Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

12 грудня 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] в якому просить стягувати із [PERSON] на користь непрацездатної дружини [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, довічно. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 січня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. З моменту укладення шлюбу позивач з відповідачем фактично проживають зареєстровані разом за адресою: [ADDRESS] . Позивач є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, ураження внутрішніх органів. З тих пір, відповідач допомоги на утримання позивача не надає, не піклується про неї. Вона самостійно здійснює купівлю продуктів харчування, одягу, взуття, ліків, інших товарів першої необхідності. Самостійно оплачує всі комунальні послуги. Єдиним джерелом доходу є пенсія по інвалідності у розмірі 4836 гривень 27 коп. Жити на вказані кошти вкрай важко, особливо людині яка має інвалідність і потребує купівлі дороговартісних ліків. [PERSON] , за станом здоровя рекомендується постійний амбулаторний прийом таблеток Салофальк 0.5г на добу, 1 тайблека 4 рази постійно. Відповідно до фіскального чеку від 27.11.2023 року для купівлі вищевказаних медикаментів позивачу потребується в середньому від 3000 до 3500 тисяч гривень. Натомість допомоги від свого чоловіка позивач не отримує. Вказує, що [PERSON] є працездатним пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 6500 гривень та працює у ТОВ «Морган Феніч» виготовлення меблів. Встановленої групи інвалідності не має, недієздатним обмежено дієздатним в судовому порядку не визнаний. Враховуючи те, що позивач є непрацездатною, перебуває у скрутному матеріальному становищі, ніякої допомоги та матеріальної підтримки від чоловіка у добровільному порядку не отримує, звертається до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 21.12.2023 відкрито провадження у справі. 06.02.2024 р. від представника відповідача адвоката Пузирко В.І. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що викладені в позовній заяві факти не відповідають дійсності. [PERSON] та [PERSON] познайомилися у 2004 році. На той час позивачка проживала в не приватизованій в квартирі [ADDRESS] разом з донькою та бувшим чоловіком, шлюб з яким було розірвано. [PERSON] проживав в малосімейній квартирі [ADDRESS] разом з колишньою дружиною, шлюб з якою було розірвано раніше. Фактично [PERSON] був лише зареєстрований за цією адресою, а фактично проживав в орендованому житлі. Стосунки [PERSON] з позивачкою можна було охарактеризувати як перебування у фактичних шлюбних відносинах. В зв`язку з тим, що в [PERSON] та [PERSON] не було окремого житла, відповідач у 2005 році відповідач поїхав на заробітки до Іспанії, але підтримував постійно зв`язок з позивачкою та висилав для неї частину заробітку. [PERSON] працювала на підприємстві «Укртелеком» в м. Рівне і мала незначні доходи. За час перебування [PERSON] на заробітках в Іспанії він вислав для [PERSON] значну суму грошей, із яких в еквіваленті 7000 дол. США вирішили виділити для придбання квартири. В 2006 році [PERSON] оформила на своє ім`я в КБ «Приватбанк» кредит в сумі 20 000 дол. США та разом зі зібраними 7000 дол. США та за кредитні кошти за 27 000 дол. США придбала квартиру [ADDRESS] . В той час [PERSON] перебував на заробітках в Іспанії і квартира була оформлена на позивачку, але фактично кредит погашався за кошти, які [PERSON] надсилав з Іспанії позивачці. В Іспанії [PERSON] працював легально і періодично навідував позивачку як дружину. 15 січня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Проживали разом у придбаній квартирі. В травні 2010 року [PERSON] знову виїхав в Іспанію на заробітки був на заробітках до 2013 року поки не виплатили кредит за квартиру. З 2013 року відповідач та позивачка фактично проживали разом, але відповідачка майже увесь рік проживала в селі Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області біля своїх пристарілих батьків. У Рівне приїжджала тільки на зиму. В 2023 році [PERSON] в Рівне взагалі не приїхала. Зі слів [PERSON] він зрозумів, що дружина немає до нього будь-якого інтересу, використовує його лише для того, щоб він доглядав житло та оплачував комунальні послуги. Розуміючи, що у нього фактично немає житла у власності і, що в будь-який момент він може бути позбавлений місця проживання в квартирі, оскільки вона була придбана до реєстрації шлюбу за кредит оформлений на ім`я позивачки, [PERSON] в червні 2023 року як біженець виїхав за кордон, де отримує матеріальну допомогу, але вимушений винаймати житло. Вказує, що [PERSON] дійсно отримує пенсію на картковий рахунок в розмірі 6500,00 грн., але не працює у ТОВ «Морган Феніче» з червня 2023 року, оскільки виїхав за кордон. За даних обставин [PERSON] сам потребує матеріальної допомоги і перебуває у скрутному матеріальному становищі. [PERSON] фактично проживає в батьківській хаті в селі Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області, оскільки подаючи позов до суду не володіє інформацією, що з червня 2023 року її чоловік - [PERSON] перебуває за кордоном як біженець. [PERSON] одноосібно володіє квартирою в м. Рівне, яку може здавати в оренду з метою отримання додаткового джерела доходів, має пенсію у розмірі 4 836,27 грн., яка значно перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15 січня 2010 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 15.01.2010 року шлюб, актовий запис №21. Згідно копії довідки до акта огляду МСЕК № 0185681 серії РВН, [PERSON] має третю группу інвалідності з ураженням внутрішніх органів, загальне захворювання з 28.03.2011 року. З пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого 18.04.2012 на ім`я [PERSON] вбачається, що позивачка є пенсіонеркою та отримує пенсію по інвалідності. Згідно ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.2 ст.180 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2024 року складає 2361 гривнів. Відповідно до довідки про доходи № 7796 2975 6177 1794, виданої пенсіонеру [PERSON] , остання перебуває на обліку в Рівненському обєднаному управлінні ПФУ в Рівненській області і отримує пенсію по інвалідності 3-група, розмір пенсії на місяць становить 4836,27 грн. Позивач хоча і являється інвалідом 3 групи, загальне захворювання, отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує визначений законодавством прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, при цьому матеріали справи не містять доказів, що відповідач крім пенсії отримує інші доходи. У поданому відзиві відповідач зазначає, що ніде не працює, отримує пенсію, та сам потребує матеріальної допомоги. Враховуючи встановлені в справі обставини, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, матеріальне становище сторін, суд приходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачку звільненовід сплати судового збору, а у задоволенні позову було відмовлено, тому судовий збір відноситься за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed