Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 36660,05 грн., яка складається з 28424,02 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 8236,03 грн. - заборгованості за відсотками, судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 7100 грн. Зазначає, що відповідач не виконував в повному обсязі умови договору від 13.12.2019 та допустив утворення заборгованості, яку в добровільному порядку не погашає. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просила ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання жодного разу не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов, не надавала. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.12.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено оферта на укладення угоди про надання кредиту №500825093, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, сума кредиту 31157,44 грн., процентна ставка 23%, строк кредиту 60 місяців. В подальшому, 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №4, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідачки за Договором. Згідно додатку 1-1 до Договору факторингу, розмір заборгованості за Договором складає 28424,02 грн., з яких 8236,03 грн. (сума за основною заборгованістю), 36660,50 грн. (сума заборгованості в валюті договору (проценти та комісія за кредитом) на дату укладення Договору). Вказана заборгованість підтверджується розрахунком та випискою по рахунку. Водночас, статтями 12,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує від ухилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Частина 8 статті 178 ЦПК України визначає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Як встановлено судом, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Договором на загальну суму 36660,05 грн. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23вересня 2015року у справі №6-979цс15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лишемає право на погашення заборгованості первісному кредитору....неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Диспозиція частини 1 статті 526 ЦК України регламентує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 8 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір та понесені витрати на правничу допомогу.

Outcome: approved