Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

04 січня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 24 грудня 2001 року, зареєстрований товарною біржою «Нерухомість-Миколаїв» на 34/100 домоволодіння з прилеглими надвірними господарчими та побутовими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24 грудня 2001 року, зареєстрованого Товарною біржею «Нерухомість-Миколаїв» відповідач [PERSON] продав, а позивач [PERSON] купив 34/100 частини домоволодіння з прилеглими надвірними господарчими та побутовими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] . Договір був зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації 29 грудня 2001 року за №678. Договір був виконаний сторонами і до тепер не виникало ніяких претензій і спорів по ньому. При зверненні до нотаріуса щодо відчуження, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору, в зв`язку з чим позивач звернутися за захистом свого права до суду. Ухвалою від 16 лютого 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 05 березня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] направила до суду заяву про проведення судового засідання за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Третя особа Товарна біржа «Нерухомість-Миколаїв» про дату, час та місце судового засідання повідомлена належно, пояснень чи заперечень суду не надано. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, у зв`язку з наявністю доказів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи та відсутністю від нього заяв про відкладення судового засідання, таке проведено за відсутності відповідача. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24\~грудня 2001 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купив 34/100 частин домоволодіння з прилеглими надвірними господарчими та побутовими спорудами та будівлями, розташованих на земельній ділянці площею 2876 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до п. 1 зазначеного договору, зазначені 34/100 частини житлового будинку належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домобудівлю від 27 листопада 2000 року, виданого виконкомом Мішково-Погорілівської сільської ради, згідно рішення від 25 вересня 2000 року за №77, зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 27 листопада 2000 року за реєстровим №678. Відповідно до п.3 зазначеного договору продаж вчинено за 1700 грн., які продавець повністю одержав від покупця до підписання цього договору. Зазначені 34/100 частин продані і належать новому власнику, який придбав вказаний об`єкт нерухомості на біржових торгах. Вказаний договір укладено на Товарній біржі «Нерухомість-Миколаїв» та в подальшому нотаріально не посвідчувався. Договір зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 29.12.2001 року за №678. В той же час, позивач позбавлений можливості розпорядження своїм майном з огляду на положення ст.227 ЦК УРСР 1963 року. Згідно з застереженнями, що містяться в\~ст. 5 ЦК України\~та\~п. 4\~Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями\~ст. 42 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року), який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). Згідно з вимогами\~ст. 227 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2\~ст. 48 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року). В той же час, відповідно до правил\~ст. 15 Закону України «Про товарні біржі»\~угоди, які укладені учасниками біржі щодо купівлі-продажу товарів або об`єктів нерухомості, допущених до обігу на товарній біржі та зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В цьому випадку не вимагається подальшого нотаріального посвідчення угоди. Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу від 24 грудня 2001 року, зареєстрований товарною біржою «Нерухомість-Миколаїв» укладено з дотриманням усіх норм чинного законодавства, які діяли на момент здійснення даної угоди та відповідали нормам Закону України «Про товарну біржу», сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов, виконали ці умови, та по сьогоднішній день у сторін заперечень стосовно наслідків його укладення не виникло, зазначене дає підстави для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, щодо можливості визнання зазначеного договору купівлі-продажу дійсним. Позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна між ним та відповідачем, його виконання та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди. Таким чином, суд вважає можливим захист прав позивача шляхом визнання вказаного договору дійсним.

Outcome: approved