Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

21 лютого 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» третя особа яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою. Починаючи з вересня 2023 року він почав отримувати заробітну плату у зменшеному розмірі. Роботодавець пояснив це наявністю виконавчого провадження зі стягнення заборгованості. З отриманої ним копії матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER] від 10.02.2022 йому стало відомо, що 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 49436, про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 27 539,08 грн. Однак, вказує, що ніяких правовідносин з ТОВ «Фінпром Маркет» у нього не було, ніяких договорів з ним та жодних нотаріально посвідчених договорів позик/кредитів він не укладав та не виступав поручителем за такими договорами, а отже, жодних коштів відповідачу не винен. Більше того, жодних повідомлень, від приватного нотаріуса, відповідача позивач не отримував. Посилаючись на наведені обставини та положення Закону України «Про нотаріат», позивач просив визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. від 22.12.2021 зареєстрований в реєстрі за № 49436 таким, що не підлягає виконанню, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості. Ухвалою від 27.02.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу та третій особі копію ухвали та копію позову з додатками. Позивач в судове засідання не з`явився. Відповідач ТОВ «Фінпром Маркет» в судове засідання не з`явився. 28 березня 2024 року на електронну адресу суду надійшла заява директора ТОВ «Фінпром Маркет» Гедзь О.В. про визнання позовних вимог [PERSON] , в якій він просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М. зареєстрованого за № 49436 від 22 грудня 2021 року таким, що не підлягає виконанню та стягнути в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України з відповідача 50% судового збору (а.с. 29). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Солонець Т.М. витребувані докази та пояснень на позовну заяву не надала, ухвала про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та витребування доказів разом із позовною заявою та копіями додатків до неї направлялася за адресою, вказаною в позовній заяві, але повернулася на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 24, 26). За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст.178 ЦПК України, при цьому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до Постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 лютого 2022 року, винесеної головним державним виконавцем Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Машко М.І. у виконавчому провадженні ВП № [NUMBER], відкритого на підставі виконавчого напису № 49436, виданого 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М., з [PERSON] , [INFO] (адреса: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (адреса: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А офіс 204, код ЄДРПОУ: 43311346) підлягає стягненню заборгованість в розмірі 27 539,08 грн. (а.с. 9). Позивачем ставиться питання про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, у тому числі, в непересвідчені нотаріуса у існуванні безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року (із відповідними змінами та доповненнями) встановлено низку документів, які є підставою для стягнення у безспірному порядку згідно виконавчих написів нотаріусів, зокрема, визначено можливість проведення стягнення з підстав, що випливають з кредитних відносин. Пунктом другим Переліку закріплено, що підставою для стягнення за виконавчими написами нотаріусів є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч. 1 ст. 39 цього закону). Таким актом є, зокрема, «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5. У ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пп.1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з пп. 2.1 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 закону «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Учинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК, ст.ст. 50, 87, 88 закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наявних у суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюванного виконавчого напису не переконалася належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим написом, чим порушила норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно статті 12 та статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги та не заперечує проти задоволення позову, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно квитанції № 1279411415 від 12.02.2024 вбачається, що позивачем було сплачено 1 211 гривень 20 копійок судового збору за звернення до суду з позовною вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. 1, 13), а отже з огляду на визнання відповідачем позовних вимог, з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову з вимогою визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, - 605 гривень 60 копійок Тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved