Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Одеської міської ради, Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 22.01.1963 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . 06.12.1999 року на підставі Розпорядження органу приватизації № 142533 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було надано у приватну спільну часткову власність власть у рівних частках житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , про що видано Свідоцтво про право власності на житло від 06.12.1999 року за № 142533. [INFO] [PERSON] померла, після чого відкрилася спадщина на належну їй 1/3 частину вказаної вище житлової квартири. 31.12.2021 року чоловік померлої [PERSON] та син [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. із заяво про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, постановою приватного нотаріуса Гребенюк І.М. від 23.02.2023 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що була виявлена інформація щодо існуючих заповітів, посвідчених без жодних ідентифікуючих даних на майно від імені [PERSON] . Оскільки, спадкодавцем [PERSON] ніколи не укладалися будь - які заповіти, просять суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/6 частки житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 24.04.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.12.2023 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Однак, подали до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд задовольнити даний позов та розгляд справи провести за їх відсутності. Представники відповідачів Одеської міської ради та Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що 22.01.1963 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 22.01.1963 року та Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 16.01.1976 року. 06.12.1999 року на підставі Розпорядження органу приватизації № 142533 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було надано у приватну спільну часткову власність власть у рівних частках житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , про що видано Свідоцтво про право власності на житло від 06.12.1999 року за № 142533. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] ), внаслідок чого відкрилася спадщина на належну померлій 1/3 частки житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення його померлим. Згідно приписів ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивачі [PERSON] та [PERSON] , будучи чоловіком та сином померлої [PERSON] , входять до складу спадкоємців першої черги. Суд констатує, що на виконання вимог ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 29.05.2023 року про витребування доказів, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. було надано до суду належним чином завірену копію спадкової справи № 162/2021 до майна [PERSON] , померлої [INFO] . Так, із зазначених вище матеріалів спадкової справи вбачається, що [INFO] чоловік померлої [PERSON] та син [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. із заяво про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, постановою приватного нотаріуса Гребенюк І.М. від 23.02.2023 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що була виявлена інформація щодо існуючих заповітів, посвідчених без жодних ідентифікуючих даних на майно від імені [PERSON] . Так, із вказаної вище постанови про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину вбачається, що за результатами проведеної перевірки за даними Спадкового реєстру щодо наявності існуючих заповітів померлої [INFO] [PERSON] виявлено факт співпадіння даних за прізвищем, іменем, по - батькові заповідача та встановлено, що у Спадковому реєстрі наявні наступні записи про заповіт: ?Запис № 3976105 про заповіт, посвідчений від імені [PERSON] Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 16.03.1956 року за реєстровим № 589 без зазначення ідентифікуючих даних щодо конкретної особи; ?Запис № 3911530 про заповіт, посвідчений від імені [PERSON] Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області 16.08.1972 року за реєстровим № 2921 без зазначення ідентифікуючих даних щодо конкретної особи; ?Запис № 6117685 про заповіт, посвідчений від імені [PERSON] Дунаєвською Державною нотаріальною конторою Хмельницької області 02.12.1967 року за реєстровим № 1543 без зазначення ідентифікуючих даних щодо конкретної особи; ?Запис № 3929859 про заповіт, посвідчений від імені [PERSON] Куп`янською державною нотаріальною конторою Харківської області 02.02.2000 року за реєстровим № 373 без зазначення ідентифікуючих даних щодо конкретної особи; ?Запис № 577397 про заповіт, посвідчений від імені [PERSON] . Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області 30.10.1970 року за реєстровим № 3489 без зазначення ідентифікуючих даних щодо конкретної особи; ?Запис № 485757 про заповіт, посвідчений від імені [PERSON] . Шостою Київською державною нотаріальною конторою 19.11.1993 року за реєстровим № 7у-553 без зазначення ідентифікуючих даних щодо конкретної особи; ?Запис № 8150282 про заповіт, посвідчений від імені [PERSON] . Шостою Київською державною нотаріальною конторою 12.02.2002 року за реєстровим № 2-431 без зазначення ідентифікуючих даних щодо конкретної особи. Згідно відповіді Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 14.01.2022 року № 82/01-21 запис в Реєстрі вчинення нотаріальних дій № 589 від 16.03.1956 року стосується [PERSON] , що проживала з адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Лозівської державної нотаріальної контори від 24.12.2021 року № 1274/01-16 запис в Реєстрі вчинення нотаріальних дій № 2921 від 16.08.1972 року стосується [PERSON] , що проживала з адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Хмельницького обласного державного нотаріального архіву від 22.12.2021 року № 3697 запис в Реєстрі вчинення нотаріальних дій № 1543 від 02.12.1967 року стосується [PERSON] , що проживала з адресою: [ADDRESS] . Суд зазначає, що в рамках розгляду даної справи, судом було вчинено всі необхідні дії задля встановлення ідентифікуючих даних відносно [PERSON] , [INFO] , щодо інших записів про заповіт, відповідь на які не було отримано приватним нотаріусом. Проте, не знайшло свого підтвердження, що заповіти за записами згідно Інформаційної довідки зі Садкового реєстру № 67749363 від 13.12.2021 року, без жодних ідентифікуючих даних, були посвідчені саме від імені [PERSON] , [INFO] , мешканки: [ADDRESS] . Окрім того, як встановлено по справі, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , у період з 1963 року проживала у м. Одесі, а з 15.04.1979 була зареєстрована по місцю проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення його померлим. Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, про що наголошує ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, якій починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Суд констатує, що на підставі встановлених обставин по справі вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , маючи право на спадкування в порядку першої черги після смерті [PERSON] , не можуть набути право власності на спадкове майно в порядку спадкування через нотаріальну контору та отримати на нього свідоцтво про право на спадщину за законом, а тому, відповідно до ст. 16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 66 ЗУ «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Під ефективним засобом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект і повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. Таким чином, зважаючи на обставини справи, беручи до уваги те, що була виявлена інформація щодо існуючих заповітів, посвідчених без жодних ідентифікуючих даних на майно від імені [PERSON] , що стало перешкодою для видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину, суд вважає за можливе визнати за позивачами по 1/6 частці право власності в порядку спадкування на належну померлій [PERSON] частку у праві спільної часткової власності у розмірі 1/3 на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими, докази, надані позивачами в підтвердження їх порушеного права є належними, достовірними, допустимими, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даного позову та належному судовому захисті порушених спадкових прав позивачів. На підставі та

Outcome: approved