Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Черкаської селищної ради, у якому просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з червня 2015 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , батьками якого є сторони по справі. В 2018 році під час візиту до лікарні та консультації з дитячим неврологом та логопедом було виявлено, що у дитини спостерігається затримка психомовного розвитку та розлад рецептивно-експресивного мовлення. Спільне життя позивача з відповідачкою після встановлення такого діагнозу сина поступово стало погіршуватись. Виникли проблеми з адаптації матері до нових обставин, що містять у собі виховання на навчання дитини з особливими потребами. В лютому 2022 року позивачем було прийнято рішення розірвати «фактичні шлюбні відносини». Після чого [PERSON] з сином стали мешкати окремо, разом зі батьками позивача в смт. Черкаське. [PERSON] офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, на даний час проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , за місцем проживання характеризується позитивно. Під час проходження служби батьком, дитина знаходиться з бабусею та дідусем, які беруть активну участь у вихованні та навчанні онука. Відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєння ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти - створює умови, які шкодять інтересам дитини. Крім того відносно [PERSON] неодноразово складались адміністративні протоколи за невиконання батьківських обов`язків. Органами опіки та піклування Черкаської селищної ради та працівниками поліції неодноразово проводились профілактичні бесіди з матір`ю дитини, але на сьогоднішній день позитивних змін не відбулось. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює, як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 19 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 23). Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, надали детальні пояснення по суті позову. Позивач наполягає на позбавленні відповідачки батьківських прав відносно дитини, яка потребує особливої уваги та турботи, з огляду на особливості розвитку дитини, у якої виявлено таке захворювання. Він та його батьки вживають всіх заходів для виховання дитини, а відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, навіть не намагається знайти контакт з дитиною, проявити до нею материнську любов та турботу. Така дитина потребує постійного догляду, а відповідачка не усвідомлює навіть елементарних потреб дитини, яка повинна навчатися у спеціалізованому закладі, яка повинна мати стабільний розпорядок дня, достатнє та збалансоване харчування, повинна проводити час в іграх та звикати до оточення. Позивач звернув увагу, що відповідач не спілкується з дитиною навіть тоді, коли сама має вільний час, та тоді, коли він чи його батьки просять хоча б годину з ним погратися чи вийти погуляти. [PERSON] вважає, що таке свідоме нехтування своїм батьківськими обов`язками змусило його звернутися до суду саме з позовом про позбавлення батьківських прав матері щодо дитини. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, надала пояснення про те, що після народження дитини, вона весь час проводила з дитиною, оскільки батько дитини проходив військову службу. Дитина була дуже не спокійною, вона помічала, що дитина розвивається не так, як інші діти, а коли дитині встановили такий діагноз, вона зрозуміла, що дитині буде краще проживати з батьком, дідусем та бабусею, які нададуть йому кращі умови для виховання, ніж вона. При цьому відповідач наполягала на тому, що за наявності вільного часу завжди спілкується з дитиною, виходить з ним на прогулянку тощо, перешкод у спілкування з дитиною їй не чиниться. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала, також звернула увагу на ту обставину, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, служба у справах дітей неодноразово звертала увагу матері на те, що дитина потребує більшої уваги матері. Взагалі ця дитина після втручання у виховання бабусі та дідуся змогла розвиватися, їй були забезпечені якнайкращі умови для виховання саме сім`єю батька, від матері весь час просять рідні тільки приділяй увагу дитині хоч інколи, не втрачай з нею зв`язок. Представник органу опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки захистить інтереси дитини, яка опинилася у складній життєвій ситуації. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. [INFO] народився [PERSON] , про що виконавчим комітетом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] , згідно якого батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1403/2 [PERSON] діагностовано розумову відсталість легкого ступеня, поєднану з порушенням мови, розладами функції тазових органів, які призводять до стійкої соціальної дезадаптації, патологічних форм поведінки (а.с. 14-15). Станом на 01.11.2022 року дитина зареєстрована та проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою витягом з домової книги (а.с. 16). Позивач проходить службу на посаді командира 4 навчального взводу - викладача 4 навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини [NUMBER] . За місцем роботи останній зарекомендував себе з позитивної сторони. До виконання службових обов`язків ставиться сумлінно, вміє самостійно працювати, не потребує контролю з боку безпосередніх начальників, виявляє повагу до командирів, начальників і старших, завжди дотримується правил військової ввічливості та поведінки, спокійно і швидко орієнтується в складних умовах. За характером спокійний, врівноважений, морально стійкий. В колективі користується повагою, має рівні стосунки з усіма військовослужбовцями (а.с. 17). Відповідачка ж у свою чергу від виконання своїх батьківських обов`язків свідомо ухиляється у наслідок чого її тричі було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 та 2 ст. 184 КУпАП (а.с. 13). Зі змісту інформаційної довідки № 56/01-34 від 12.06.2023 року виданої КЗ «ЧЗДО «Червона калина» Черкаської селищної ради встановлено, що з 23 серпня 2018 року по 23 лютого 2022 року [PERSON] відвідував КЗ «ЧЗДО «Червона калина». Нестабільний емоційний стан у дитини потребує обов`язкового індивідуального супроводу, у зв`язку із чим працівниками комунального закладу були зроблені спроби залучити мати до співпраці, пропонували [PERSON] приходити до закладу, супроводжувати хлопчика протягом дня хоча б на прогулянках, в час активної фази в режимі дня. Матір не влаштовувала така ситуація, вона старалася уникати проведення часу з дитиною в дитячому садочку. Після чого дитина стала рідко відвідувати садочок. Вдома розвитком і вихованням сина відповідачка не займалась, тому змін у розвитку дитини не спостерігалось. Неодноразово [PERSON] запрошувалась на співбесіду з вихователями та адміністрацією закладу, однак мати не проявляла зацікавленості і уникала спілкування (а.с. 18). Згідно свідоцтва серії [NUMBER] , виданого Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), встановлено, що 19 серпня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, та змінено прізвище дружини на - « [PERSON] » (а.с. 50). Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідачка свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступним нормами закону, а саме. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідачка не тільки свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків, визначених ст. 150 СК України, а й негативно впливає на його емоційний та психологічний стан. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачами по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Батько дітей з позовними вимогами був ознайомлений, між тим, взагалі не виявив ніякого зацікавлення у справі. 08 вересня 2023 року виконавчим комітетом Черкаської селищної ради постановлено рішення, яким затверджено висновок органу опіки та піклування Черкаської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітнього сина [PERSON] (а.с. 28, 29-30). Аналізуючи викладене, суд виходячи з якнайкращого забезпечення прав, свобод та інтересів дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина обґрунтовані та підлягають задоволенню. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved