Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Вона на даний час перебуває у декретній відпустці. Відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимогах наполягала, з наведених у позові підстав, в разі неявки відповідача просила ухвалити заочне рішення. Відповідач жодного разу у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов з посиланням на докази, якими він обґрунтовується, не надав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 12.04.2022 перебувають у шлюбі, який зареєстровано Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №69. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що позивач офіційно не працює, перебуває на обліку в УПСЗН Лозівської міської ради та отримує допомогу при народженні дитини. Згідно довідок Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 17.01.2023, позивач [PERSON] зареєстрована разом з малолітнім [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що судовим наказом Лозівського міськрайонного суду від 18.01.2024 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення віку повноліття. Положеннями статті 84 СК України передбачено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», а саме: ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача, стягнення з нього судовим наказом аліментів на утримання малолітнього сина, та те, що у зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач не має змоги працювати і утримувати себе. Тому, з урахуванням викладеного, суд доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, та вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial