Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

08 грудня 2023 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, у якій просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 7000,00 гривень щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьох річного віку. В обґрунтування\~заявлених вимог\~позивач зазначає,\~що 12\~грудня 2022\~року вона\~з відповідачем\~уклала шлюб,\~який був\~зареєстрований Відділом\~реєстрації та\~посвідчень Петрівської\~сільської ради\~Вишгородського району\~Київської області,\~актовий запис\~№49.\~Від спільного\~проживання мають\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~У зв`язку\~з тим,\~що сімейне\~життя між\~ними не\~склалося,\~позивач та\~відповідач фактично\~припинили спільне\~проживання,\~ведення спільного\~господарства та\~спільного бюджету.\~Дитина проживає\~разом з\~нею та\~знаходиться на\~її утриманні,\~про що\~свідчить висновок\~оцінки потреб\~сім`ї та\~довідкою №902\~від 07\~грудня 2023\~року виданою\~Петрівською сільською\~радою.\~Зазначила,\~що на\~її утриманні\~перебувають ще\~двоє дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що також\~підтверджує висновком\~оцінки потреб\~сім`ї та\~довідкою №902.\~Позивач зазначає,\~що відповідач\~матеріально дитині\~не допомагає\~та не\~піклується про\~неї.\~Крім того,\~вона зараз\~не працює,\~доглядає дітей\~та у\~зв`язку із\~скрутним матеріальним\~становищем потребує\~матеріальної допомоги\~і на\~своє утримання\~від відповідача\~до досягнення\~дитиною трьох\~років,\~вказуючи,\~що відповідач\~має дохід\~та можливість\~матеріально допомагати,\~оскільки перебуває\~на військовій\~службі у\~військовій частині\~ [NUMBER] ,\~що підтверджується\~довідкою №10187\~від 04\~липня 2023\~року та\~військовим квитком. Після виконання вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, з урахуванням положень статті 19, частини першої статті 28 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду від 19 грудня 2024 року, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 13 лютого 2024 року об 11:00, про що повідомлено сторін у встановленому законом порядку. У судове засідання, призначене на 13 лютого 2024 року, з`явилась позивач [PERSON] . Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. В судовому засіданні, задовольнивши клопотання позивача, ухвалою суду від 13 лютого 2024 року витребувано у Вишгородського ДПІ ГУ ДПС у Київській області довідку про доходи, отримані відповідачем, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 09:30 21 березня 2024 року, про що повідомлено сторін. Крім цього, відповідачу було надіславши до його електронного кабінету копію ухвали суду. 07 березня 2024 року до суду від Вишгородського ДПС ГУ ДПС у Київській області надійшла витребувана ухвалою суду від 13 лютого 2024 року інформація. 21 березня 2024 року Керівником апарату Вишгородського районного суду Київської області складено телефонограму, у якій відповідач повідомив, що наразі несе службу в лавах Збройних Сил України у Миколаївській області, з`явитися у судове засідання не в змозі, проти позову заперечує у повному обсязі, просить розглядати справу лише за його участі, у зв`язку з чим просить відкласти розгляд справи на невизначену дату, після закінчення бойових дій У призначене судове засідання з`явилась позивач [PERSON] . Відповідач у судове засідання не з`явився. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи без участі відповідача, суд враховує, що копію ухвали суду про відкриття провадження у справі від 19 грудня 2023 року відповідачем отримано за зареєстрованим місцем проживання 20 січня 2024 року, при цьому 13 лютого 2024 року у судове засідання не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив, а також у встановлений судом строк, не скористався правом надати відзив на позовну заяву. Також, суд враховуючи положення статей 14, 43, 49 ЦПК України та наявність у відповідача електронного кабінету, достатність часу між судовими засіданнями у справі для можливості відповідачу скористатися своїми процесуальними правами та виконати свій процесуальний обов`язок, не приймає до уваги телефонограму складену керівником апарату суду за повідомленням відповідача про відкладення розгляду справи на невизначений час, у зв`язку із його перебуванням на службі. Крім цього, суд враховує, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язання з розумним інтервалом цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд звертає увагу на позовні вимоги позивача, а саме стягнення аліментів на утримання дитини, на які розповсюджується скорочений строк розгляду справи, так як вказана категорія справ віднесена до справ, які розглядаються у спрощеному провадженні. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини суду слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, зазначивши, що відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини та відмовляється її надавати. Заслухавши позивача, дослідивши у судовому засіданні письмові докази у справі, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 13). Після народження дитини, 12.12.2022 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації та посвідчень Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис №49. Після державної реєстрації шлюбу, [PERSON] іменується прізвищем « [PERSON] » (а.с. 14). Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2023/010050391 від 07 грудня 2023 року, [PERSON] з 30.01.2023 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно довідки №902 від 07.12.2023 складеної сільським головою Петрівської сільської ради Р.Стареньким на підставі акту депутата Петрівської сільської ради Тишковської А.П., [PERSON] дійсно проживає (без реєстрації) разом з дітьми, а саме [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 06.11.2023 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до довідки №318 від 19.05.2023 та довідки №146 від 28.02.2023, складених представниками Петрівської сільської ради на підставі актів депутатів цієї самої ради, [PERSON] , [INFO] (відповідач у справі), проживав (без реєстрації) з 25.06.2021 по 29.11.2022 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9,10). Згідно висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] , що проводилась із 11 квітня по 17 квітня 2023 року, за результатами оцінювання потреб з`ясовано про наявність складних життєвих обставин, основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини, є те, що у Лілії троє дітей, яких вона виховує наразі сама. Чоловік служить в ЗСУ. У вихованні дітей майже 2 місяці не бере участі, при цьому стан дітей задовільний (а.с. 15). Так, як убачається із копій свідоцтв про народження, у позивача, крім дитини [PERSON] , [INFO] , є ще двоє дітей, які перебувають на її утриманні, а саме: [PERSON] , [INFO] (батьком є [PERSON] ); [PERSON] , [INFO] (батьком є [PERSON] ) (а.с. 17,18). Згідно довідки №10187 від 04.07.2023, солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (а.с. 11, 12). Згідно наданої на вимогу ухвали суду про витребування доказів, відповіді Державної податкової служби України ГУ ДПС у Київській області на запит від 26 лютого 2024 року, номер запиту 1036/2024/0000529 щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерело/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку на військового збору за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2023 року, встановлено, що [PERSON] отримує у різному розмірі щомісячний дохід. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктами 17 частини першої статті 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає таке. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою третьою статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2563 гривні, дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини встановлено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частин першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Стаття 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17 липня 1997 року) вказує, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки, позивачем заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у частці від доходу відповідача, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб. Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , суд враховує матеріальне становище кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON] ,\~батько дитини, є особою працездатного віку, є військовослужбовцем, отримує дохід, на утриманні немає інших дітей чи непрацездатних батьків, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку, суд зазначає таке. Як вже було встановлено судом, дитина 2022 року народження, проживає разом з матір`ю (позивачем), яка не працює. Відповідно до частини другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу (частина третя статті 91 СК України). Відповідно до частини першої, другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вони перебувають у шлюбі, вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить матері незалежно від цієї обставини. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивач не працює, оскільки доглядає за спільною з відповідачем дитиною 2022 року народження, дитина мешкає разом із позивачем, яка є багатодітною мамою, маючи на утриманні в цілому трьох неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею, та вона потребує підтримки, в тому числі матеріальної від батька малолітньої дитини. Позивач, звертаючись до суду із вимогою про стягнення на її утримання аліментів, просить стягнути аліменти у розмірі 7000,00 гривень щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьохрічного віку. Виходячи з принципу розумності та справедливості, а також з урахуванням потреб матері дитини, отримуваних відповідачем доходів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання матері дитини, а саме у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 08 грудня 2023 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Таким чином, підсумовуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: partial