Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] звернулась до\~суду із\~позовом до [PERSON] , в якому просить шлюб, укладений 04.06.1994 року між позивачем та відповідачем, зареєстрований органом реєстрації актів цивільного стану Ужгородської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, на підставі чого видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , про що складено відповідний актовий запис №304 розірвати. В обґрунтування позову посилається на те, що 04.06.1994 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований органом реєстрації актів цивільного стану Ужгородської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, на підставі чого видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . В цьому шлюбі народилося двоє спільних дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . На момент подачі даної позовної заяви [PERSON] виповнилося 25 років, [PERSON] виповнилося 23 роки. З часом після досягнення дітьми повноліття, та початком дорослого життя у дітей, сімейне життя не склалось. Відносини між позивачем та відповідачем зіпсувалися, але все одно вони неодноразово намагались зберегти сім`ю та жити заради дітей. Однак, їм це не вдалось, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у вересні 2021 року. У них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя та зникло взаєморозуміння. Підставою для розірвання шлюбу є те, що вони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних відносин як подружжя, подальше спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них. Позивач та відповідач втратили почуття любові та поваги один до одного. Сім`я припинила своє фактичне існування. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе з підстав викладених вище. Таким чином, позивач вважає, що шлюб з відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. Процесуальні дії по справі, заяви сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін. Позивач в судове засідання 20.03.2024 року не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. На підтвердження чого у матеріалах справи наявна довідка про доставку судової повістки на її електронну адресу 06.03.2024 року. При цьому, 01.03.2024 року від представника позивача адвоката Країло М.В. до суду надійшла заява, у якій просить розглядати справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст. 211 ЦПК України. Відповідач у судове засідання 20.03.2024 року повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки, SMS-повідомлення на номер телефону вказаний в позовній заяві, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав. На підтвердження повідомлення відповідача у матеріалах справи наявна довідка про доставку судової повістки на номер телефону вказаний в позовній заяві від 06.03.2024 року. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 04.06.1994 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб у Відділі РАГСУ Ужгородської міської управи, що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 304. Прізвище після одруження: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 04.06.1994 року. Також встановлено, що у сторін неповнолітніх дітей немає. Згідно відповіді №296969 від 30.10.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Відповідно до ч. 1 ст. 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст.\~105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Суд бере до уваги, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя та зникло взаєморозуміння, вони неповнолітніх дітей не мають, не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних відносин як подружжя, подальше спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них. Позивач та відповідач втратили почуття любові та поваги один до одного. Сім`я припинила своє фактичне існування. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110-112, 113, 114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 76-81, 137, 141, 142, 247, 263-265, 280-283, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved