Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

у листопаді 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про виселення. В обгрунтування позовних вимог зазначав, те що йому на підставі договору купівлі-продажу 22 лютого 2007 року належить квартира [ADDRESS] . 5 вересня 2023 року на підставі зведеного виконавчого провадження вказану квартиру було реалізовано на електронних торгах, переможцем яких визначено [PERSON] 18 жовтня 2018 року [PERSON] зареєструвалася у вказаній квартирі. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року визнано електронні торги з реалізації нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , проведені 5 вересня 2018 року державним підприємством „СЕТАМ", результати яких оформлені протоколом № 356098, недійсними. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів, серія та номер 2532, [PERSON] квартири [ADDRESS] , посвідчене 16 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М. Посилаючись на те, що він є власником квартири, а [PERSON] продовжує там проживати, просив усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 9 грудня 2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 7 лютого 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що рішення про визнання електронних торгів недійсними немістить визнання права власності на квартиру за позивачем, вказане рішення оскаржується в апеляційному порядку, квартира придбана відповідачем за особисті кошти, то відповідно відсутні підстави для усунення перешкод в користування [PERSON] квартирою до моменту виселення відповідача з наданням їй іншого постійного житла, відповідач у власності іншого житла немає. Посилаючись на наведені обставини, просила відмовити у позові. 11 березня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, де вказано про те, що на даний час власником квартири є позивач, у відповідача відсутні законні підстави для проживання у вказаній квартирі. Ухвалою від 21 квітня 2022 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою від 11 липня 2022 року провадження у справі № 753/23166/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення зупиненодо набрання законної сили судового рішення, ухваленого Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/5709/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Канівець Любові Миколаївни, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав. Ухвалою від 2 січня 2024 року поновлено провадження у справі. Ухвалою від 7 березня 2024 рокузалучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення, у якості правонаступника позивача - [PERSON] . 27 березня 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження. Ухвалою суду від 28 березня 2024 року у задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , до [PERSON] про виселення, відмовлено. У судове засідання, призначене на 28 березня 2024 року, відповідач та її представник не з`явилися. Представник [PERSON] - адвокат Сидоренко В.В. просила позов задовольнити, посилаючись на те, що новим власником квартири відповідно до договору купівлі-продажу є [PERSON] . Вислухавши доводи сторін, наявні у матеріалах справи докази суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 17 лютого 2011 року Печерським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-1465/10 про стягнення з [PERSON] на користь АКБ «Український бізнес банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 450 022,06 грн, судових витрат у розмірі 2 799,70 грн та 18 квітня 2011 року виконавчий лист № 21904/10 про стягнення з [PERSON] на користь АКБ «Український бізнес банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 495 453,92 доларів США, які в подальшому пред`явлені до виконання. 5 вересня 2018 року державне підприємство «Сетам» на підставі поданих для проведення реалізації майна документів відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві здійснило реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів через веб-сайт (https://setam.net.ua) в мережі Інтернет (а.с. 9-11). 19 вересня 2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було складено Акт про проведені електронні торги, зі змісту якого вбачається, що до протоколу проведення електронних торгів № 356098, сформованого 5 вересня 2018 року ДП «Сетам» переможцем торгів лоту № 296917 (квартира [ADDRESS] ) визнано учасника під № 4 - [PERSON] . На підставі акту про проведені електронні торги приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М. переможцю торгів [PERSON] було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів № 2532 від 16 жовтня 2018 року (а.с.12). Заочним рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року частково задоволено позовну заяву [PERSON] до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «Сетам», [PERSON] про визнання електронних торгів з продажу квартири недійсними. Визнано електронні торги з реалізації нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , проведені 5 вересня 2018 року Державним підприємством «Сетам», результати яких оформлені протоколом № 356098, недійсними; визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів, серія та номер 2532, [PERSON] квартири [ADDRESS] , посвідчене 16 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М.; стягнуто з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь [PERSON] 1 536,80 грн судового збору, у задоволенні решти суми судових витрат відмовлено (а.с.12-14). Ухвалами Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року залишено без задоволення заяву [PERSON] та заяву державного підприємства «Сетам» про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду від 18 листопада 2019 року у справі № 753/8508/19. Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року залишено без змін. Державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації ВО КМР (КМДА) Канівець Л.М. було прийнято рішення № 60197165 від 6 вересня 2021 року про припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . ПН КМНО Мазарчук Н.В. прийнято рішення, індексний номер 60808756 від 6 жовтня 2021 року, про державну реєстрацію прав на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталія Володимирівна, державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Канівець Любов Миколаївна, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, відмовлено. [PERSON] 5 квітня 2023 року за договором купівлі-продажу відчужив квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 122-130). У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Предметом цього позову є вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, та виселення зі спірної квартири, що відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбаченим частиною 2 статті 16 ЦК України. Вирішуючи вимогу про виселення, слід виходити з системного аналізу діючого законодавства з урахуванням конкуренції норм між правом вільно, на власний розсуд, володіти своїм майном та правом на повагу та недоторканість житла. Так, одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у ЦК України. За приписами статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України а статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Водночас Конституція України так само гарантує право кожного на житло і при цьому проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції). У статті 7 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Наведене означає, що будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що станом на момент розгляду справи відповідач не є власником квартири. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як установив суд, спірна квартира була продана на прилюдних торгах у порядку, встановленому для виконання судових рішень, у зв`язку з чим право власності на неї набула відповідач [PERSON] . Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року, яким визнано електронні торги недійсними, і рішення від 28 березня 2023 року про відмову у скасуванні державної реєстрації права власності за [PERSON] , набрали законної сили. Власником квартири на момент звернення до суду був [PERSON] , а на момент ухвалення рішення [PERSON] , який придбав квартиру. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року (справа № 761/29966/16-ц). За приписами статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Виходячи з встановлених судом обставин, метою звернення позивача до суду є не лише захист права власності, а ще й захист права на житло, яким він не може користуватися внаслідок дій відповідача, а відтак під час розгляду справи та визначення балансу прав сторін потрібно виходити із потреби захисту права позивача на житло, яке є її особистою власністю, та правом останньої на користування цим житлом. В даному випадку для захисту прав позивачки на житло і на вільне розпорядження власним майном необхідне втручання у право [PERSON] на користування житлом. За приписами цивільного законодавства наявність чи відсутність у власності [PERSON] іншого житла значення для вирішення даної справи не має. Вирішуючи вимоги про її виселення зі спірної квартири, суд виходить із того, що [PERSON] на момент розгляду справи не є власником вказаного житла. Враховуючи відсутність підстав для проживання [PERSON] у спірній квартирі, вимогу про її виселення суд вважає обґрунтованою і задовольняє її. На підставі викладеного,

Outcome: approved