вказівною самого позивача, вигнала з квартири відповідача разом з дітьми. Відповідач [PERSON] є інвалідом 2-групи загального захворювання та постановою Тернопільського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року її визнано недієздатною та призначено їй опікуна [PERSON] . Відтак, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач подав відповідь на відзив, в якій вказав, що рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 488 від 29 листопада 2023 року визнано недоцільним проживання дітей разом з ним, однак, зазначає, що з контексту рішення взято тільки резолютивну частину та залишено поза увагою, що на час проведення перевірки комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті ТМР встановлено факт проживання дітей саме з ним з жовтня 2023 року. Діти не заперечували щодо визначення місця проживання їх з батьком. Не заперечувала щодо визначення місце проживання дочок з ним і їх мати, відповідач [PERSON] . Відтак, саме через відсутність спору між батьками у комісії не було підстав для прийняття рішення про визначення місця проживання дітей з ним, а не через якісь інші причини. Не відповідають дійсності твердження, що [PERSON] тимчасово дозволила проживання дітей з ним, оскільки йому було вручено повістку, а він ухиляється від мобілізації. З 10 грудня 2021 року до 19 серпня 2023 року позивач перебував на роботі за кордоном і повернувся до України, коли дізнався від дітей, що стан здоров`я їх матері погіршується. Вона почала активно вживати алкогольні напої, вести себе агресивно, перестала дбати про дітей, не приділяла їм уваги та не займалася їх вихованням, у зв`язку з обставинами, які склалися він повернувся додому, щоб виконувати свій батьківський обов`язок. Коли у жовтні 2023 року позивачу стало відомо, що брат [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання її недієздатною, встановлення опіки та призначення його опікуном, позивач, як батько, за погодження з колишньою дружиною, прийняв рішення про проживання дітей з ним та звернувся до Тернопільської міської ради про визначення їх місця проживання. Також надуманим є твердження, що позивач з часу призначення йому сплати аліментів на утримання дітей, жодного разу їх не платив. Перебуваючи за кордоном він, до рішення суду і після прийняття судового наказу, щомісячно переказував кошти [PERSON] в період з лютого по жовтень 2023 року. За час проживання дітей зі ним, він повністю утримує їх фінансово, оплачує навчання дочки [PERSON] у першому класі ХОТ Управління культури і мистецтв ТМР, забезпечує дітей харчуванням, одягом, сплачує комунальні послуги за житло, несе інші видатки, пов`язані з вихованням і повноцінним розвитком дітей. Позивач розуміє, що його колишня дружина визнана недієздатною і не ставить до неї будь-яких вимог про матеріальне забезпечення дітей. Вона не купує їм одягу, їжі не несе інших значних матеріальних видатків. [PERSON] періодично відвідує дітей і коли приходить купує їм солодощі, на що тратить незначні кошти. На даний час, позивач працює на посаді адміністратора чергового у Гаражному кооперативі «Автолюбитель2». Його заробітна плата є невисокою, в середньому 6 500,00 грн на місяць. Зазначені кошти він в першу чергу скеровує на забезпечення належного рівня розвитку своїх дітей. Оскільки відповідач визнана недієздатною та над нею встановлено опіку, то вважає, що на даний час сплата на її користь аліментів на утримання дітей позбавлена будь-якого здорового сенсу і з цього часу обов`язок утримання дітей до досягнення ними повноліття на неї не поширюється. Відтак, вважає, що позовні вимоги є законними та підлягають до задоволення. Правом на подання заперечення відповідач не скористалася. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та заперечила щодо його задоволення, з підстав та обґрунтувань, зазначених у відзиві на позов. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви, клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що з 24 липня 2004 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2021 року у справі № 607/4749/21 було розірвано. Від даного шлюбу у сторін по справі є неповнолітні діти: дочка [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , повторно видане 19.10.2023 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 05, та дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно видане 19.10.2023 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 07. Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2023 року у справі № 607/12592/23 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 липня 2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. З рішення Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 29.11.2023 за № 488 встановлено, що позивач (батько дітей) [PERSON] бажав визначити місце проживання малолітніх дітей з ним за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач (мати дітей) [PERSON] є інвалідом II групи загального захворювання, яка перебувала на стаціонарному лікуванні з 03.05.2023 по 23.05.2023 в 6 відділенні КНП «ТОКПЛ» ТОР із заключним діагнозом параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, стабільний дефект за змішаним типом, що сягає рівня соціально-трудової дезадаптації. 26.10.2023 працівниками Служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Однокімнатна квартира знаходиться на другому поверсі п`ятиповерхового будинку. Квартира мебльована, прибрана, наявні предмети побуту та повсякденного вжитку, санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам. Для дітей відведено окреме місце для навчання, сну та повноцінного розвитку. На засіданні комісії 27.10.2023 з дітьми [PERSON] та [PERSON] проведено бесіду, в ході якої з`ясовано, що дівчата проживають разом з батьком і не заперечують щодо визначення місця проживання їх з батьком за адресою: [ADDRESS] . Також із вказаного рішення було встановлено, що на засіданні комісії мати дітей [PERSON] повідомила, що вона відвідує дітей за місцем їх проживання, спілкується з ними та не заперечує щодо визначення місця проживання їх з батьком за адресою: [ADDRESS] . Судом у судовому засіданні з`ясовано, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм батьком [PERSON] з 23 жовтня 2023 року, про що сторонами по справі підтверджено та не заперечується. Крім того, з вищевказаного рішення Тернопільської міської ради вбачається, що [PERSON] та [PERSON] навчаються в 6-А класі Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 17 імені Володимира Вихруща з поглибленим вивченням іноземних мов. Відповідно до довідки Гаражного кооперативу «Автолюбитель2» від 04.03.2024 № 1, [PERSON] дійсно працює в Гаражному кооперативі «Автолюбитель2» з 22.08.2023 за основним місцем роботи та займає посаду чергового адміністратора, заробітна плата якого за період з 01.10.2023 по 29.02.2024 склала 40 180,88 грн. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 07.02.2024 у справі № 607/12826/23 визнано [PERSON] , [INFO] , недієздатною, та встановлено над нею опіку, опікуном якої призначено [PERSON] , [INFO] . Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід припинити стягувати з нього аліменти, оскільки неповнолітні діти проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні, а також відповідач судовим рішенням визнана недієздатною, відтак вказані обставини мають істотне значення, які дають підстави для припинення стягнення аліментів. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (ст. 191 СК). Згідно ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відтак, з урахуванням предмета даного спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд (постанова Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №307/1186/17). Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Згідно частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому, ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Вирішуючи спір у даній справі, суд виходить із того, що настали певні обставини, тобто фактичне проживання дітей з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цих же дітей на користь особи, з якою діти на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживали, і настання цих обставин впливає на припинення [PERSON] сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання дітей. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18. За положенням частини 3 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ч. 2 ст. 160СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Із матеріалів справи та у судовому засіданні встановлено, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] з 23 жовтня 2023 року проживають за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм батьком [PERSON] , про що сторонами по справі підтверджено та не заперечується. Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 29.11.2023 за № 488 вирішено вважати недоцільним визначення місця проживання дітей із батьком за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю спору між батьками дітей. Отже, з наданих доказів суд встановив, що з 23 жовтня 2023 року діти [PERSON] та [PERSON] не проживають з матір`ю, на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дітей, і що з цього часу діти постійно проживають з позивачем, батьком і платником аліментів, і знаходяться на його утриманні та вихованні, та який створив всі умови для їх повноцінного розвитку. Даний факт підтверджується рішенням Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 29.11.2023 за № 488 та наданими у судовому засіданні доводами сторін у справі. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітні діти з 23 жовтня 2023 року проживають з батьком, тобто змінився сімейний стан особи, і виникли суттєві обставини, що змінюють перерозподіл прав та обов`язків батьків дітей між собою, враховуючи, що діти не проживають з стягувачем аліментів, яка судовим рішенням визнана недієздатною, і вказані обставини, на думку суду, мають істотне значення, які у відповідності до ч.2 ст.197, ст.181 СК України, дають підстави для припинення з 23 жовтня 2023 року стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.07.2023 і до досягнення старшою дитиною повноліття, що стягуються на підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/12592/23 від 28.07.2023. На підставі наведеного,

Outcome: approved