Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Зміст позовних вимог У січні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Жданович Вікторія Михайлівна, в якій просить визнати виконавчий напис від 20.01.2020 № 801, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., яким стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість в сумі 23 609,10 грн, таким, що не підлягає виконанню. Позивач посилається на те, що виконавчий напис № 801 від 20.01.2020 порушує її права, оскільки був вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусів. Позивач вказує, що на її адресу відповідачем не було пред`явлено письмової вимоги про погашення заборгованості за кредитом. Тобто, приватний нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не впевнився в безспірності заборгованості. Позивач був позбавлений можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Наданий відповідачем нотаріусу розрахунок заборгованості за кредитом підготовлений робітниками відповідача і є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не є правовою підставою для стягнення сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Сам розрахунок не містить необхідних даних, а лише констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту, відсотків, комісії, штрафних санкцій. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. документи та матеріали, на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 20.01.2020 № 801 щодо звернення стягнення з позивача заборгованості в сумі 23609,10 грн. Витребувано від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жданович В.М. документи та матеріали, на підставі яких було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Заяву [PERSON] про забезпечення позову залишено без розгляду. 01 квітня 2024 року від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про врегулювання спору за участю судді відмовлено. Відповідач та треті особи у справі належним чином повідомлялися судом про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та письмових пояснень від них не надходило. Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічевим Олегом Миколайовичем вчинено виконавчий напис № 801 про те, що ним пропонується стягнути з громадянки [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/01/20-1/2 від 20 січня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Дата Майнінг Груп», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 2016-1ДМГ/САПБ від 10 жовтня 2016 року, якому в свою чергу ПАТ «Альфа Банк», на підставі Договору факторингу, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 500322313 від 21 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] . Запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія управління активами» стягнути з [PERSON] за період з 08.10.2016 по 20.01.2020 включно, суму в розмірі: 4649,56 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5241,06 грн - заборгованість нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 13568,48 грн - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 23609,10 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жданович Вікторії Михайлівни від 24.12.2021 ВП № [NUMBER] відкрито виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічевим Олегом Миколайовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 801 від 20.01.2020. Норми права та мотиви суду Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому, статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Однак пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Однак приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, укладеними у простій письмовій формі, визнані нечинними з дня їх прийняття. З матеріалів справи вбачається, що в порушення вказаних положень матеріального права оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчувався, відсутністю оригіналів розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку. Оскаржений позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 20.01.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. Аналогічні висновки викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Окрім того, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчувався, також відповідачем не надано засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; не надано оригіналів розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. За встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги позивача щодо визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 801, вчиненого 20 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічим Олегом Миколайовичем щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» в загальному розмірі 23609,10 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за вимогу немайнового характеру у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved