Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

І.Зміст позовних вимог та заперечень сторін. \~ \~ \~ \~У лютому 2024 року Прилуцька окружна прокуратура в інтересах держави в особі Прилуцької міської ради звернулася з позовом про відшкодування витрат лікувального закладу пов`язаних з лікуванням потерпілого від злочину, в якій просить стягнути з [PERSON] , на користь Прилуцької міської ради із зарахуванням коштів до місцевого бюджету витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення в розмірі 10055,22 грн. Аргументує свої вимоги тим, що Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.09.2023 у справі №742/2092/21 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Дана ухвала набрала законної сили 30.11.2023. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» Прилуцької міської ради 24 ліжко-дні в ортопедо - травматологічному відділенні, а саме з 04.12.2018 по 28.12.2018, що підтверджується листом КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» № 01- 13/20 від 08.01.2024, а також довідкою вартості ліжко-днів. Згідно наданої довідки вартість витрачених коштів на лікування [PERSON] становить 9695 грн. Крім цього, у вказаний вище період, у зв`язку з перебуванням на лікуванні потерпілої внаслідок злочину [PERSON] лікарнею витрачено кошти на лабораторні дослідження в сумі 359 грн. 70 коп., а тому загальна сума витрат на лікування [PERSON] становить 10055 грн. 22 коп. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах кримінального провадження №12018270210002013 від 04.12.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.09.2023 залишено без розгляду. Відповідач не відшкодував витрати на лікування потерпілого від злочину ні у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, ні до цього часу, тому позивач звернувся з відповідним позовом до суду. 22 березня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій він не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити у їх задоволенні, при цьому зазначає, що між страхувальником [PERSON] та страховиком АТ СК «Країна» 14.09.2018 укладено договір поліс №АМ /5171519 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії з 15.09.2018 по 14.09.2019, тому вважає, що належним відповідачем щодо заявлених позовних вимог буде АТ СК «Країна»,крім того розміром витрат на лікування у сумі 10055 грн 22 коп, який зазначено у довідці про суму витрачених коштів закладом охорони здоров`я, є необґрунтованим, просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 лютого 2024 та призначено справу до судового розгляду на 09 год 00 хв 25 березня 2024. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.03.2024 відкладено розгляд справи до 14 год 00 хв 02 квітня 2024 у зв`язку з неявкою позивача та третьої особи. ІІІ.Позиції сторін викладені в судовому засіданні, під час вступної промови. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник Прилуцької міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився, але попередньо надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. \~ \~ІV.Фактичні обставини встановлені судом. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.09.2023 у справі №742/2092/21 у кримінальному провадженні №12018270210002013 від 04.12.2018 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018270210002013 від 04.12.2018 за обвинуваченням [PERSON] закрито.( а.с.33-35) 04.01.2024 заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури Андрій Бондар звернувся до Комунального некомерційного підприємства «Прилуцька центральна міська лікарня» Прилуцької міської ради від №54-77-67 ВИХ-24, в якій повідомив, що ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.09.2023 у справі №742/2092/21 у кримінальному провадженні №12018270210002013 від 04.12.2018 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. При винесенні ухвали судом, питання щодо відшкодування витрат на лікування потерпілої [PERSON] , [INFO] , яка перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» з 04.12.2018 по 28.12.2018, що понесені закладом охорони здоров`я на її лікування не вирішувалося. У зв`язку з цим просив повідомити чи зверталася КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» Прилуцької міської ради до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням на відповідну суму витрат закладу охорони здоров`я до [PERSON] як стягнення витрат на лікування потерпілої [PERSON] , [INFO] , понесених КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» Прилуцької міської ради( а.с.26-28). Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Прилуцька центральна міська лікарня» на адресу заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури Андрія Бондара №01-13/20 від 08.01.2024, останнього повідомлено, що потерпіла [PERSON] , [INFO] , знаходилася на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Прилуцька центральна міська лікарня» з 04.12 по 28.11.2018. На лікування [PERSON] було витрачено кошти у сумі 10055 грн 22 коп, в т.ч. кошти місцевого бюджету у сумі 10055 грн 22 коп. В період перебування потерпілої в Комунальному некомерційному підприємстві «Прилуцька центральна міська лікарня» з 04.12 по 28.12.2018 не було укладено Договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій укладених з Національною службою здоров`я України(а.с.29). Відповідно до довідки Прилуцької центральної міської лікарні вартість лікування потерпілої [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] в ортопедо-травматичному відділенні комунального некомерційного підприємства «Прилуцька центральна міська лікарня» з 04.12.2018 по 28.12.2018 (24 ліжко дня) історія хвороби №9609, вартість 24 ліжко-днів в ортопедо-травматичному відділенні без врахування вартості медикаментів коштує 9695 грн 52 коп, Вартість лабораторних досліджень потерпілої [PERSON] становлять 359 грн 70 коп(а.с.30) 11.01.2024 року заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури Андрій Бондар звернувся до Прилуцької міської ради з листом в якому просив повідомити чи зверталася Прилуцька міська рада з позовом до суду про відшкодування витрат на лікування [PERSON] в зв`язку отриманням останньою ушкоджень заподіяних злочином( а.с.20-23) 17.01.2024 Прилуцька міська рада повідомила Прилуцькій окружній прокуратурі, що витрати на лікування [PERSON] [PERSON] в добровільному порядку не відшкодовані( а.с.24) 31.01.2024 року Прилуцька міська рада повідомила Прилуцькій окружній прокуратурі, що витрати на лікування [PERSON] не відшкодовані. З позовною заявою до суду не зверталися.( а.с.25). 06.02.2024 року Прилуцькою окружною прокуратурою скеровано на адресу Прилуцької міської ради повідомлення від 06.02.2024 №54-77-893ВИХ -24 у якому вказано, що у КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» Прилуцької міської ради на лікування потерпілої [PERSON] , [INFO] , яка перебувала на лікуванні з 04.12.2018 по 28.12.2018, від кримінального правопорушення, було витрачено 10055 грн 22 коп кошти місцевого бюджету, які добровільно не відшкодовані та підлягають стягненню у судовому порядку із винного в завданні тілесних ушкоджень [PERSON] . Крім, того повідомлено , що прокуратура має наміри у відповідності до вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» звернутися до суду з позовом про відшкодування витрат понесених лікувальним закладом до [PERSON] (а.с.42) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Щодо доводів відповідача про відсутність підстав звернення прокурором до суду. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема,\~Конституцією України\~та\~Законом України «Про прокуратуру». Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 131-1 Конституції Українипрокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з положеннями частини третьої\~статті 23 Закону України «Про прокуратуру»\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень\~статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України\~(справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини). Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Відповідно до частин третьої та четвертої\~статті 56 ЦПК України\~у визначених\~законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту,\~визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених\~статтею 185 цього Кодексу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор\~або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France),\~\~\~\~\~\~\~\~ № 61517/00, 31 березня 2005 року). Водночас є категорія справ, де ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження\~№ 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що\~\~сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (пункт 6.43). Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього\~матеріали та їх копії. Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи\~ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта статті 56). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що і в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є\~держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Системне тлумачення частини четвертої\~статті 56 ЦПК України\~й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів\~не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. У цій справі підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив нездійснення Прилуцькою міською радою упродовж тривалого часу захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, а саме не звернення до суду з вимогами про відшкодування державі витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення (злочину). Суд зазначає, що, звертаючись до суду з позовом, прокурор обґрунтовував порушення інтересів держави, визначив орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, та вказав, у чому полягає бездіяльність зазначеного органу щодо захисту законних інтересів держави, а саме, що орган місцевого самоврядування Прилуцька міська рада, всупереч покладених на неї завдань щодо звернення до суду із позовом про відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину, не вжила заходи для усунення порушень, вказаних у позовній заяві, після винесення ухвали у кримінальній справі. \~ \~ \~ \~Крім того, прокурор перед зверненням до суду проінформував Прилуцьку міську раду про наміри звернення до суду. Таким чином, прокурор належним чином обґрунтував підстави для звернення до суду з позовом на захист інтересів держави без порушення порядку такого звернення, передбаченого Законом України «Про прокуратуру». До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 454/851/19-ц (провадження № 61-15636св20). Щодо твердження\~відповідача про\~необхідність відшкодування\~шкоди страхувальником\~АТ СК\~«КРАЇНА», слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України, особа, яка скоїла злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно зі ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом №1961-IV Відповідно до п.22.1 ст.22 закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю здоров`ю, майну третьої особи. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст.3 Закону №1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпечено транспортного засобу (ст.5 цього закону). Згідно зі ст.6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-права відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не може бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією. Вказаний\~висновок викладений\~у Постанові\~Верховного Суду\~України від\~26.02.2016\~справі № 6-1343цс15. Щодо строків позовної давності Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного)-можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналіз положень статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 2 ст.265 ЦК України визначено, що у разі, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності . Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців. \~ \~ \~ \~Ухвала Прилуцького міськрайонного суду від 28.09.2023 у справі 742/2092/21 закрито провадження у справі та цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі КНП Прилуцька міська центральна лікарня Прилуцької міської ради залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 30.11.2023. Відповідно до матеріалів справи прокурор звернувся до суду 09.02.2023 року , тобто в межає строку, який передбачений ч.2 ст. 265 ЦК України , після набрання ухвалою винесеною у кримінальному провадженні законної сили, якою залишено позовну заяву без розгляду. Таким чином, підстав для застосування позовної давності судом не встановлено. \~ \~\~ Щодо суті позовних вимог про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину. Відповідно до статті 6 Конвенції\~про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15\~ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За частиною першою\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11, відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року№ 545 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2023 року у справі №742/2092/21 (провадження 1 кп/742/171/23 ) [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито (а.с.33-35). Вказаною ухвалою встановлено, що [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме в тому, що він 04.12.2018 близько 18 год. 45 хв, керуючи автомобілем марки «DEAWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 27.02.2019 № 75 перебував в технічно-справному стані, рухаючись проїзною частиною вул.Київської у м.Прилуки Чернігівської області за напрямком від вул.Гімназичної наблизився до перехрестя з вул.Котляревського. У вказаному місці та у вказаний час, діючи необережно, проявляючи злочинну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча міг і повинен був їх передбачити, [PERSON] повертаючи праворуч з [ADDRESS] , порушуючи вимоги пунктів 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху України, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також не дав дорогу пішоходу [PERSON] , яка переходила проїзну частину вул.Котляревського зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, та допустив на неї наїзд. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] згідно з висновком судово-медичної експертизи від 23.11.2020 № 593 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого двох кісточкового перелому правого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням уламків та підвивихом ступні назовні, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження механізму та обставин ДТП від 22.06.2020 № 12-1/1485 в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди перебуває невідповідність дій [PERSON] вимогам пунктів 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 16.2 «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку». Враховуючи викладене, [PERSON] обґрунтовано підозрюється в тому, що він 04.12.2018 близько 18 год. 45 хв. на перехресті вул.Київської та вул.Котляревського у м.Прилуки Чернігівської області, керуючи технічно-справним автомобілем марки «DEAWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , порушуючи вимоги пунктів 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху України, повертаючи праворуч не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу пішоходу [PERSON] , яка переходила проїзну частину вул.Котляревського зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, та допустив на неї наїзд, що спричинило останній середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Таким чином, [PERSON] обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. У судовому засіданні обвинувачений [PERSON] подав письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до копії листа КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» та довідки про розрахунок витрат на лікування [PERSON] , [INFO] в періоди з 04.12.2018 по 28.12.2018 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» та на її лікування закладом витрачено кошти на загальну суму 10055,22 (24 л/дн. х 403,98 грн( вартість 1-го ліжко дня)= 9695,52 гривень та затрати на лабораторні дослідження в розмірі 359,70 гривень)(а. с. 29-30). З аналізу викладеного вбачається, що [PERSON] обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, внаслідок якого [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з чим протягом тривалого часу лікувалася в ортопедо-травматичному відділенні КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» на що закладом охорони здоров`я було витрачено 10055,22 грн, що підтверджено належними та допустимими доказами. Доводи відповідача про те, що довідка про витрати на лікування потерпілої є недопустимим доказом у зв`яку з тим, що [PERSON] не надавала дозволу на використання її персональних даних, є надуманими і безпідставними, оскільки розрахунок здійснений КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» ніяким чином не порушує права потерпілої і не пов`язаний з використанням персональних даних останньої, а лише стосується витрат лікувального закладу. За змістом статті 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення. Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження закрите у зв`язку із примиренням винного із потерпілим, питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах. Враховуючи те, що кримінальне провадження щодо [PERSON] , закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що відноситься до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину відшкодовуються у такому самому порядку як і при ухваленні обвинувального вироку. Таким чином, аналізуючи надані сторонами докази та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] , в силу статті 1206 ЦК України зобов`язаний відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої [PERSON] , а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог. До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 квітня 2019 року у справі № 450/1335/15-ц (провадження № 61-33915св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 295/2579/17 (провадження № 61-33266св18). VІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень \~в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду. \~

Outcome: approved