Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи: позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє її представниця - адвокатка Цокало Т.М., через систему "Електронний суд" подала позов (а.с. 1-30), в якому просить: - визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №72515, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з неї на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" заборгованості за кредитним договором №850715978 від 06.01.2020; - стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, а саме: 10 500 грн витрат на правничу допомогу, 858,88 грн сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що про існування даного виконавчого напису дізналась через Єдиний реєстр виконавчих проваджень, оскільки на підставі такого було відкрито виконавче провадження. Зазначає, що у матеріалах виконавчого провадження відсутні докази того, що первісний кредитор відступив відповідачу право вимоги за даним кредитним договором. Також, у матеріалах виконавчого провадження відсутній сам кредитний договір. Із розміром заборгованості вона не погоджується, що свідчить про спірність даного виконавчого напису. Окрім цього, виконавчий напис вчинений без отримання нотаріусом виписки з особового рахунку, а тому невідмо з чого саме виходив нотаріус при визначенні суми заборгованості. Нотаріусом вказаний вище виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки такий вчинено без оригіналу нотаріально посвідченого договору. Представниця відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" Шихненко А. надіслала відзив на позов (а.с. 62-67), у якому не викладаючи заперечень проти позовної вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, зазначила, що просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 500 грн. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що пред`явлення даного позову не вимагало додаткового вивчення юридичної природи спірних правовідносин чи виконання значного обсягу юридичної і технічної роботи. Вартість виконаних представницею позивачки робіт є завищеною та не відповідає критеріям обґрунтованості і розумності їх розміру. Також у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували сплату послуг адвоката. Окрім цього, ціни за надані представницею позивачки послуги є довільно сформованими. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представниця - адвокатка Цокало Т.М. не з`явились, остання 01.04.2024 через систему "Електронний суд" подала заяву (а.с. 108-109) про розгляд справи без їх участі та підтримання позовних вимог. Представник відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Івано - Франківської області Кушнір О.В. у судове засідання не з`явились, хоча про місце, дату і час проведення такого були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставлення судових повісток до електронних кабінетів (а.с. 105, 103). Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. у судове засідання не з`явився, хоча про місце, дату і час такого повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 102) та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади (а.с. 107). ІІ.\~Заяви та клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі: дана справа за підсудністю надійшла із Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області до Долинського районного суду Івано - Франківської області 08.02.2024. Ухвалою Долинського районного суду Івано - Франківської області суду від 09.02.2024 прийнято до свого провадження дану справу та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Від представниці позивачки [PERSON] - адвокатки Цокало Т.М. через систему "Електронний суд" 28.02.2024, 01.04.2024 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі та підтримання позовних вимог. Ухвалою суду від 29.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Беручи до уваги те, що учасники справи в судове засідання не з`явились, суд ухвалює рішення без участі учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Також з урахуванням того, що розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 268 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як вбачається із копії виконавчого напису, вчиненого 09.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрованого в реєстрі за №72515, останній вчинив його на підставі ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат" та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , яка є боржницею за кредитним договором №850715978 від 06.01.2020, укладеним з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ "Таліон Плюс", правонступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс". Стягнення заборгованості проводиться за період з 05.08.2020 по 05.08.2020. Сума заборгованості складає 56 877,88 грн (а.с. 42). Постановою про відкриття виконавчого провадження від 31.05.2021 приватний виконавець виконавчого округу Івано - Франківської області Кушнір О.В. відкрив виконавче провадження №65612088 з примусового виконання виконавчого напису №72515, виданого 09.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського МНО Горай О.С., про стягнення з боржниці [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" заборгованість в розмірі 58 077, 88 грн (а.с. 43). Сторона позивачки заперечує щодо дотримання порядку вчинення виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Спір між сторонами не врегульовано. ІV.\~Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторона позивачки посилається як на підставу вимог, взявши до уваги відзив, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Частиною 1 статті 4 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису про стягнення з боржниці [PERSON] заборгованості у сумі 58 077,88 грн за кредитним договором №850715978 від 06.01.2020. Позивачка вважає виконавчий напис таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки вчинення виконавчого напису було здійснено із порушенням процедури його вчинення. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про нотаріат", нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл. 14 Закону «Про нотаріат» та гл. 16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - постанова № 662) перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові ВП ВС від 21 вересня 2021 року, справа № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 09.10.2020, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, зокрема, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 гл. 16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом пп.3.4 п.2 гл.16 розд.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Таким чином, для перевірки судом правомірності вчинення оскаржуваних виконавчих написів необхідно, зокрема, з`ясувати: чи було їх вчинено на підставі нотаріально посвідчених кредитних договорів; чи зазначена у них сума зобов`язань є безспірною, тобто чи існувала вона узагалі, чи була вона саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису; чи було заявником дотримано 3-річний строк, з моменту виникнення права вимоги, для звернення за вчиненням виконавчого напису. Так, із виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського МНО Горая О.С. вбачається, що стягнення проводиться за період з 05.08.2020 по 05.08.2020. Сума заборгованості складає 56 877,88 грн. Повноваження нотаріуса при розгляді питань вчинення виконавчих написів, в т.ч. вивчення питання безспірності заборгованості, зазначено у справі № 305/2082/14-ц, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду 15 січня 2020 року. Так, в даному рішенні ВП ВС вказала, що нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). З урахуванням ст.15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19). Згідно висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 04.03.2015 року у справі №6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки викладено і в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Проте, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивачка [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, при цьому, судом не встановлено факту отримання позивачкою повідомлення - вимоги про наявність такої заборгованості. Також суду не надано доказів того, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису була надана письмова вимога ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" про наявність в позивачки заборгованості та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржниці із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідачем та третіми особами не надано суду жодних доказів на спростування доводів сторони позивачки. Окрім цього, з матеріалів справи не встановлено, що при вчиненні напису нотаріус отримував первинні бухгалтерські документи, тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, зазначений у написі, є безспірним. Таким чином, судом встановлено, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум заборгованості, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Тобто, ні нотаріально посвідченого кредитного договору, ні розрахунку заборгованості, ні документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржниці, ні заяви про вчинення виконавчого напису з вказівкою на документи, які були надані нотаріусу на його вчинення, суду не надіслано. Підставними є доводи сторони позивачки про відсутність доказів про відступлення прав вимоги від первісного кредитора до відповідача. Аналізуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом Житомирського МНО Гораєм О.С. з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки відсутні докази того, що приватний нотаріус отримав нотаріально посвідчений кредитний договір, позивачка отримувала письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису, а також відсутні підстави для визнання суми заборгованості за вказаним кредитним договором безспірною. Викладене свідчить про обґрунтованість позовних вимог, які слід задовольнити, визнавши виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Як визначено ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Стороною позивачки вірно обрано спосіб захисту права, оскільки виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, а визнання його таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку, надасть можливість поновити порушені права позивача у спосіб встановлений законом. Отже, позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат: вирішуючи питання судових витрат суд враховує вимоги ст. 141 ЦПК України. Так, позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 858,88 грн (а.с. 31) та враховуючи, що позов підлягає задоволенню, вказану суму слід стягнути з відповідача на користь позивачки. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити таке. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такого висновку дійшла й Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Тобто, суд діє як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Так, з матеріалів справи, зокрема, акта приймання - передачі наданої правничої допомоги №1 (а.с. 47), встановлено, що вартість за надання юридичних послуг становить 10 500 грн., яка складається із: 1 500 грн - надання усної консультації, 1 000 грн - надання повторної усної консультації, 8 000 грн підготовка та написання позовної заяви. Сплату позивачкою [PERSON] вказаної суми вартості послуг адвоката підтверджується квитанцією №759 від 15.12.2023 (а.с. 49). Представницею відповідача у поданому відзиві просить відмовити у задовленні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу посилаючись на завищеність їх вартості та неспівмірність. Таким чином, беручи до уваги наявність клопотання представниці відповідачки про неспівмірність витрат на правничу допомогу, враховуючи принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, виходячи з об`єму виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є нескладною, оскільки практика розгляду даної категорії справ є усталеною, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. При цьому суд відхиляє доводи представниці відповідача про те, що позивачкою не здійснювалась оплата послуг адвоката, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, зокрема копією квитанції №759 від 15.12.2023 (а.с. 49). Окрім цього, як неодноразово наголошував у своїх постановах Верховний Суд, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). На підставі вищевикладеного, ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 142, 158, 206, 432 ЦПК України, ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 1, 14, 39, 50, 87-91 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII, ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 № 996-XIV, гл.16 р. II «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, п. 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172,

Outcome: partial