Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

У червні 2023 із позовом до суду звернулося АТ «Укрсиббанк», яке просило стягнути на свою користь 3% річних у сумі 293,27 дол. США з [PERSON] , та з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як солідарних боржників. Мотивувало тим, що між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали поруку. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.05.2014 вирішено стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 8608,30 дол. США, що еквівалентно 83989,48 грн, та 839,89 судового збору. Рішення суду належним чином не виконувалося тому у позивача виникло право грошової вимоги на підставі ст. 625 ЦК України. Ухвалою суду від 23.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] у встановлений термін надав відзив на позовну заяву у якій зазначив, що вважає позов необґрунтованим. Повідомив, що зобов`язання за кредитним договором припинилося у повному обсязі. Дійсно рішенням суду стягнено з нього та інших відповідачів кошти у сумі 8608,30 дол. США, що еквівалентно 83989,48 грн, та 839,89 судового збору. Проте рішення суду відповідач виконав, що підтверджується постановою державного виконавця про закриття виконавчого провадження у зв`язку із повним погашенням боргу. Також вказані обставини підтверджуються та встановлені рішенням суду від 24.10.2022, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду. Факт погашення боргу позивач приховав і надав розрахунок 3% річних станом на дату подачі позову до суду хоча заборгованість погашена ще у 2021 році. Представник позивача надав відповідь на відзив, у якому зазначив, що рішення суду не виконувалося тому він має право грошової вимоги на підставі ст. 625 ЦК України. Зобов`язання за кредитним договором не виконано у повному обсязі. Позивачем оскаржувалися дії державного виконавця, в результаті постанова про закриття виконавчого провадження скасована та 19.07.2023 відновлено виконавче провадження. Щодо рішення суду у справі №127/31539/21 то зазначає, що воно наразі оскаржується ними. Відповідач [PERSON] надав заперечення у якому зазначив, що позивач при зверненні до суду у 2014 році пред`явив вимогу про дострокове повернення кредиту, тобто втратив право на нарахування процентів. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2022 підтверджує факт виконання зобов`язання, та його припинення. Ухвалою суду від 04.08.2023 провадження за позовом АТ «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних в цивільній справі №127/17378/23 зупинено до винесення рішення Верховним Судом у справі №127/31539/21. Ухвалою суду від 15.11.2023 провадження у справі поновлено. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити із підстав наведених у ньому. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявні заяви у яких [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які просять розгляд справи здійснити у їх відсутність та відмовити у задоволенні позову. Суд дослідивши надані докази встановив, що 15 листопада 2005 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (тепер АТ «УкрСиббанк») укладений договір №000174 про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки, на підставі якого банк відкриває клієнту картрахунок та видає платіжну картку. 21 листопада 2005 року до вказаного договору між сторонами укладена додаткова угода про встановлення ліміту овердрафту №1. 21.11.2005 року між [PERSON] та позивачем був укладений кредитний договір №111/49, за яким позивач отримав кредит на суму 13000 доларів США та зобов`язався щомісячно його повертати в обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кредит та проценти не пізніше 19 листопада 2021 року, якщо тільки не застосовується інший термін погашення кредиту. У забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника за кредитним договором були укладені договори поруки від 21 листопада 2005 року №111-2/104 з [PERSON] , №111-2/105 з [PERSON] , №111-2/106 з [PERSON] . Згідно п.п.1.1.-1.5 договорів поруки поручителі зобов`язувалися відповідати перед кредитором за виконання позичальником всіх його зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, в тому числі за повернення суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2014 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №111/49 від 21 листопада 2005 року станом на 18 березня 2014 року в розмірі 8608,30 доларів США, що еквівалентно 83989,48 грн, а також стягнуто 839,89 грн судового збору. Державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Королем В. В. 05 квітня 2021 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №50955170 з примусового виконання виконавчого листа №127/6664/14-ц, виданого 09 липня 2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області на підставі вищезазначеного рішення суду, боржником за яким є [PERSON] , на підставі п.9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним виконанням вимог виконавчого документа. Рішенням суду від 24.10.2022, залишеним без змін Вінницьким апеляційним судом та Верховним Судом, визнано припиненими зобов`язання за кредитним договором №111/49 від 21 листопада 2005 року та додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №1 від 21 листопада 2005 року до договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки № [NUMBER] від 15 листопада 2005 року, укладеними між [PERSON] та АК ІБ «УкрСиббанк». У липні 2023 відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №127/6664/14-ц виданого 09.07.2014 року про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №111/49 від 21 листопада 2005 року станом на 18 березня 2014 року в розмірі 8608,30 доларів США, що еквівалентно 83989,48 грн, а також стягнуто 839,89 грн судового збору, боржник - [PERSON] . Згідно розрахунку 3% річних в період з 31.05.2020 по 08.04.2021 складає 293,27 дол. США. Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Верховний Суд України у постанові від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат. Стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Хоча згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону № 606-XIV (в момент прийняття рішення). Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року №6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, провадження №14-16цс18. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Так відповідачі будучи обізнані про наявність рішення суду про стягнення заборгованості не виконали його одномоментно, тому за період не належного виконання рішення суду у позивача виникло право на отримання коштів у вигляді трьох процентів річних на залишок заборгованості. Розрахунок заборгованості позивачем проведено правильно, період нарахування 3% річних відповідає строку позовної давності, адже охоплює період трьох років перед звернення до суду. З огляду на це суд задовольняє позовні вимоги. Оскільки позов задоволено то з відповідачів слід стягнути в рівних частинах судовий збір у сумі 2684 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved