Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу укладеного між нею та відповідачем [PERSON] який було зареєстровано 15 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 695 та про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з позивачем. Позовні вимоги мотивує тим, що 15 листопада 2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у подружжя народилися дві доньки, одна з яких вже досягла повнолітнього віку. Друга дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Спільне життя в подружжя не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюб існує тільки формально, вже більше шести років відповідач перебуває за кордоном, додому не приїздить. За час відсутності відповідача, донька [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю, яка самостійно її виховує, відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не займається її розвитком, не дбає про її здоров`я, фізичний стан. У зв`язку з тим, що б уникнути певних труднощів, змушена звернутися до суду і просить визначити місце проживання дитини разом з нею. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області суду від 22.01.2024 року по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області суду від 04.03.2024 року по справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8\~ст.\~178\~ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, раніше подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позовних вимог на підставі наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , шлюб між сторонами зареєстрований 15.11.2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 695 (а.с.13). Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами справи. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити та шлюб між сторонами розірвати. Статтею 113 СК України, передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням думки позивача їй слід залишити прізвище « [PERSON] ». Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , суд констатує наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] , тобто за місцем реєстрації матері. Відповідно до висновку за № 773/01-36/42-24 від 19.02.2024 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради вважає за доцільним в разі розлучення батьків, визначити місце проживання доньки, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання та реєстрації в [ADDRESS] . Так, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Як передбачено ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами та особисте виховання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина,спір між ними може вирішуватися судом. При цьому, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статей 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із статтею 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті першому статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таким чином, опираючись в першу чергу на інтереси дитини, приймаючи до уваги всі вищеперелічені докази та обґрунтування по справі, суд вважає, що з метою забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї все в сукупності дає суду підстави вважати, що місце проживання неповнолітньої [PERSON] слід визначити разом з матір`ю. Судом встановлено, що позивач немає наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його батьківських прав та обов`язків щодо їхньої дитини. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у 2422,40 гривень.

Outcome: approved