Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

28.03.2024 [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження, заборонивши йому перебувати в місці колишнього спільного проживання (перебування) зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; вести з нею листування, телефонні переговори із або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; наближатись до неї ближче ніж на 100 метрів. Заяву обґрунтовано тим, що з квітня по листопад 2022 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та побут за адресою: [ADDRESS] . Із листопада 2022 року [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя та систематично вчиняє щодо [PERSON] психологічне та фізичне насильство, яке проявляється у погрозах життю і здоров`ю заявниці та її сину, застосуванню нецензурної лексики образливого характеру, неодноразовому переслідуванні, приниженні та погрозах. Як наслідок, заявниці постійно доводиться викликати поліцію, яка складає щодо [PERSON] протоколи про адміністративне правопорушення за вчинення домашнього насильства. Однак, кривдник цими заходами нехтує та продовжує переслідувати [PERSON] та погрожувати її життю й здоров`ю. Ухвалою судді від 29.03.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.04.2024. У судовому засіданні заявник просила заяву задовольнити, пояснивши, що єдиним можливим засобом, який би стримав [PERSON] від продовження переслідування її, є обмеження, про які вона просить в заяві. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи оповіщався у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомив. Ураховуючи встановлені частиною другою статті 350-5 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) скорочені строки розгляду зазначеної заяви, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованої особи. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що з квітня по листопад 2022 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та побут за адресою: [ADDRESS] . Заявниця стверджує, що з листопада 2022 року [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя та систематично вчиняє щодо неї та її сина психологічне та фізичне насильство, яке проявляється у погрозах їхньому життю і здоров`ю, застосуванні нецензурної лексики образливого характеру, неодноразовому переслідуванні та приниженні. Як наслідок, заявниці постійно доводиться викликати працівників поліції задля забезпечення безперешкодного доступу до автомобіля, можливості доїхати до місця роботи та відвезти сина на навчання. Наразі на розгляді у Деснянському районному суді м. Чернігова перебувають чотири протоколи про адміністративне правопорушення, складені щодо [PERSON] за вчинення ним домашнього насильства, кваліфікованого за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справи № 750/4218/24, № 750/4217/24, № 750/4220/24) . Однак, кривдник цими заходами нехтує, продовжує переслідувати [PERSON] та погрожувати її життю й здоров`ю. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України регламентовано, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. За приписами статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Отже, основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини у цій справі, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктами 3, 6-8 частини першої статті 1 вищевказаного Закону України передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдник це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Таким чином, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» регламентовано перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Положеннями статті 26 вищевказаного Закону України визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2021 у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Як убачається з матеріалів витребуваних судом справ про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності (справи № 750/4218/24, № 750/4217/24, № 750/4220/24), а саме форм оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, співробітниками поліції встановлено, що «кривдник залякував, переслідував або погрожував постраждалій особі та/або дітям». Також, у своїх поясненнях [PERSON] підтвердив факт спільного проживання із заявницею та існування в минулому особистих стосунків. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, суд доходить висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису як запобіжного заходу, направленого на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки заявника та її дитини, до вирішення питання про кваліфікацію дій [PERSON] та прийняття стосовно нього рішення у вищевказаних провадженнях про притягнення його адміністративної відповідальності. Разом з тим, враховуючи відстань між помешканнями заявника та [PERSON] , суд вважає необхідним доповнити пункт про заборону наближатися останньому на відстань ближче ніж 100 метрів до [PERSON] словосполученням «у громадських місцях». Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. За приписами частини четвертої статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: partial