Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з даним позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, вказуючи, що позивачка з відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18.07.2017 року. Від шлюбу сторонни мають трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Більше п`яти років відповідач не з`являється до дітей, він не піклується про них, про їх стан здоров`я, навчання, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, підготовки до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, не спілкується. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. Вважає, що відповідач самоусунувся від виховання дітей, не бажаючи з ними спілкуватися. Позивач зверталась до органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та отримала висновок про доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, тому позивач звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 07.11.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засідання. Ухвалою суду від 18.12.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду справи по суті. Позивач та її представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позов, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить підпис в розпистці від 14.02.2024 року про отримання особисто в примішенні суду судової повістки про виклик. Відзив до суду не подав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. В попередньому судовому засіданні позовні вимоги заперечував, просив відмовити в задоволені позовних вимог. Представник третьої особи Рівнянської сільської ради в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування (а.с.54). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що знайомі позивачки, є її сусідами, а також їх діти ходять в один клас. На батьківські збори та свята дітей приходить лише позивачка. Зазначили, що батька дітей не знають та ніколи його не бачили. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника та свідків, суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуататції дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18.07.2017 року (а.с.13). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] доводиться батьком неповнолітнім дітям [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 17,18,19). Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач самоусунувся від виховання дитини та несплачує аліменти, саме це і слугувало для позивача причиною позбавлення його батьківських прав. Згідно характеристик виданих 10.10.2023 року Новоєгорівською філією Комишуватського ліцею Рівнянської сільської ради, яку відвідує [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що діти характеризуються позитивно, дітьми опікується мама, цікавиться успіхами та динамікою їх розвитку, тато дітей жодного разу не відвідав навчальний заклад, не спілкувався з вчителями дітей, інтересу до поведінки та навчання дітей не виявляє. (а.с.44,45). Відповідно до довідки про склад сім`ї від 11.05.2023 року за №144 до складу сім`ї [PERSON] , входять: співмешканець [PERSON] , 1980 р.н., дочка- [PERSON] , 2007 р.н., дочка - [PERSON] , 2011 р.н., син - [PERSON] , 2015 р.н.. Судовим наказом Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07.08.2017 року № 396/1210/17 було стягнуто аліменти на утримання дітей на користь позивача ( а.с.14). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованість по аліментах гр. [PERSON] станом на 01.02.2024 року становить 225649,50 грн. Відповідно висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Рівнянської сільської ради №658/02-16 від 30.05.2023 року, комісія вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей так як він самоусунувся від виховання та їх утримання (а.с. 16). Вказаний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Рівнянської сільської ради Новоукраїнського районну Кіровоградської області № 57 від 30.05.2023 року (а.с.75). З пояснень неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO], вбачається, що вона, як і інші діти з батьком не проживає, батько до них не приходе і не телефонує. Вона з батьком спілкувалася по телефону близько 1,5 роки тому за її ініціативи. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, свідомо не виконує свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/ В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей, без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні неповнолітніх дітей, не утримує їх та не спілкується з ними. Вихованням дітей займається позивач, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved