Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.12.2019 року Фастівським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ у справі №381/4349/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 07.03.2020 року позивач уклав шлюб із [PERSON] , а [INFO] у них народився син [PERSON] . Таким чином, на даний час на утриманні позивача є дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, малолітній син та син [PERSON] , який є дитиною-інвалідом. Крім того, рахунки позивача та майно у межах виконавчого провадження арештовано. При цьому, відповідач на даний час мешкає у будинку, що є власністю позивача, але кошти за комунальні послуги не сплачує. Тому, матеріальний стан [PERSON] погіршився, що змушує його звернутись до суду з даним позовом про зменшення розміру стягуваних аліментів з 1/4 частки доходу щомісячно на 1/6 частку доходу щомісячно. У відзиві на позовну заяву та запереченнях представник відповідача зазначив, що встановлений судовим наказом розмір аліментів є мінімальним, позивач не довів погіршення свого матеріального стану, а наявність іншої дружини та дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, на даний час відповідач має заборгованість зі сплати аліментів. При цьому, наявність у дружини відповідача дитини-інваліда не створює для [PERSON] обов`язок по її утриманню. Тому, оскільки зменшення розміру аліментів призведе до порушення прав дитини, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В відповіді на відзив сторона позивача просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні, яке відбулося в режимі відеоконференції 13.03.2024 року вимоги позову підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідачки у судовому засіданні 13.03.2024 року заперечував проти зменшення розміру стягуваних аліментів. Як передбачено ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.01.2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, заслухавши 13.03.2024 року пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом із даних, що містяться у Єдиному реєстрі судових рішень встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2019 року, що набрало законної сили 20.01.2020 року, у справі №381/2791/19 шлюб зареєстрований 28 березня 2008 року Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 309 між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Як вбачається із даного рішення, від подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2019 року у справі №381/4349/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду (04.12.2019 року) і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2023 року, що набрало законної сили 29 червня 2023 року у справі № 381/70/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , 2009 року народження, за період з липня 2020 року по січень 2023 року в розмірі 126 617,25 грн. Слід також вказати, що постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2023 року, що набрала законної сили 14 липня 2023 року у справі № 381/1038/23, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, але провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення передбаченого ст. 38 КУпАП. Як вбачається із даної постанови, [PERSON] не сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої згідно розрахунку становить 130404 грн. 75 коп., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Як вбачається із даних автоматизованої системи виконавчого провадження, 09.01.2020 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER], яке перебуває на виконанні у Фастівському ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), де боржником є [PERSON] , а стягувачем - [PERSON] . Крім того, 20.07.2023 року відкрито виконавче провадження № 72306576, яке перебуває на виконанні у Фастівському ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), де боржником є [PERSON] , а стягувачем - [PERSON] . Також у матеріалах справи наявна постанова від 17.02.2023 року у рамках виконавчого провадження № [NUMBER] про опис та арешт майна (коштів) боржника (а.с. 11-12). Варто зазначити, що розмір існуючої заборгованості по сплаті аліментів не може бути підставою для зменшення їх розміру. У даному ж судовому засіданні встановлено, що 07.03.2020 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (а.с. 7). У відповідності до посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO]., який є дитиною-інвалідом (а.с. 14). На даний час [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради та отримує допомогу при народженні дитини на [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Крім того, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2024 року у справі № 381/5387/23 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 22.11.2023 року та на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трирічного віку, починаючи з 22.11.2023 року. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 викладено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. У той же час, належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). У матеріалах справи наявна довідка №193179 від 07.02.2024 року про доходи позивача, з якої вбачається, що [PERSON] працює у в/ч [NUMBER] та сукупний дохід його склав за період з вересня 2023 року по січень 2024 рік - 454 483,94 грн., що не свідчить про скрутне матеріальне становище останнього. Посилання позивача про те, що його колишня дружина - відповідач у справі проживає у належному йому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15) та належним чином не сплачує комунальні послуги не знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи. Так, за наданою у порядку ст. 187 ЦПК інформацією, з 12.09.2023 року відповідач за даною адресою не зареєстрована (а.с. 33). Крім того, наявність у дружини відповідача [PERSON] дитини-інваліда, не є підставою для зменшення розміру аліментів на [PERSON] , так як обов`язок відповідача утримувати [PERSON] , [INFO]., не закріплено ні судовим рішенням, ні іншим правовим актом. Також судом враховано, що розмір аліментів, встановлений судовим наказом, є мінімальним за ч. 5 ст. 183 СК України та п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. За вказаних обставин, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, на які він посилається, у задоволенні даного позову слід відмовити. Судові витрати, згідно норм ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed