Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] ) розташований житловий будинок, побудований [PERSON] в 1949 році, що підтверджується копією архівного витягу з протоколу №19 засідання виконавчого комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області від 22 липня 1955 року щодо затвердження результатів інвентаризації присадибних ділянок по кварталу № 374, в якому зазначено, що [PERSON] , як землекористувач, яка не має документів на право користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , повинна оформити документи на право користування земельною ділянкою в місячний строк. [PERSON] померла [INFO] . За життя [PERSON] 02 квітня 1982 року склала заповіт, яким заповідала все належне їй майно онуку [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцем на відкриту спадщину після смерті [PERSON] є позивач, яка фактично і постійно проживала зі своїм чоловіком на час його смерті за адресою: [ADDRESS] . В цьому будинку вона проживає й до тепер, і здійснює догляд за ним. Саме тому з метою оформлення своїх спадкових прав позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позов підтримує в повному обсязі, та просила суд його задовольнити. Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі її представника за наявними у справі документами та відповідно до вимог чинного законодавства. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Спірним є житловий будинок житловою площею 32,10 кв.м, загальною площею 45.50 кв.м. із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на який згідно із довідкою КП «Люботинське АПБ» № 63-5/01-29 від 27 липня 2020 року не зареєстровано. Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого Люботинським БТІ станом на 08 грудня 2023 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок літ. «А-1» з верандою літ. «а» і ганком літ.»а1», які побудовані в 1949 році, та господарські будівлі і споруди: літня кухня літ. «Б», сарай літ «В», погреб літ. «в», гараж літ. «Г», побудовані в 1970 році, свердловина, яка побудована в 1975 році, і вбиральня, побудована в 1992 році. З копії архівного витягу з протоколу засідання виконавчого комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області від 22 липня 1955 року щодо затвердження\~ результатів інвентаризації\~ присадибних ділянок по кварталу № 374 вбачається, що землекористувачу [PERSON] , яка має у користуванні зареєстровану земельну ділянку площею 2392 кв.м за адресою:\~ [ADDRESS] , додатково передано у користування надлишок землі площею 95 кв.м, та запропоновано оформити необхідні документи. В подальшому, 10 квітня 1963 року техніком ХМБТІ на виконання рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області № 5 від 21 березня 1963 року був складений акт про вилучення із домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), у [PERSON] частини земельної ділянки площею 1007 кв.м із загальної площі 2507 кв.м. В рішенні виконавчого комітету вказано, що воно було прийнято на підставі звернення [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказані документи свідчать, що саме [PERSON] орган місцевого самоврядування визнавав власником і користувачем домоволодіння, адреса якого з часом була змінена з [ADDRESS] . Наразі фактичною адресою домоволодіння є [ADDRESS] . Станом на 1949 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку [PERSON] набула статусу власника житлового будинку та вона набула право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , був збудований та набутий [PERSON] одноособово. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 17 травня 1990 року, виданого Люботинською міською радою. Враховуючи, що смерть [PERSON] настала в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв`язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . Відповідно до ст. 534 ЦК України (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. \~ [PERSON] 02 квітня 1982 року склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, з чого воно б не складалося та де б таке не знаходилося, вона заповідає своєму онукові [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчено 02 квітня 1982 року державним нотаріусом Другої Харківського району державною нотаріальної контори, реєстровий № 483. У заповіті вказано, що на час його посвідчення [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS] . Згідно із повідомленням Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області № 102/01-16/п від 20 лютого 2024 року, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , до нотаріальної контори 14 червня 1990 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся\~ [PERSON] , і на підставі його заяви була заявлена спадкова справа № 282/1990. Інформація про видані свідоцтва про право власності на спадщину в цій справі відсутня. Чинність заповіту [PERSON] від 02 квітня 1982 року підтверджена інформаційною довідкою № 75904689 від 20 лютого 2024 року. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після смерті бабусі [PERSON] на підставі заповіту, але своїх спадкових прав на нерухоме майно не оформив. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 10 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області. На час смерті [PERSON] був зареєстрований і постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 03-10/259 від 01 лютого 2024 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав йому на праві власності, але таке право не було ним зареєстроване у встановлену порядку. Відповідно до положень ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцем на відкриту спадщину, що складається із житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , позивач по справі, що відповідає ст. 1261 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя, який пережив спадкодавця, батьки померлого. Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємицею [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 12 липня 1980 року Люботинською міською радою Харківського району. Згідно із повідомленням Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області №102/01-16/п від 20 лютого 2024 року після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , до нотаріальної контори з заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Постійне проживання спадкоємця зі спадкодавцем може бути підтверджено відміткою у паспорті такого спадкодавця про реєстрацію його місця проживання разом зі спадкодавцем або довідкою органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. В матеріалах цивільної справи наявний акт органу самоорганізації населення № 34 від 24 січня 2024 року, засвідчений головним спеціалістом відділу забезпечення діяльності виконкому та внутрішньої політики 25 січня 2024 року, відповідно до якого [PERSON] на день смерті [PERSON] постійно проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, аналізуючи вказані вище документи, суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] постійно проживала разом із своїм чоловіком [PERSON] на день його смерті [INFO] , тобто на час відкриття спадщини.\~ А тому суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , тому задовольняє позов повністю і визнає за нею право власності на вказаний житловий будинок, в поряду спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved