Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

Керівник Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [PERSON] , яка не є громадянкою України, на підставі свідоцтв про право на спадщину № 1-2050 і № 1-2047, виданих 14 вересня 2017 року Бородянською районною державною нотаріальною конторою Київської області, набула право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Бучанської міської об`єднаної територіальної громади (Бабинецька селищна рада) Бучанського району Київської області, з кадастровим номером 3221055300:03:003:0068, площею 0,7902 га та з кадастровим номером 3221055300:03:003:0045, площею 1,2098 га. Право власності на зазначені земельні ділянки [PERSON] зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 вересня 2017 року. Однак, [PERSON] , яка не є громадянкою України, всупереч вимог чинного законодавства, впродовж року після набуття права власності на вказані земельні ділянки не відчужила їх, а тому є підстави для конфіскації земельних ділянок у власність держави. Враховуючи виявлені порушення, Головному управлінню Держгеокадастру у м. Києві та Київській області було надіслано лист № 53-6301вих-23 від 03 серпня 2023 року з вимогою вжити заходи щодо їх усунення, у тому числі в судовому порядку. Разом з цим, уповноваженим державою органом заходи щодо конфіскації земельних ділянок не вжито та повідомлено листом № 10-10-0.62-7226/2-23 від 09 серпня 2023 року про відсутність коштів на сплату судового збору як причину невжиття заходів, що дає підстави прокурору вживати заходи представництва інтересів держави в суді. Позивач вважає, що [PERSON] порушила визначену ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України, процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення та як іноземний громадянин не відчужила їх упродовж року після набуття права власності, продовжуючи безперешкодне використання спірних земельних ділянок на території України. Враховуючи вказані обставини, просив конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області земельні ділянки [PERSON] , а саме: - кадастровий номер 3221055300:03:003:0068, площею 0,7902 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, номер запису на право власності 22329746, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1351629632210; - кадастровий номер 3221055300:03:003:0045, площею 1,2098 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, номер запису на право власності 22329648, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1351624932210, які знаходяться на території Бучанської міської об`єднаної територіальної громади Бучанського району Київської області. Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. За ухвалою суду від 04 грудня 2023 року було закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні прокурор [PERSON] позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому доводи, та просила його задовольнити. Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області свого представника в судове засідання не направило, просило розглянути справу без його участі, позов підтримало та просило його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, у тому числі відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзив на позов не надала. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину, виданих 14 вересня 2017 року держаним нотаріусом Бородянської районної державної нотаріальної контори Ткаченко Ю.В., [PERSON] набула право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Бучанської об`єднаної територіальної громади Бучанського району Київської області з кадастровим номером 3221055300:03:003:0068, площею 0,7902 га та з кадастровим номером 3221055300:03:003:0045, площею 1,2098 га (а.с. 22, 23). Право власності на вказані земельні ділянки [PERSON] зареєструвала 14 вересня 2017 року, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 342054860 і № 342054357 від 08 серпня 2023 року. Відповідно до відомостей, зазначених у даних інформаційних довідках, [PERSON] є громадянкою Російської Федерації (а.с. 18-19, 20-21). З інформації, наданої Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області вбачається, що фактів документування паспортом громадянина України, посвідками на постійне або тимчасове проживання на території України громадянки РФ [PERSON] , [INFO] , в ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не значиться (а.с. 36-38, 39). Згідно з листом Ірпінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) № 215/30.17-31а від 05 серпня 2023 року, актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] , у відділі та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутній (а.с. 32-34, 35). Бучанська окружна прокуратура Київської області направила до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області лист № 53-6301вих-23 від 03 серпня 2023 року з вимогою вжити заходи щодо усунення виявлених порушень, у тому числі в судовому порядку (а.с. 40-43). Відповідно до листа № 10-10-0.62-7226/2-23 від 09 серпня 2023 року, Головне управління Держгеокадасту у м. Києві та Київській області повідомило про відсутність коштів на сплату судового збору як причину невжиття заходів щодо конфіскації земельних ділянок, які належать на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 44-46). Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або не належним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. За змістом статей 13 і 14\~Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до ст.\~1\~Земельного кодексу\~України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною держави. Частиною п`ятою статті 22\~Земельного кодексу\~України встановлено, що набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до ч. 2 ст.\~81\~Земельного кодексу\~України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. За змістом ч. 3 ст.\~81\~Земельного кодексу\~України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню (ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Пунктом «е» ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України встановлено, що однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. За змістом ч. 1 і 2 ст. 153 Земельного кодексу України власник не\~може бути\~позбавлений права\~власності на\~земельну ділянку,\~крім випадків,\~передбачених цим\~Кодексом та\~іншими законами\~України. У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Згідно з вимогами п. 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України однією з підстав припинення права власності є конфіскація. Якщо з\~підстав,\~що не\~були заборонені\~законом,\~особа набула\~право власності\~на майно,\~яке за\~законом,\~який був\~прийнятий пізніше,\~не може\~їй належати,\~це майно\~має бути\~відчужене власником\~протягом строку,\~встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна (ч. 1 ст. 348 Цивільного кодексу України). Статтею 41 Конституції України встановлено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. У правовому висновку, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року в справі № 6-92 цс13, Верховний Суд України вказав, що основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особа може бути позбавлена її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. \~ \~ \~ \~Відповідно до сталої практики ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. \~ \~ \~ \~Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. \~ \~ \~ \~Як визначено вище, питання набуття у власність землі в Україні врегульоване нормами Земельного кодексу України; процедура набуття у власність землі іноземцями, а також обмеження, які з цим пов`язані, також чітко визначені даним законодавчим актом, тобто втручання є законним. \~ \~ \~ \~Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». \~ \~ \~ \~Суспільний інтерес в даному випадку проявляється в тому, що земля є власністю Українського народу, землі сільськогосподарського призначення не можуть бути у власності іноземців, що покликане інтересами національної безпеки. \~ \~ \~ \~Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. \~ \~ \~ \~У даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власниці земельних ділянок, оскільки остання мала достатньо часу для виконання свого обов`язку, однак дотепер земельну ділянку не відчужила, що порушує вимоги земельного законодавства України та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. Враховуючи викладене, оскільки [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, впродовж року після набуття права власності на земельні ділянки з 14 вересня 2017 року по даний час не відчужила їх, то суд, задовольняючи позовні вимоги, вважає за необхідне конфіскувати належні відповідачу на праві приватної власності земельні ділянки у власність держави. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 5\~368 гривень.

Outcome: approved