Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

08 січня 2024 року ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал - Фінанс»\~ через свого представника адвоката Руденко К.В. звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал Фінанс» заборгованість за договором № 3099503 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.08.2022 року у розмірі 101196,49 грн., яка складається з 14999,99 грн. заборгованості за кредитом та 86196,50 грн. заборгованості по нарахованим процентам. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 серпня 2022 року між ТОВ «Лнеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з яким [PERSON] , отримав кредит в розмірі 15000,00 грн. строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану в АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожний день користування.\~ Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора та підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Кредитні кошти були перераховані відповідачу 12.08.2022 року на платіжну картку № [NUMBER] . 28.06.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» було укладено договір відступлення права вимоги № 28/06/23 відповідно до умов якого права вимоги за договором № 3099503 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.08.2022 року перейшло до ТОВ ФК «Укрглобал-Фінанс». Станом на 28.06.2023 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 101196,49 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 14999,99 грн. та заборгованості за нарахованими процентами в сумі 86196,50 грн. Крім цього, позивач поніс витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 січня 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 10 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання 14 лютого 2024 року. 25 січня 2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просив суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів згідно кредитного договору на рахунок відповідача, зокрема відсутні первинні бухгалтерські документи, передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». З 22.11.2023\~ Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» обмежено максимальний розмір\~ процентної ставки до 1%. Станом на 12.08.2022 загальна сума кредитного навантаження відповідача становила 104894,00 грн. на що кредитодавець мав би звернути увагу. Через введення в Україні воєнного стану, торгово-промисловою палатою України 28 лютого 2022 року засвідчено форс-мажорні обставини. Витрати на правничу допомогу не є документально підтвердженими. ФОП [PERSON] уклав договір про правову допомогу не як адвокат. 12 лютого 2024 року від відповідача на адресу суду надійшли додаткові пояснення, згідно з якими позивачем не доведено факт перерахування кредитних коштів на картку відповідача; позивачем не поінформовано відповідача про перехід права вимоги від первісного кредитора. Через неявку відповідача в судове засідання, призначене на 14 лютого 2024 року, останнє судом відкладено та повторно призначено на 22 березня 2024 року. 01 березня 2024 року на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли витребувані судом докази. 13 березня 2024 року на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, згідно з якими останній вважає виписку неналежним доказом, так як вона не підтверджує факту отримання коштів саме від первинного кредитора. Вимога про нарахування відсотків не відповідає ст.ст.509,627 ЦҐК України так як відсотки є завищеними та непропорційно великі. В судове засідання 22 березня 2024 року сторони не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлені судом своєчасно та належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності сторін, за наявними в матеріалах справи доказами, з урахуванням того, що сторони висловили свою думку щодо вирішення спору в заявах по суті позовних вимог. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: 12 серпня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3099503. Згідно п.1.1 договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «про електронну комерцію»., в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІТС товариства. Згідно п.1.2 договору, сума кредиту складає 15 000,00 грн.. Строк кредиту 360 днів (п.1.3 договору). Згідно п.1.4 стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору. Згідно п.1.6.1 договору, орієнтована загальна вартість кредиту на день укладення договору складає 122460,00 грн. за стандартною ставкою та 120221,25 грн. В п.10 договору зазначено реквізити сторін, у тому числі споживча [PERSON] , з урахуванням РНОКПП, серії та номеру паспорту, органу, що видав даний паспорт, номерів мобільних телефонів та адреси електронної пошти. Також зазначено, що договір підписано електронним підписом В467 12.08.2022 о 21.06.10 [PERSON] . Відповідно до п.2.1 даного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Додатком № 1 до даного договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до даної таблиці загальна вартість кредиту складе 122460,00 грн.; реальна процентна ставка 57499,79% річних; Сума процентів за користування кредитом складе 107460,00 грн.; сума платежів за розрахунковий період складе 122460,00 грн. Вказаний додаток № 1 до договору підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором В467 12.08.2022 о 21.06.10 [PERSON] . Інформація щодо укладення кредитного договору підтверджена паспортом споживчого кредиту, підписаного відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором В467 12.08.2022 о 21.05.16. 28 червня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги № 28/06/23. Відповідно до п.1.1 договору на умовах встановлених цим договором кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату , а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) Плата за відступлення права вимоги згідно договору про відступлення права вимоги № 28/06/23 від 28 червня 2023 року без ПДВ склала 937477,96 грн. Актом приймання-передачі реєстру боржників за договором відступлення права вимоги № 28/06/23 від 28 червня 2023 року передано факторові реєстр боржників кількість 7810. Згідно витягу з реєстру боржників від 28.06.2023 до договору відступлення права вимоги, [PERSON] є боржником за договором № 3099503 з загальною сумою заборгованості в розмірі 101196,49 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту в розмірі 14999,99 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 86196,50 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач має заборгованість за позивачем, розмір якої станом на 27.06.2023 становить 101196,49 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14999,99 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 86196,50 грн. Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 23.02.2024, на [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] емітовано картку № [NUMBER] . Фінансовим номером телефону за даною\~ платіжною карткою в період з 12.08.2022 до 17.08.2022 та який знаходиться в анкетних даних [PERSON] \~ [NUMBER] . Крім цього АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку по рахунку [PERSON] , за період з 12.08.2022 по 17.08.2022 відповідно до якої 12.08.2022 зараховано грошові суми в 3000,00 грн. та в 15000,00 грн. За вказаний період часу [PERSON] приймав грошові кошти на вказаний рахунок, переказував грошові кошти зі своєї картки поповнював свій рахунок готівкою в термінах самообслуговування. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), які до того ж відповідають даним зазначеним ним в заявах по суті, були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, ним до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про відсутність первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про зарахування на його рахунок кредитних грошових коштів, так як АТ КБ «Приватбанк» надано суду виписку за банківського рахунку [PERSON] , на якому видно, що 12.08.2022 останній отримав грошові кошти в сумі 15000,00 грн. та розпоряджався ними. Будь-яких доказів на спростування отриманих кредитних коштів, нарахування процентів за їх користування, відповідачем не надано, як і не надано свого контро-розрахунку, який би свідчив про неправильність проведеного розрахунку заборгованості стороною позивача. Судом при вирішення справи враховано те, що згідно додатку № 1 до кредитного договору, який є невід`ємною його частиною, стороною позивача не перевищено розмір відсоткової ставки, строку кредитування та орієнтованої вартості кредиту, з урахуванням тіла кредиту та нарахованих по ньому відсотків. За таких підстав, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що ним не укладався кредитний договір, не перераховувалися на його рахунок грошові кошти та він не вживав заходів до погашення кредитної заборгованості. Суд відхиляє доводи відповідача щодо невиконання умов договору факторингу, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ ФК «Укрглобал-Фінанс», так як стороною позивача до матеріалів справи долучено сам договір, акт прийому-передачі до нього та докази сплати коштів за відступлення права вимоги. Разом з цим, суд зазначає, що договір факторингу відповідачем в судовому порядку не оскаржувався та не визнавався не дійсним.\~ Інші доводи відповідача, зокрема щодо максимальної відсоткової ставки за кредитом в сумі 1% до уваги не беруться, так як відсотки за кредитом нараховувалися [PERSON] до законодавчих змін про обмеження відсоткової ставки. Також не беруться до уваги доводи відповідача щодо введення в Україні воєнного стану та запровадження форс-мажорних обставин, так як останні не впливають на необхідність відповідача виконувати умови укладеного кредитного договору. Не беруться до уваги доводи відповідача про наявність в останнього кредитної заборгованості на момент укладення кредитного договору, так як саме останній мав би повідомити кредитора про погіршення своєї кредитної історії на момент укладення кредитного договору. За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При вирішенні судових витрату справі суд виходить з наступного: Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». На підтвердження витрат на правничу допомогу надано: 1)\~ Договір про надання юридичних послуг № 03/0723 від 03 липня 2023 року, укладений між ТОВ ФК «Укрглобал-Фінанс» та ФОП [PERSON] , який має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю» № 2412 від 23.10.2018 року на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області; 2) Акт приймання передачі наданих послуг № 16 до договору № 03/07/23 про надання юридичних послуг від 03 липня 2023 року, складений між ТОВ «Укрглобал-Фінанс» та ФОП [PERSON] ,В\~ 27 жовтня 2023 року, відповідно до якого вартість послуг за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором № 3099503 про надання споживчого кредиту від 12.08.2022 року становить 50000,00 грн.\~ Загальна вартість наданих послуг, з урахуванням інших юридичних послуг про стягнення заборгованості з інших боржників за кредитними договорами становить 25850,00 грн. 3) Платіжну інструкцію від 08.11.2023 року про перерахування [PERSON] , 25850,00 грн. в якості оплати за надання юридичних послуг до договору № 03/07/2023 від 03.07.2023 року згідно акту № 16 від 27.10.2023 року. В постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц вказано, що при обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. В постанові Об`єднаної палати Касаційного Господарського Суду Верховного суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 вказано, що у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) вказала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Таким чином, суд відхиляє заперечення відповідача щодо відсутності детального опису робіт та зазначення часу, витраченого на правничу допомогу. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № № 910/12876/19 від 07.07.2021. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. За таких обставив суд відхиляє твердження відповідача щодо відстуності доказів понесених позивачем судових витрат на здійснення правничої допомоги. Враховуючи викладене, суд вважає, що заперечення відповідача щодо стягненя коштів на правничу допомогу, не знайшло своє підтвердження в судовому засідання та суперечить практиці Верховного Суду, яку суд першої інстанції зобов`язаний враховувати при вирішенні справи. Судовий збір у справі, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved