Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики грошей від 06.10.2021 року у розмірі, еквівалентному 7 547 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленому для відповідної валюти на день платежу та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Позов обґрунтовує тим, що 06.10.2021 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він, при укладенні цього договору, передав у власність відповідача строком до 01.11.2021 року грошові кошти в сумі 200 000 грн., які на день підписання договору, виходячи з офіційного курсу НБУ, були еквівалентні 7 547 доларів США (пункт 1 договору позики грошей). Згідно з підпунктом «б» пункту 3 договору позики грошей від 06.10.2021 року відповідач мав би повернути кошти у строк до 01.11.2021 року, виходячи з того, що на день повернення коштів сума буде еквівалентна 7 547 доларів США. На даний час відповідач кошти не повернув. Посилаючись на викладені в позові обставини, норми чинного законодавства, просив задовольнити позов. Ухвалою суду від 20.12.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 10.01.2024 року відповідачем подано відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні вимог [PERSON] , так як в договорі позики відсутня будь-яка інформація щодо отримання ним грошових коштів. Ухвалою суду від 12.02.2024 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просив його задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, причини неявки суду не сповістили. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до норм ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 06.10.2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач, при укладенні цього договору, передав у власність відповідача строком до 01.11.2021 року грошові кошти в сумі 200 000 грн., які на день підписання договору, виходячи з офіційного курсу НБУ, були еквівалентні 7 547 доларів США (пункт 1 договору позики грошей). Згідно з підпунктом «б» пункту 3 договору позики грошей від 06.10.2021 року відповідач мав би повернути кошти у строк до 01.11.2021 року, виходячи з того, що на день повернення коштів сума буде еквівалентна 7 547 доларів США. За ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з приписів ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк, та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини другої статті 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як зазначено позивачем, відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення позики не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню. Частиною другою статті 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналіз частини другої статті 524 та частини другої статті 533 ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, при цьому законодавець не пов`язує визначення грошового еквівалента з конкретним видом іноземної валюти. За своєю сутністю ціна договору - це збірне поняття, що може стосуватися як вартості певної речі, так і права (права найму, виключного права на використання торговельної марки, права на частку в статутному капіталі, права вимоги тощо). Ціна відображає мінову вартість певного об`єкта, за способом вираження вона може бути грошовою та/або натуральною. Грошове вираження ціни відбувається, відповідно, в національній або іноземній валюті. За такого тлумачення поняття ціни договору буде ширшим і охоплюватиме валюту боргу, тобто ті грошові одиниці, в яких сторони оцінили мінову вартість певного об`єкта. ЦК України надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквівалента в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншим нормативно-правовим актом. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16.01.2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № І4-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на його користьзаборгованість за договором позики грошей від 06.10.2021 року у розмірі еквівалентному 7 547,00 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом Національного банк України, встановленому для відповідної валюти на день платежу. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати, понесені ним та підтверджені наданою квитанцією в сумі 2 759,00 грн. (а.с.5).

Outcome: approved