Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

16.10.2023 позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 11.06.2016 зареєстрував шлюб з відповідачкою у Коломийському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Яремчанському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №26. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з Відповідачкою не складається, причиною є відсутність взаєморозуміння між ними, байдужість до життя та проблем один до одного. Крім того зазначає, що проживають окремо, не підтримують відносини, не ведуть спільне господарство та практично не спілкуються. У зв`язку з викладеним, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить шлюб між сторонами розірвати. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позов підтримав повністю. Відповідачка у судове засідання також не з`явилася. У поданій до суду заяві просила судове засідання відкласти, призупинити чи повністю зупинити у зв`язку із тим, що в Італії уже подана нею заява про сепарацію та розірвання шлюбу, перше засідання відбудеться 02.05.2024 року, а до адвоката вона звернулася у травні 2023 року. На заперечення зазначеному, представник позивача у письмових поясненнях зазначила, що заява відповідачки не містить особистого електронного цифрового підпису, що не дає можливість ідентифікувати особу автора, тому цей документ не має юридичної сили. Крім того, питання, що виникають у тому числі щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право". Згідно зі статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. У міжнародному праві особистим законом особи вважається право держави, громадянином якої вона є, відтак якщо обидва із подружжя українці, то застосовується українське законодавство. Також Сторона позивача вказує, що Відповідачка подала позов в Італійській Республіці про розірвання шлюбу з позивачем вже після того як було відкрито провадження про розірвання шлюбу в Україні. Вважає, що підстави для зупинення, відкладення розгляду справи відсутні. Просить розглянути справу по суті та задовольнити позовні вимоги. Зважаючи на наявність у матеріалах справи достатньо доказів того, що Відповідачка знає про те, що є учасником цього провадження, а також належно повідомлена про дату та час розгляду справи, про що свідчить її заява, підстав, передбачених законодавством, для відкладення чи зупинення провадження не має, Суд вирішив розглядати справу у відсутності сторін, на основі наявних у справі доказів. Вивчивши позиції сторін та дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд приходить до висновку. Відповідно до частини першої, другої статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Згідно з частиною першою статі 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У відповідності до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до пункту 11 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" 16.05.2013 № 24-754/0/4-13, розглядаючи справи про розірвання шлюбу, про визнання шлюбу недійсним, суду слід брати до уваги, що право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу (стаття 55 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття 16 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11.06.2016 року у Яремчанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис за №26. Як вбачається з паспортних даних Позивача та Відповідача, які долучені до матеріалів справи, останні є громадянами України. Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади від 14.06.2023 року №\~2023/004450549 зареєстроване місце проживання Позивача є [ADDRESS] . Як вбачається з Інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Івано-Франківській області від 27.11.2023 зареєстровавне місце проживання Відповідачки є: [ADDRESS] . Отже, Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є громадянами України та мають зареєстроване місце проживання в Україні, що свідчить про те, що їхнім особистим законом вважається право України (стаття 16 Закону України "Про міжнародне приватне право"), яке підлягає застосуванню і до відносин щодо розірвання шлюбу. Щодо підсудності даної справи Яремчанському міському суду Івано-Франківської області. Так, зі змісту клопотань відповідачки від 12.02.2024 року та від 18.03.2024 року вбачається, що остання подала позов про розірвання шлюбу до позивача [PERSON] у Республіці Італія, що дає підстви припускати, що Відповідачка проживає у цій країні. Однак, ні одна, ні інша Сторона спору не надали інформацію відносно місця проживання у Республіці Італії. Статтею 29 ЦПК України визначено, що підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово. У той же час, згідно з частиною другою статті 31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду. У цій справі жодна із сторін ні у позовній заяві, ні у заявах, поясненнях на стадії підготовчого судового засідання, які призначалися двічі, не поінформувала суд про місце проживання за кордоном. Відтак, ця справа прийнятя з додержанням правил підсудності на основі тієї інформації про місце проживання Сторін, якою володів суд при прийнятті справи до свого провадження, а тому справа має розглядатися цим Судом відповідно до частини другої статті 31 ЦПК України. Щодо клопотання Відповідачки про зупинення провадження у справі, то підстави для зупинення провадження у цій справі, передбачені статтями 251 та 252 ЦПК України - відсутні. Відсутні підстави і для закриття провадження у справі. Адже, згідно з пунктом 6 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо встановить, що є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. А у цій справі таке рішення відсутнє. Долучена Відповідачкою ухвала про призначення слухання за її позовом до [PERSON] про сепарацію та розірвання шлюбу на 02.05.2024 у Суді міста Анкона, свідчить про те, що лише розпочався у іншій країні процес розірвання шлюбу в той час як в Україні триває уже стадія судового розгляду. Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 7 Сімейного кодексу України учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини десятої статті 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відтак, враховуючи все зазначене вище, а також те, що національним законодавством не перебачено підстав для зупинення чи відкладення справи у випадку, якщо аналогічна справа розглядається іноземним судом, що розпочата пізніше, а також те, що сторони є рівні у своїх правах і не мають переваг одна по відношенню до іншої, Суд приходить до висновку про необхідність розгляду цієї справи по суті на основі національного законодаства. Згідно з частиною першою статті 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу. Частиною першою статті 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, зокрема, зміст позовних вимог і письмових пояснень Позивача, а також письмових клопотань Позивачки, з яких вбачається, зокрема і те, що остання подала теж позов про розірвання шлюбу до відповідача до суду іноземної держави, але пізніше від Відповідача, Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов [PERSON] задоволенню, оскільки сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались, жодна із Сторін не просить надати строк на примирення, а навпаки, своїми діями підтверджують про бажання припинити шлюб. На підставі викладеного,

Outcome: approved