Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики № 5275443 в розмірі 15800 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10800 грн. сума заборгованості за процентами за користування позикою; за Кредитним договором № 07848-03/2023 в розмірі 15600 грн., з яких: 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11600 грн. сума заборгованості за відсотками; у загальному розмірі 31400 грн. та понесені судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 05.03.2023 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено Договір позики № 5275443, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, та за яким [PERSON] має непогашену заборгованість в розмірі 15800 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10800 грн. сума заборгованості за процентами за користування позикою. За Договором факторингу №13-07/2023 від 13.07.2023 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за Договором позики № 5275443 від 05.03.2023. 05.03.2023 між ТОВ «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 07848-03/2023, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, та за яким [PERSON] має заборгованість в розмірі 15600 грн., з яких: 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11600 грн. сума заборгованості за відсотками. 26.09.2023 між ТОВ «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №26092023, за умовами якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором № 07848-03/2023. Позивач вважає, що відповідачка порушила умови вищевказаних договорів, не виконала покладені на себе зобов`язання, в результаті чого в останньої виникла заборгованість з їх виконання, а тому просить суд стягнути з відповідачки суму боргу за кредитними договорами. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 05.03.2024 постановлено розгляд справи здійснювати з урахуванням зміни прізвища відповідачки на « [PERSON] » у результаті реєстрації шлюбу 13.07.2023, актовий запис №04, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від представника відповідачки до суду надійшов відзив на позов, у якому позов визнав частково. Відзив обґрунтований тим, що 05.03.2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачкою був укладений договір позики № 5275443, відповідно до якого сума позики - 5000 грн., загальний строк позики - до 24.05. 2023 року, процентні ставки: 2.20000% на день (акційна та базова), яка нараховуються протягом першого розрахункового періоду та 3,00000% за день (основна), яка застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. До Договору позики № 5275443 від 05.03.2023 року приєднаний Розрахунок, відповідно до якого у п. 3 зазначений Графік нарахування процентів за користування позикою протягом першого розрахункового періоду (30 днів), а також у п. 4 Графік обов`язкових платежів за Договором позики. Згідно Графіку обов`язкових платежів за договором загальна вартість позики - 9050.00 грн. 13.07.2023 року між ТОВ « МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір факторингу № 13-07/2023, відповідно до якого позивач набув право вимоги заборгованості до боржника [PERSON] за договором позики № 5275443 на суму заборгованості разом 15800, 00 грн., з них: сума заборгованості за основною сумою боргу - 5000 грн.; сума заборгованості за процентами користування позикою - 10800,00грн. При цьому відсутній розрахунок суми заборгованості за процентами і не можливо встановити за який період нараховані проценти, за якою процентною ставкою тощо. Зазначає, що при укладанні Договору позики відповідачка була ознайомлена лише з розрахунком за Договором позики, який є додатком до Договору і відповідно у якому загальна вартість позики становить 9050 грн. 00 коп. у тому числі проценти за користування позикою - 4050 грн. Підтверджує, що 05.03.2023 між ТОВ «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та відповідачкою було укладено Кредитний договір № 07848-03/2023, відповідно до якого кредит наданий у сумі 4000 грн., строком на 25 днів, тобто до 29.03.2023. Згідно умов договору за користування кредитом клієнт сплачує 547.5% річних від суми кредиту в розрахунку 1.50% на добу, а у разі якщо клієнт не сплатив кредит у строк (до 29.03.2023), нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою - 2.5% на добу. Жоден пункт Договору не містить повідомлення про те, що процентна ставка збільшується з 1.5 % чи 2.5% до 3.2% на добу. Також відповідно до Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №07848-03/2023 від 05.03.2023 розрахований Графік платежів по кредиту, згідно якого загальна вартість кредиту за 25 днів становить 5500 грн., із них : 4000 грн. - сума кредиту за договором/погашення суми кредиту, 1500 грн. - проценти за користування кредитом. Відповідно до Договору факторингу № 26092023 від 26.09.2023 року, укладеного між ТОВ « ФК « Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ « ІНВЕСТРУМ », позивач набув право вимоги заборгованості до боржника [PERSON] за кредитним договором № 07848-03/2023 на суму 15600, 00 грн., з них: сума заборгованості за основною сумою боргу - 4000 грн.; сума заборгованості за процентами за користування позикою 11600,00грн. При цьому відсутній розрахунок суми заборгованості за процентами і не можливо встановити за який період нараховані проценти, за якою процентною ставкою тощо. Отже, що при укладанні Договору позики відповідачка була ознайомлена лише з розрахунком за Договором позики, який є додатком до Договору і відповідно у якому загальна вартість позики становить 5500 грн.00 коп., у тому числі проценти за користування позикою - 1500 грн. Враховуючи що розрахунок заборгованості по кредиту у сумі 15600 грн. відсутній і не можливо встановити у якому розмірі і за який період були нараховані проценти, чи нараховувалися проценти після 24 травня 2023 року, тому вважає заборгованість по кредиту № 07848-03/2023 у сумі 15600 грн. необґрунтованою. Оскільки до позову не додано детальні розрахунки заборгованості за двом кредитами, то вважає, що не можливо встановити за якою процентною ставкою нараховані відсотки за користування кредитом, що свідчить про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки 15800 грн. та 15600 грн. заборгованості необґрунтованими. Визнає суму боргу за кредитом №5275443 від 05.03.2023 на суму 9050 грн., за кредитом №07848-03/2023 від 05.03.2023 на суму 5500 грн. У відповіді на відзив представник позивача вважає відзив на позов відповідачки безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Вказує, що сторона відповідача підтверджує оформлення кредитних договорів та отримання кредитних коштів. У відповідності до умов кожного з кредитних договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні Кредитних договорів. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Так, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У відповідності\~до умов\~укладеного кредитного\~договору,\~кошти надаються\~Позичальнику в\~безготівковій формі\~на банківську\~картку вказану\~Позичальником при\~укладанні кредитного\~договору.\~Первісним кредитором\~ТОВ «МАНІФОЮ»\~та ТОВ\~«ФК«ІНВЕСТРУМ» наданні\~докази,\~що підтверджують\~надання (перерахування)\~коштів відповідачці\~за укладеними\~кредитними договорами\~та детальний\~розрахунок заборгованості. Наданий первісним кредитором розрахунок заборгованості за кредитними договорами відповідає всім умовам кредитних договорів. Нарахування здійснювалось виключно до умов цих договорів, з яким був ознайомлена відповідачка та з якими погодилася. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідачки. Розрахунок заборгованості за Договором не суперечить положенням законодавства. Тому, враховуючи те, що відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання, передбачені договорами, то представник позивача просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові та відповіді на відзив просив справу розглянути без його участі. Представник відповідачки у судове засідання надала заяву, в якій просила справу розглянути без їх участі, позовні вимоги визнала частково на суму 9050 грн. за договором позики №5275443 та на суму 5500 грн. за договором позики №07848-03/2023 та просила стягнути з відповідача судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Також на підтвердження понесених відповідачкою судових витрат надала розрахунок судових витрат, акт приймання-передачі та копії квитанцій до прибуткового касового ордеру. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 05.03.2023 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено Договір позики № 5275443, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки на умовах поворотності, строковості та платності, відповідно до положень якого сторони Договору узгодили, що [PERSON] , як позичальник отримала кошти у розмірі 5 000 грн, строком на 80 днів, терміном до 24.05.2023 року, з відсотками: 2,20000% - акційна процентна ставка; 2.20000% - базова процентна ставка; 3,00000% - основна процентна ставка. Позика надана, шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті. Аналогічним шляхом також було підписано сторонами: Розрахунок за Договором позики №5275443 від 05.03.2023 та Паспорт позики. Згідно з розрахунком за договором позики №5275443 від 05.03.2023 строк позики до 24.05.2023 (80 днів): 1-й розрахунковий період до 30 днів: 2,20000% - акційна процентна ставка; 2.20000% - базова процентна ставка, 2-й розрахунковий період 50 днів: основна процентна ставка, фіксована - 3,00000% на день. 13.07.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ "МАНІФОЮ" було укладено договір факторингу № 13-07/2023, у відповідності до умов якого TOB«МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників,вказаних у Реєстрі боржників. Згідно Акту прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 13-07/2023 від 13.07.2023, ТОВ «МАНІФОЮ» (клієнт) передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) прийняло Реєстр боржників, після чого від клієнта до фактора перейшло право вимоги заборгованості від боржників, і фактор став кредитором по відношенню до них стосовно заборгованостей. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 13-07/2023 від 13.07.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 15800 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10800 грн. сума заборгованості за процентами за користування позикою. ТОВ "МАНІФОЮ" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є фінансовими установами, остання з яких має право на здійснення фінансових послуг з факторингу. Вказане випливає із відповідних свідоцтв про реєстрацію фінансової установи та розпоряджень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг про видачу ліцензій. Позивач набув права вимоги за Договором позики № 5275443 від 05.03.2023. Як вбачається зі змісту позовної заяви, залишок заборгованості за вказаним договором складається із 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10800 грн. сума заборгованості за процентами за користування позикою, що разом складає 15800 грн., що за доводами позивача вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №5275443 від 05.03.2023 за період з 13.07.2023 по 31.12.2023 та копії розрахунку заборгованості наданої первісним кредитором. ТОВ "МАНІФОЮ" свої зобов`язання за вищевказаним договором виконало, що вбачається із відповіді ТОВ "МАНІФОЮ" №709 від 01.03.2024. 05.03.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 07848-03/2023, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, пунктом 1.1 якого передбачено, що товариство надає клієнту кредиту у розмірі 4000, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 1.2 договору кредит надається строком на 25 днів, тобто до 29.03.2024. Згідно п. 1.3 договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 547, 5 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,50 % на добу. Пунктом 1.4 договору передбачено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. У пункті 2.1. договору сторони погодили, що повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюватиметься згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до пункту 2.3. договору якщо клієнт не сплатив кредит у строк передбачений в п. 1.2 цього Договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами. Згідно із пунктом 4.3. договору якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в пункті 1.2. цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти передбачені в пункті 1.3. цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 календарних днів, починаючи з дня укладення Договору. ТОВ «ФК «Інвеструм» свої зобов`язання за договором виконало, що не заперечується відповідачкою у відзиві. Позивач набув права вимоги за вказаним договором, що вбачається з копії договору факторингу №26092023 від 26.09.2023, укладеного між позивачем та ТОВ «ФК «Інвеструм», копії акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №26092023 від 26.09.2023, витягу з реєстру боржників до договору факторингу №26092023 від 26.09.2023. Як вбачається зі змісту позовної заяви, залишок заборгованості за вказаним договором складається із 4000 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 11600 грн. заборгованості за відсотками, що разом складає 15600 грн., що за доводами позивача вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 07848-03/2023 від 05.03.2023 за період з 26.09.2023 по 31.12.2023. У відзиві на позов відповідачка підтверджує факт укладання вищевказаних кредитних договорів, отримання нею кредитних коштів та не заперечує факт несплати нею заборгованості за тілом кредиту та процентів за користуванням кредитом, але не погоджується з розміром процентів, оскільки позивачем не наданий детальних розрахунок відсотків за кредитними договорами. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на наступне. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із матеріалів справи суд установив, що кредитні договори підписано за допомогою електронного підпису. Отже, враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що договір, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, а відтак вважається таким, що укладений у письмовій формі у відповідності до ст. ст.205,207 Цивільного кодексу України. Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки по Договору позики № 5275443 від 05.03.2023 та Договору про надання фінансового кредиту № 07848-03/2023 від 05.03.2023. Суд зазначає, що згідно із ст. 526, 1049 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, судом встановлено, що первісні кредитори свої зобов`язання перед відповідачкою виконали в повному обсязі, а остання отримала грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним між ними кредитними договорами, згідно яких сторонами було погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. Проте, відповідно до розрахунків заборгованостей, заборгованість відповідачки по тілу кредиту за Договором позики № 5275443 від 05.03.2023 складає 5000 грн., за Договором про надання фінансового кредиту № 07848-03/2023 від 05.03.2023 4000 грн., що загалом становить 9000 грн. Оскільки заборгованість відповідачкою погашена не була ні попереднім кредиторам, ні позивачу (що не заперечується відповідачкою у відзиві на позов), відповідачкою було отримано кошти за договорами кредиту та позичальник не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредитів згідно з умовам договорів, то вимоги позивача в частині вимог щодо стягнення 9000 грн. - загальної заборгованості за основним боргом є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується нарахованих сум заборгованостей за відсотками суд приходить до наступного. Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст.1048та ст.625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс/18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Одночасно суд приймає до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 згідно яких очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатися легітимними. Велика Палата наголошує, що проценти відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повертання частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1ст. 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України не можуть застосовуватись одночасно. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі, встановленому законом або договором. З огляду на викладене, судом встановлено, що заборгованість за відсотками відповідно до розрахунків заборгованості нарахована поза межами строку дії кредитних договорів. Так, згідно розрахунку за Договором позики №5275443 від 05.03.2023 заборгованість за відсотками нарахована в межах строку дії договору та становить 4050 грн. та з якою погоджується суд. За Договором про надання фінансового кредиту № 07848-03/2023 від 05.03.2023, де строк кредиту 25 днів, зафіксована процентна ставка становить 1,50 % на добу - заборгованість по відсоткам складає 1500 грн. (4000 грн. х 1,50 % = 60 грн. х 25 днів = 1500 грн.), що наведено у графіку платежу доданого до кредитного договору. Таким чином, аналізуючи надані суду докази, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме: з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 5000 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 4050 грн. заборгованості за відсотками, що разом складає 9050 грн., за Договором позики №5275443 від 05.03.2023; 4000 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 1500 грн. заборгованості за відсотками, що разом складає 5500 грн., за Договором про надання фінансового кредиту № 07848-03/2023 від 05.03.2023. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1354,89 грн. Відповідачка у відзиві на позов просила у разі відмови у задоволенні позову або часткового задоволення стягнути з позивача понесені витрати на правову допомогу. За правилами ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідачки надано: копію договору про надання правничої допомоги № 02/24 від 28.02.2024 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Савостою І.М., ордер адвоката на надання правничої (правової) допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунок судових витрат у справі, Акт-приймання-передачі від 28.02.2024, копію квитанцій прибуткового касового ордеру №05/24, 06/24, 07/24, згідно яких вартість наданих адвокатом послуг склала 2000 грн. Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат по оплаті витрат на правничу допомогу, суд виходячи з положень ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, прийшов до висновку, що з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню понесені відповідачкою витрати на правову допомогу у розмірі 926,75 грн.

Outcome: partial