Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що в період з 10.10.1979 по 25.08.1995, а також з 10.04.1996 по 22.12.2011 він працював в КСП «Зачепилівське» Зачепилівського району Харківської області та був членом вказаного господарства. На адвокатський запит № 15 від 16.10.2023 Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області 23.10.2023 надано відповідь за № 29-20-11-5560/0/19-23 з якої стало відомо, що позивача внесено за номером 345 до Списку-Додатку до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Зачепилівське» Зачепилівського району Харківської області серії ХР-11-45-0001, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності за №1 від 16.05.1994. Однак з невідомих причин сертифікат на право на земельну частку (пай) позивачу не видавався, відповідно і Державного акта на право власності на земельну ділянку не має в наявності. У зв`язку з тим, що для виготовлення технічної документації та подальшої державної реєстрації земельної ділянки необхідно мати правовстановлюючі документи, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. [PERSON] \~просив суд\~визнати за\~ним право\~на земельну\~частку (пай)\~ КСП\~«Зачепилівське» Зачепилівського\~району Харківської\~області розміром\~5,11\~умовних кадастрових\~гектарів,\~без визначення\~меж цієї\~частки в\~натурі (на\~місцевості),\~яка розташована\~на адміністративній\~території Зачепилівської\~селищної ради\~Красноградського району\~Харківської області. У судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. В обгрунтування клопотання представник відповідача посилалася на те, що з позовом [PERSON] звернувся до суду лише у 2024 році, тобто через 30 років після розпаювання земель, яке відбулося у 1994 році. При цьому позивач з 1996 по 1998 роки перебував на посаді голови КСП «Скалонівське» (реформованого КСП «Зачепилівське»), тому він не міг не знати про внесення його прізвища до списку громадян-членів КСП, які мали право на земельну частку (пай). Ухвалою судді від 07.02.2024 дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (без виклику) за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних в справі доказів, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з копії трудової книжки колгоспника від 10.10.1979 [PERSON] працював в колгоспі імені 21 Партійного з`їзду, який змінював свою назву на КСП «Зачепилівське» та КСП «Скалонівське», та був його членом з 10.10.1979 по 25.08.1995, з 10.04.1996 по 22.12.2011. Відповідно до довідки виданої Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області № 29-20-11-5560/0/19-23 від 23.10.2023 позивача [PERSON] за № 345 внесено до Списку-Додатку до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Зачепилівське» Зачепилівського району Харківської області серії ХР-11-45-0001, який зареєстровано в Книзі записів державних актів за №1 від 16.05.1994. Розмір земельної частки (паю) по даному колгоспу становить 5,11 умовних кадастрових гектарів. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Частиною 2 ст. 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно Указу Президента України № 720 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель колективної власності сільгосппідприємств» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. У пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7\~Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95\~«Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність» сільськогосподарським підприємствам і організаціям\~має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до ч. 2\~ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Як встановлено судом, [PERSON] на момент видачі державного акту КСП «Зачепилівське» 16.05.1994 був його членом та включений до списку громадян - членів КСП, який є додатком до нього, а отже має право на земельну частку (пай), тому позов є обґрунтованим. З приводу застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, суд зазначає наступне. Особа, яка вважає, що її права або інтереси порушені, може звернутися до суду за їх захистом лише в межах визначеного законодавством строку. Встановлено, що право [PERSON] на земельну ділянку (пай) виникло з моменту отримання КСП «Зачепилівське» державного акта направо колективної власності на землю, у якому вона вказана як така, що має право на земельну частку (пай), що підтверджується додатком до цього державного акта, у якому він значиться під № 345. З цього часу вказане право позивача не оспорювалось та припинено не було. Відповідно до пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення»\~ЦК України\~правила цього\~Кодексу\~щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені\~ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі\~статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до\~статті 75 ЦК Української РСР\~позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Статтею 76 ЦК Української РСР\~передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно зі\~статтею 80 ЦК Української РСР\~закінчення строку позовної давності допред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту\~шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах\~процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Таким чином, оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 181/257/19 та від 03.11.2021 у справі № 540/1100/18. У зв`язку з викладеним суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності колишнього КСП «Зачепилівське» Зачепилівського району Харківської області розміром 5,11 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В позовній заяві позивач просить залишити за ним понесені судові витрати, а тому з огляду на положення\~ст. 13 ЦПК України\~понесені ним судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved