Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

04 грудня 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що 11 жовтня 2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON] . Подружні стосунки між сторонами не склались, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2021 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачем і перебуває на її утриманні. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Зокрема, наказом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2023 року з відповідача стягуються на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Син вже 8 років займається додатково математикою і є переможцем олімпіад з математики. Тому позивачем здійснюється оплата за додаткові заняття сина з математики у ФОП [PERSON] . Від серпня 2023 року щомісяця за додаткові заняття з математики позивачем сплачується по 700 грн, усього на загальну суму 2800,00 грн. З метою лікування сина позивачем 30 червня 2023 року сплачено кошти у розмірі 2350,00 грн лікарю-офтальмологу та 10 серпня 2023 року 1500 грн лікарю-дерматологу. Крім того, з 2015 року син займається таеквон-до і за його заняття позивачем було сплачено 11 травня 2023 року 700 грн, 15 червня 2023 року 400 грн, 20 липня 2023 року 700 грн, 16 серпня 2023 року 400 грн, 13 вересня 2023 року 550 грн, 11 жовтня 2023 року 700 грн, 07 листопада 2023 року 420 грн, 01 грудня 2023 року 500 грн, а всього 4370,00 грн. У зв`язку із участю сина у складі команди міста Івано-Франківська з таеквон-до у змаганнях за Кубок України в м. Львові позивачем було сплачено кошти у сумі 990 грн. Для додаткових занять з іноземної мови позивачем було придбано підручник з англійської мови вартістю 931,00 грн. Враховуючи те, що позивачем понесені додаткові витрати у розмірі 12941,00 грн, позивач вважає, що з відповідача слід стягнути половину додаткових витрат у сумі, що дорівнює 6470,50 грн. Відповідач є фізичною особою-підприємцем та має регулярний дохід. Отже, відповідач спроможний сплачувати додаткові витрати на дитину. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 6470,50 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 грудня 2023 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09 січня 2024 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. У даному відзиві відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач вказує, що є фізичною особою-підприємцем 1 групи спрощеної системи оподаткування, не отримує стабільного доходу, як, наприклад, зарплатня у найманих працівників, проте виконує свої обов`язки зі сплати податків державі. Тому ствердження позивача про його регулярний дохід не відповідає дійсності, особливо у цей важкий час. Вимоги позивача про компенсацію половини витрат на заняття з математики, відвідування занять з таеквон-до, оплату участі у змаганнях відповідач не визнає, оскільки це не є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 Сімейного кодексу України, та може бути способом забезпечення дозвілля дитини. Також відхиляє вимоги позивача на компенсацію половини витрат та придбання підручника з англійської мови в розмірі 931 грн, тому що це відноситься до шкільного забезпечення. На думку відповідача, всі вищезгадані витрати повинні фінансуватися з аліментних надходжень. Також зазначає, що позивач має переплату по аліментах у розмірі 4221,00 грн. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.-52-54). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 3). 09 серпня 2021 року рішенням Московського районного суду м. Харкова, що набрало законної сили 09 вересня 2021 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 жовтня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 2113 (а.с.4). Судовим наказом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2023 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 24 січня 2023 року (а.с. 5). Позивач [PERSON] разом із сином [PERSON] взяті на облік внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідками від 09 листопада 2022 року (а.с. 6-7). Як вбачається з довідки від 04 жовтня 2023 року [PERSON] відвідує з 01 вересня 2022 року заняття з математики (додаткові освітні послуги), організовані фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Оплата за заняття вноситься регулярно, заборгованості станом на 01 жовтня 2023 року немає (а.с. 8). [PERSON] щомісячно здійснювалася оплата за відвідування сином занять з математики (а.с. 9-12). Позивачем здійснювалася оплата за відвідування сином занять таеквон-до (а.с.13-23). 30 червня 2023 року позивачем були сплачені кошти у розмірі 2350,00 грн за відвідування сином лікаря-офтальмолога та 1500,00 грн за відвідування лікаря-дерматолога (а.с. 24-26). Позивачем для додаткових занять з іноземної мови сином було придбано підручник з англійської мови вартістю 931,00 грн. (а.с. 27). У відповідача [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів (а.с.55). Дитина [PERSON] приймав участь в олімпіаді з математики (а.с. 63-69). Лікарем було видано рецепт на придбання сину позивача окулярів (а.с. 80-82). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У відповідності до роз`яснень пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, танців, певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17). Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі за №61/37659/цс18 та від 25 вересня 2019 року у справі за №757/16914/17, що відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України підлягає врахуванню судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення дитиною повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що вона понесла додаткові витрати на утримання дитини у загальному розмірі 12941,00 гривень. На підтвердження зазначених обставин позивач надає копії квитанцій. У процесі розгляду справи позивачем підтверджено понесення додаткових витрат на дитину у загальному розмірі 12941,00 грн. Дані витрати були зумовлені особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дитини. Вказані обставини були підтверджено належними та допустимими доказами, а саме те, що для забезпечення розвитку дитини сторін є необхідними додаткові витрати на відвідування додаткових занять. Суд оцінює критично пояснення відповідача про те, що дані витрати можуть бути сплачені з аліментних платежів, оскільки сторони у судовому засіданні підтвердили, що розмір аліментів щомісяця складає близько 3200,00 грн, також це вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 55). Крім того, відповідач не надав у повному обсязі докази про свій майновий стан. У судовому засіданні встановлено, що позивачем щомісяця сплачуються додаткові витрати на розвиток здібностей дитини. Також позивачем підтверджено, що розмір аліментів не є достатнім для забезпечення нормальних матеріальних умов для життя дитини і тим паче для покриття додаткових витрат, що не спростовано відповідачем у судовому засіданні. Суд вважає, що стягнення додаткових витрат враховуватиме матеріальне становище обох батьків, які в рівній мірі мають утримувати дітей. При цьому син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази про понесення додаткових витрат на дитину. Враховуючи те, що позивачем понесені додаткові витрати у розмірі 12941,00 гривень, тому з відповідача слід стягнути половину додаткових витрат у сумі, що дорівнює 6470,50 гривень. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст.\~141, 180-182, 184,185, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved