Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, по якому просить: визначити місце проживання малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 30.12.2022 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Позивачка мотивує вимоги тим, що 7 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис про народження [INFO] [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] 30.03.2017 року Приморським районним судом м. Одеси шлюб між [PERSON] .Та [PERSON] , було розірвано. При розгляді судом позову про розірвання шлюбу не було вирішено питання визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . [INFO] батько дитини [PERSON] взяв спільну дитину на певний час та не повернув матері, заявивши що дитина буде мешкати тепер з ним. Однак на думку позивача, малолітній [PERSON] краще проживати з матір`ю. В сою чергу відповідач [PERSON] у зустрічному позові зазначає, що з березня 2016 року були припинені сімейні стосунки між Позивачем та Відповідачем донька періодами мешкала то з батьком то з матір`ю. З жовтня 2016 року, донька фактично мешкає разом з [PERSON] .. У рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року (справа 522/13653/16-ц) встановлено що: «Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка останні шість місяців проживає разом з батьком. Позивачка не погоджується з цією обставиною, та має намір в подальшому звернутись до суду з позовом про відібрання дитини в відповідача.», хочу зауважити, що позивачка звернулась до суду через майже 5 років. Окрім того, [PERSON] зазначає, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року (справа 522/13653/16-ц) неповнолітню [PERSON] , [INFO] - залишино на утриманні батька - Позивача. До суду надійшла заява представника [PERSON] про долучення доказів, а саме, висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання [PERSON] [INFO] разом із батьком [PERSON] , [INFO] . Так висновком було вирішено вважати доцільним визначення місця проживання малолітньої [PERSON] [INFO] разом із батьком [PERSON] [INFO] . В судове засідання 21 березня 2024 року позивач та її представник не з`явились про дату, час судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали вимоги зустрічного позову та заперечували проти задоволення первісного позову. [PERSON] та просили задовольнити зустрічний позов. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що 26 квітня 2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Малиновського районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що 26.04.2014 року було зроблено відповідний запис в книзі реєстрації акті про укладання шлюбу за № 653. Від шлюбу Позивач та Відповідач мають спільну дитину [PERSON] [INFO] . 30 березня 2017 року згідно рішення Приморського районного суду м Одеси, сторони розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу малолітня [PERSON] періодами мешкала то з батьком то з матір`ю. З жовтня 2016 року, донька фактично мешкає разом з [PERSON] , за адресо. [ADDRESS] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року (справа 522/13653/16-ц) неповнолітню [PERSON] , [INFO] - залишино на утриманні батька - Позивача. Судом визначено, що з врахуванням малолітнього віку дитини , її індивідуальних та психологічних властивостей, що найкращим інтересам дитини буде відповідати визначення місця проживання разом із ним, батьком. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання [PERSON] [INFO] разом із батьком [PERSON] , [INFO] вирішено вважати доцільним визначення місця проживання малолітньої [PERSON] [INFO] разом із батьком [PERSON] [INFO] . Окрім того висновком зазначено, що за адресою проживання дитини створені всі необхідні умови для їх життя та гармонійного розвитку: кімната окрема, є меблевий гарнітур із шкільною партою, шафа для одягу, дитячі книжки, розвиваючі ігри, іграшки, сезонний одяг та взуття, місце для сну. Дитина відвідують ЗОЩ №38, а також дитина знаходться на спостереженні у сімейного лікаря КНП «Дитяча міська поліклініка №4». 18.05.2023 року органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради було складено акт бесіди з малолітньою [PERSON] , яка повідомила, що хоче проживати з батьком, з мамою спілкується дуже рідко, останій раз мама надсилала СМС-повідомлення 27.04.2023 року. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При таких обставинах, суд приходить до висновку шо [PERSON] [INFO] самостійно виховує малолітню дитину [PERSON] [INFO] от же задоволення вимог про визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню.

Outcome: approved