Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 22 990, 00 грн, суму інфляційних нарахувань у розмірі 6 107, 63 грн, 3 % річних у розмірі 1 533, 47 грн, судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000, 00 грн. В обґрунтування вказано, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо оплати послуг по утриманню машиномісця № [NUMBER] секції «Б» підземної автостоянки по [ADDRESS] , у зв`язку з цим станом на 01 жовтня 2023 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 22 990, 00 грн, стягнення якої є предметом даного позову. У своєму відзиві представник відповідача вказав, що позивач не довів доказами, що саме він серед інших претендентів був обраний / призначений / уповноважений у встановленому порядку надавати свої послуги всім власникам паркомісць (у тому числі і відповідачу) у паркінгу за адресою: [ADDRESS] . Позивачем не доведено свого права обслуговувати паркінг за вищевказаного адресою, а тому не створює йому права надавати свої послу і н на підставі індивідуальних договорів кожному власнику паркомісця у вищевказаному паркінгу (включаючи і відповідача), що, відповідно, не дає йому законних підстав на отримання від них платні за свої послуги. Наявні у матеріалах справи докази, а саме - банківські виписки підтверджують належне виконання відповідачем грошового зобов`язання за вказаним договором (тобто у встановленому договором розмірі - не менше 115, 00 грн щомісяця). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 14 листопада 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 15 листопада 2023 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 27 листопада 2023 року судом отримано відповідь з Реєстру територіальної громади з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи /а. с. 50/. 28 листопада 2023 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у судове засідання /а. с. 51-52/. 21 лютого 2024 року на електронну поштову скриньку суду надійшов відзив на позов. 19 березня 2024 року представник позивача засобами Електронного суду надіслав заяву, зареєстровану 20 березня 2024 року, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягав на задоволенні позовних вимог. У судове засідання представник позивача не з`явився, враховуючи подану 19 березня 2024 року заяву. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову і просив відмовити у повному обсязі, у тому числі застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Суд, заслухавши заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. [PERSON] є власником машиномісця № [NUMBER] , яке розташоване у секції «Б» підземної автостоянки по [ADDRESS] . 01 червня 2020 року сторонами укладено договір № 01-06-20-84Б/СТ13 про надання послуг, згідно з яким, виконавець надає послуги по утриманню будівлі і споруд, у тому числі машиномісця № [NUMBER] , розташованого у секції «Б» підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] , послуг по забезпеченню пропускного режиму (у тому числі з використанням систем контролю та управління доступом) до паркінгу, та здійснює функції управління, а власник зобов`язується виконувати умови договору належним чином та оплачувати послуги у порядку та на умовах, визначених договором. Згідно з пунктом 4.8 договору, на момент підписання даного договору розмір однієї частки (одного місця) власника у витратах по утриманню обслуговуванню стоянки на місяць складає 380, 00 грн /а. с. 17-18/. 01 вересня 2021 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 580, 00 грн щомісячно, а з 01 грудня 2022 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 750, 00 грн щомісячно (діючий тариф). Позивачем неодноразово надсилались на адресу відповідача пропозиції укласти договір про надання послуг по утриманню машиномісця № [NUMBER] секції «Б» підземної автостоянки по [ADDRESS] , а також додаткові угоди щодо погодження розміру щомісячної плати за надання послуг по утриманню машиномісця. Однак підписані примірники договору та додаткових угод на адресу позивача не повертались. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною другою статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до положень ст.ст. 6, 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу. Зміст договору, відповідно до частини першої ст. 628 Цивільного кодексу України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань чинне законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені, індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до наданого позивачем розрахунку, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за період з липня 2017 року по вересень 2023 року у розмірі 22 990, 00 грн, сума інфляційних втрат - 6 107, 63 грн, три відсотки річних - 1 533, 47 грн, а загальна сума дорівнює 30 631, 10 грн /а. с. 27-28/. Представник відповідача заявив про застосування судом наслідків пропуску строків позовної давності до вимог позову, оскільки позовну заяву подано до суду у листопаді 2023 року, а борг нараховано з липня 2017 року по вересень 2023 року. Відповідно до статті 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України. Таким чином до вимог позову про стягнення заборгованості, нарахованої з липня 2017 року по жовтень 2020 року включно слід застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог про стягнення основного боргу і з за заявою сторони відповідача. За частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, із застосуванням наслідків пропуску строку позовної давності. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн, поніс витрати на правову допомогу - 6 000, 00 грн, тому враховуючи часткове задоволення позову судом, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (65, 29 %), з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 752, 38 грн, витрати на правову допомогу - 3 917, 40 грн. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial