Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області Кандзьоба М.С. звернувся до суду із позовом в інтересах держави до Калинівської міської ради Хмільницького району Вінницької області, [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт» про визнання незаконним та скасування рішення, витребування земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-744/15-19-сг від 18.01.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано із земель державної власності у власність [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,00 га з кадастровим номером 0524887200:05:002:0490 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-744/15-19-сг від 18.01.2019 державним реєстратором Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області 06.03.2019 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] . В подальшому, рішенням 24 сесії 7 скликання Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 442 від 12.11.2019 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та п.4 зазначеного рішення надано із земель комунальної власності у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,00 га з кадастровим номером 0521689000:03:002:0288, що розташована на території Калинівської об`єднаної територіальної громади Хмільницького району Вінницької області (колишньої Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області). При цьому, клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки , адресованому сесії Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області, [PERSON] не зазначив, що правом безоплатної приватизації по даному виду цільового використання він вже скористався. На підставі рішення 24 сесії 7 скликання Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області №442 від 12.11.2019 державним реєстратором Бережанської сільської ради Калинівського району Вінницької області 25.11.2019 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] . Відповідно до ст. 116, ст. 118, ч. 1 ст. 121 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у власність громадян проводиться у разі їх одержання із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації один раз по кожному виду використання не більше 2,0 га. Згідно договору оренди землі від 06.12.2019, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Моноліт» (далі ТОВ «Моноліт»), ТОВ «Моноліт» орендує земельну ділянку з кадастровим номером 0521689000:03:002:0288 площею 1,00 га, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Вищевказане рішення 24 сесії 7 скликання Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області №442 від 12.11.2019 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,00 га з кадастровим номером 0521689000:03:002:0288 для ведення особистого селянського господарства, підлягає визнанню незаконним, а земельна ділянка витребування на користь Калинівської об`єднаної територіальної громади Хмільницького району Вінницької області в особі Калинівської міської ради, тому керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області звертається до суду з даним позовом . Відповідач [PERSON] правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Представником відповідача адвокатом Мороз І.В. було подано письмові пояснення на позов (а.с. 80-83). Ухвалою суду від 30.06.2022 частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову; накладено арешт на земельну ділянку площею 1,00 га, з кадастровим номером 0521689000:03:002:0288, що розташована на території Калинівської об`єднаної територіальної громади Хмільницького району Вінницької області (колишньої Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області), яка на праві власності зареєстрована за [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) (а.с. 67-68). Ухвалою суду від 30.06.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання (а.с. 69). Ухвалою суду від 08.02.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.122). В судовому засіданні прокурор Хмільницької окружної прокуратури Храновська І.І. позовні вимоги підтримала та просила задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Мороз І.В. в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла до суду заява, в якій вона просить справу розглядати у її відсутність та відсутність відповідача [PERSON] . Письмові пояснення, наявні у матеріалах справи просить прийняти до уваги. Представник відповідача ТОВ «Моноліт» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 106) та розпискою представника про отримання позовної заяви з додатками (а.с.79). Заяв про розгляд справи без участі представника або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Представник відповідача Калинівської міської ради в судове засідання не з`явився, від міського голови до суду надійшла заяву, в якій міська рада визнає позовні вимоги у повному обсязі, справу слухати без участі представника Калинівської міської ради (а.с. 74). Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, інші докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статей 116, 118, 121 ЗК України. Водночас, законодавством встановлені певні обмеження у правах набуття права власності на земельні ділянки, а саме згідно з ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Визначений статтею 118 ЗК України порядок передачі земельної ділянки у власність застосовується при умові дотримання вимог ст. ст. 116, 121 ЗК України. Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-744/15-19-сг від 18.01.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано із земель державної власності у власність [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,00 га з кадастровим номером 0524887200:05:002:0490 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області (а.с. 23). На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-744/15-19-сг від 18.01.2019 державним реєстратором Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області 06.03.2019 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] . Рішенням 24 сесії 7 скликання Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 442 від 12.11.2019 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] » затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та п.4 зазначеного рішення надано із земель комунальної власності у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,00 га з кадастровим номером 0521689000:03:002:0288, що розташована на території Калинівської об`єднаної територіальної громади Хмільницького району Вінницької області (колишньої Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області). При цьому, клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки , адресованому сесії Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області, [PERSON] не зазначив, що правом безоплатної приватизації по даному виду цільового використання він вже скористався (а.с. 28-29, 30). На підставі рішення 24 сесії 7 скликання Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області №442 від 12.11.2019 державним реєстратором Бережанської сільської ради Калинівського району Вінницької області 25.11.2019 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] . Згідно договору оренди землі від 06.12.2019, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Моноліт» (далі ТОВ «Моноліт»), ТОВ «Моноліт» орендує земельну ділянку з кадастровим номером 0521689000:03:002:0288 площею 1,00 га, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 31-34, 35, 36-46). Отже матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] отримав безоплатно дві земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 2,00 га, (кадастровий номер 0524887200:05:002:0490) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області; земельну ділянку площею 1,00 га (кадастровий номер 0521689000:03:002:0288) для ведення особистого селянського господарства, що розташована Калинівської об`єднаної територіальної громади Хмільницького району Вінницької області (колишньої Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області), і вказаний факт сторонами не оспорено. Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 га. Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство», громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 га, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених ст. 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства. Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину у власність для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) (ч. 2 ст. 121 ЗК України). Таким чином, передбачена ст.ст.116,121ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалась своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 Земельного кодексу України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає різницю між гранично можливою та раніше отриманою у власність. Однак, приймаючи оспорюване рішення, Новогребельська сільська рада, правонаступником якої є відповідач Калинівська міська рада Вінницької області, факт реалізації [PERSON] права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не перевірила, порушила вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності, а тому оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування (Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області) про передачу такої ділянки у власність особи, яка таке право вже використала, є незаконними. Водночас відповідач [PERSON] міг і повинен був знати про те, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання, що ставить його добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів та підтверджує дотримання «справедливого балансу» у даних правовідносинах, та зважаючи на те, що він своє право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства використав, підстав для надання у власність земельної ділянки такого ж виду користування, розташовану на території Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області не було. Статтею 152 ЗК України регламентовано, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є, у тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення. Визнання незаконним та скасування рішення Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області про передачу [PERSON] у власність державної землі, припиняє правомочності відповідача [PERSON] , як власника землі. При встановленні підстав для витребування земельної ділянки у [PERSON] , наявні також підстави для ї витребування від особи, якій спірна земельна ділянка передана в оренду - ТОВ «Моноліт», яке є незаконним володільцем. Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендар земельної ділянки безумовно є її володільцем, а відтак безпосередньо порушує права дійсного її власника. Правовою підставою для такого витребування у орендаря є ч. 1 ст. 387 ЦК України, яка визначає таке право власника на витребування свого майна від будь-якого незаконного володільця, окрім добросовісного набувача. Витребування спірної земельної ділянки лише у співвідповідача [PERSON] не призведе до припинення незаконного володіння цією ділянкою з боку ТОВ «Моноліт» та її повернення у фактичне володіння Калинівської об`єднаної територіальної громади Хмільницького району Вінницької області, оскільки це не буде ефективним та достатнім способом захисту. Аналогічна правова позиція зі схожими правовідносинами викладена у постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №672/386/20. Відповідно до вказаної постанови Верховного Суду, державній реєстрації підлягає як право власності, так і похідні від права власності речові права на нерухоме майно. Разом із тим, внесення змін до запису про державну реєстрацію права власності на підставі рішення суду про задоволення віндикаційного позову лише щодо останнього власника ніяким чином не може призвести до зміни чи скасування запису про похідні від права власності речові права на вказане майно, яким розпорядилася особа, яка не мала права цього робити, оскільки є володіючим невласником. Таким чином, повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) в повній мірі не відбувається, якщо існують зареєстровані обмеження щодо володіння таким майном у вигляді запису про похідне від права власності право користування земельною ділянкою, й земельна ділянка не повертається у фактичне володіння з можливістю власника нею як користуватися, так і розпоряджатися. Майно підлягає витребуванню у останнього набувача без необхідності визнання недійсними останніх правочинів щодо такого майна. При цьому витребування спірної земельної ділянки також у орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна. Враховуючи те, що рішення 24 сесії 7 скликання Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 442 від 12.11.2019 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надання у власність [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 1,00 га з кадастровим номером 0521689000:03:002:0288, яка розташована на території Калинівської об`єднаної територіальної громади