Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, у якій просив визнати за [PERSON] , як спадкоємцем за заповітом, право власності на спадкове майно, яке складається з 1/4 частини будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] , вартістю 114638 гривень 25 копійок, після смерті матері [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] посилається на те, що [INFO] в с.Лисівці Чортківського району Тернопільської області померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, яку він прийняв, оскільки проживав разом з померлою на момент її смерті в одному будинку. Ще за життя [PERSON] 26.01.2000 року склала на [PERSON] заповіт, яким заповіла йому все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося. Через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане майно позивач не може оформити спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому змушений звернутися до суду. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач - представник Товстенської селищної ради Чортківського\~ району Тернопільської\~області у підготовче судове засідання не з`явився, однак від селищного голови до суду надійшла заява, якою просив розглядати справу за його відсутності та позовну заяву задоволити у повному обсязі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 12.03.2024 року прийнято справу до провадження, визначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Згідно даних паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 26.06.1997 року, виданого Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області, [PERSON] народився [INFO] та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.01.2005 року [PERSON] померла [INFO] у віці 86 років, про що 03.01.2005 року Лисівською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області складено відповідний актовий запис №1. Як вбачається з довідки КП «Заліщицьке міське госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації» від 25.09.2023 року станом на 31.12.2012 року в Заліщицькому районному комунальному госпрозрахунковому бюро технічної інвентаризації зареєстровано в Ркн №3 Р№300 нерухоме майно за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Лисівської сільської ради 15.07.2010 року частина, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Лисівської сільської ради 15.07.2010 року частина, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Лисівської сільської ради 15.07.2010 року частина. Як вбачається з довідки Лисівського старостинського округу Чортківського району Тернопільської області від 04.09.2023 року №454 [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 1918 року і до дня смерті. На час смерті з спадкодавицею за адресою: [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: 1. [PERSON] , [INFO] син; 2. [PERSON] , [INFO] невістка; 3. [PERSON] , [INFO] - онук; 4. [PERSON] , [INFO] - невістка; 5. [PERSON] , [INFO] правнук; 6. [PERSON] , [INFO] правнук. На момент смерті спадкодавиця не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Арешт і заборона на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та на все інше майно відсутні. Свідоцтво про право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , не видавалося. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що спадкове майно після смерті [PERSON] складається з 1/4 частини будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , вартістю 114638 гривень 25 копійок, до складу якого входить: частини житлового будинку літери «А»; частини господарського будинку літери «Б»; частини підвалу «ПдБ»; частини курника літери «В»; частини сараю літери «Г»; частини літньої кухні літери «Д»; частини воріт з хвірткою «2». Згідно з заповітом, посвідченим секретарем виконкому Лисівецької сільської ради 26.01.2000 року та зареєстрованим у реєстрі за №36, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповідаю своєму синові [PERSON] ». Згідно рішення реєстратора №408 від 16.07.2010 року [PERSON] відмовлено в реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та видачі витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно для оформлення спадщини після смерті [PERSON] у зв`язку відсутністю правовстановлюючого документа на частини житлового будинку. Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 12.09.2023 року дійсна інвентаризаційна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] станом на 12.09.2023 року згідно проведеного розрахунку становить 458553 гривні. Згідно копії спадкової справи №2-04 Том №325-2005 рік, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] та є таким, що у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса за прийняттям спадщини. Листом в.о.державного нотаріуса Заліщицької державної нотаріальної контори Тернопільської області І.Дідик №503/01-16 від 06.11.2023 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду, відтак визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення права на спадкове майно у нотаріальному порядку. V. Оцінка суду Згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою . Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України сдкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Належно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1275 ЦК України якщо від\~прийняття спадщини\~відмовився один\~із спадкоємців\~за заповітом,\~частка у\~спадщині,\~яку він\~мав право\~прийняти,\~переходить до\~інших спадкоємців\~за заповітом\~і розподіляється\~між ними\~порівну. Якщо\~від прийняття\~спадщини відмовився\~один із\~спадкоємців за\~законом з\~тієї черги,\~яка має\~право на\~спадкування,\~частка у\~спадщині,\~яку він\~мав право\~прийняти,\~переходить до\~інших спадкоємців\~за законом\~тієї ж\~черги і\~розподіляється між\~ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено пра вових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить з того, що дані правовідносини є спадковими, а позивач позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому його право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. При цьому, у своїй постанові по справі №570/997/19 від 16.06.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст.392 ЦПК України право власності на майно може бути визнано судом також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачем Товстенською селищною радою Чортківського району Тернопільської області суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні його спадкових справ, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивач [PERSON] у встановлений ст.1270 ЦК України строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, відповідач - Товстенська селищна рада Чортківського району Тернопільської області позовні вимоги визнав у повному обсязі, відтак останній має право на спадкування майна, яке належало померлій [PERSON] . VI. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивач не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved