Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь позику у розмірі 24500 доларів США, пеню у розмірі 1% від суми заборгованості в розмірі за кожен тиждень прострочення зобов`язання у розмірі 37957, 00 доларів США, моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та судові витрати. На обґрунтування позову зазначив, що 16 липня 2020 року до нього звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому грошову суму в борг розмірі 24500,00 доларів США для власних, особистих потреб. На підтвердження укладеного договору позики. Відповідач надав позивачу власноруч написану розписку, у відповідності до умов якої, зобов`язався повернути суму позики у строк до 10 серпня 2020 року. Окрім того, договором позики передбачено, що у разі якщо позичальник не поверне грошові кошти у строк, передбачений договором, він зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен тиждень прострочення виплати. На день звернення позивача до суду, минуло вже декілька років, але суму позики відповідач не повернув, на телефонні звернення не відповідає, на неодноразові прохання повернути кошти не реагує. Окрім цього, позивач зазначає, що тривале не повернення суми зайву, та пов`язані з цим хвилювання його та членів родини, вимушували шукати додаткові джерела для покриття необхідних власних побутових потреб, неможливість розраховувати на свої грошові кошти, що були позичені та не повернуті в строки протягом тривалого строку, порушувало нормальний спосіб життя, оскільки позивач був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, все це призвело до моральних страждань, які він оцінює в заподіяну шкоду у розмірі 20000 грн. З урахуванням викладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи проводити у його відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений відповідності до вимог п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України. У зв`язку з не проживанням відповідача за адресою реєстрації, виклик останнього також було здійснено через оголошення про виклик на сайті Березівського районного суду Одеської області. Відзиву на позовну заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч.8\~ст. 178 ЦПК України\~вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, проводити заочно. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Статтею 612ЦК України\~визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі\~статтею 1046ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Судом встановлено, що 16.07.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики. За умовами договору позикодавець [PERSON] передав позичальникові [PERSON] грошові кошти на особисті потреби в сумі 24500 доларів США, які позичальник [PERSON] зобов`язувався повернути до 10.08.2020. Також, згідно розписки позичальник зобов`язувався виплатити пеню в розмір 1 відсотка від позиченої суми за кожен тиждень простроченої виплати. Відповідач [PERSON] у розписці підтвердив, що видав грошові кошти у повному обсязі [PERSON] у розмірі 24500 доларів США 16.07.2020 року. Боргова розписка написана у присутності свідка [PERSON] , [INFO] , яка підтвердила факт передачі грошових коштів у її присутності. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона, позичальник, зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона, позикодавець, стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики, умови якого [PERSON] у встановлені строки в повному обсязі не виконав. Згідно з роз`ясненнями пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд в резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3ст.533 ЦК України. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При цьому, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Це вбачається із позиції Верховного Суду України у справі № 373/2054/16, в якій зазначено, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст.\~1046, ч. 1 ст.\~1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення боргу в іноземній валюті не суперечать чинному законодавству та є обґрунтованими. У зв`язку з неналежним невиконанням умов договору у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 24500 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Договором позики встановлено, що «у разі недотримання цього зобов`язуюсь виплатити пеню в розмірі одного відсотка від позиченої суми за кожен тиждень прострочення виплати. Виходячи з розміру пені, погодженої сторонами в договорі позики, 1% від позиченої суми за 1 тиждень прострочення, розрахована позивачем складає 245 доларів США. Таким чином, пеня 155 тижнів х 245 доларів США = 37\~975 доларів США. Відповідачем правильність розрахунків позивача не спростована. Враховуючи те, що відповідач не виконує обов`язки з повернення боргу, не надав суду жодного доказу на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, що з останнього на користь позивача слід стягнути позику та пеню за прострочення повернення позики. Згідно з пунктом 3 частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За змістом\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина перша та друга\~статті 23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої\~статті 23 ЦК України). Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 3 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21)). Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, суд вважає грошової компенсації у розмірі 4000 гривень буде достатньо для усунення негативних наслідків. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір при подачі позову до суду у розмірі 13634 грн. 72 коп.

Outcome: partial