Хмільницького району Вінницької області (колишньої Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області), є незаконним, земельна ділянка площею 1,00 га кадастровий номер 0521689000:03:002:0288 підлягає витребуванню у [PERSON] та ТОВ «Моноліт» в комунальну власність. При цьому, суд зазначає, що з 27.05.2021 року набули чинності зміни до ЗК України, а саме, п.24 розділу Х Перехідних положень, відповідно до яких землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населеного пункту у межах таких територіальних громад. Відповідно до ч.1 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальних громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження території територіальних громад Вінницької області» визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Вінницької області згідно з додатком, відповідно до якого до переліку територіальних громад Вінницької області входить Калинівська об`єднана територіальна громада з адміністративним центром у м. Калинівка, до складу якої віднесена, зокрема, Новогребельська сільська рада Калинівського району Вінницької області. Відтак, органом, який на момент звернення з даним позовом наділений правом власності та розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського є Калинівська об`єднана територіальна громада Хмільницького району Вінницької області в особі Калинівської міської ради Вінницької області, а тому спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у власність територіальної громади в особі саме цього органу. Захист порушених інтересів держави покладено на органи прокуратури ст. 131-1 Конституції України, Законом України «Про прокуратуру», ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України. Представництво інтересів держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури. Так, ст. 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Стаття 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України встановлюють підстави та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Так, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно із ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17). Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно. «Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. У справах за позовами прокурорів, заявлених в інтересах держави в особі уповноважених органів, позивачами є відповідні уповноважені органи, а прокурор у таких справах здійснює представництво їх інтересів в суді. Статус позивача прокурор набуває лише у випадках, коли звертається з позовом в інтересах держави у разі відсутності уповноваженого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 553/3280/16-а). Необхідно зауважити, що інтереси держави повинні захищати, насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Проте, щоб інтереси держави не залишились не захищеними, прокурор виконуючи субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який в супереч вимог чинного законодавства не реалізує у повному обсязі покладені на нього повноваження. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду. Зазначена позиція відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17. Велика Палата Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №822/238/15, адміністративне провадження №К/9901/53795/18 (ЄДРСРУ № 76701362) та від 25.04.2018 у справі №806/1000/17). Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке проведене з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Згідно з постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі за № 6-92цс13, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, ст. 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. З огляду на положення ч. 1 ст. 83, ч.1 ст. 84, ст. 122 ЗК України, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. За таких обставин, витребування земельної ділянки у [PERSON] .Ою та ТОВ «Моноліт» становить «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки вказане є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання безоплатної передачі у власність громадянам земель сільськогосподарського призначення, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності. Окрім того, суспільний інтерес, який полягає у поверненні земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні [PERSON] спірної земельної ділянки. Таким чином, відповідачі, не могли законно набути права приватної власності та права оренди на спірну земельну ділянку. Натомість, вони набули такого права в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідачів на землю стало можливим у результаті прийняття органом виконавчої влади незаконного рішення. Оскільки Новогребельською сільською радою Калинівського району Вінницької області протиправно, всупереч вимог земельного законодавства передано відповідачу [PERSON] у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, який право на безоплатну приватизацію земельної ділянки даного виду використання, гарантоване законодавством, уже реалізував, позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, суд вважає, що заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 30.06.2022 у вигляді арешту земельної ділянки площею площею 1,00 га, з кадастровим номером 0521689000:03:002:0288, що розташована на території Калинівської об`єднаної територіальної громади Хмільницького району Вінницької області (колишньої Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області), яка на праві власності зареєстрована за [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ), підлягають скасуванню. Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010). Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, стягненню з відповідачів підлягають понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору за звернення до суду з позовом та заявою про забезпечення позову, що підтверджені документально, у наступному порядку: з Калинівської міської ради Хмільницького району Вінницької області слід стягнути витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу немайнового характеру (визнання незаконним та скасування рішення) в розмірі 2481,00 грн. та 413,33 грн. судових витрат за забезпечення позову; з [PERSON] та ТОВ «Моноліт» слід стягнути в рівних частках витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу немайнового характеру (витребування земельної ділянки) по 1240,50 грн. із кожного (2481,00:2=1240,50) та по 413,33 грн. судових витрат за забезпечення позову.

Outcome: approved