Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Описова частина рішення. У жовтні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Центру культури і дозвілля Кременецької міської ради Тернопільської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] та відділ культури та туризму Кременецької міської ради про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 2009 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді прибиральника території. Відповідно до наказу директора Центру культури і дозвілля [PERSON] від 19 вересня 2023 року № 46-К його звільнено із займаної посади на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України. Підстава: доповідна записка від 18 вересня 2023 року вх. № 129, акт №1 «Про відсторонення [PERSON] від роботи за появою на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння» від 18.09.2023, повідомлення про надання письмового пояснення вих. № 101 від 19.09.2023, акт про відмову надавати письмове пояснення від 19.09.2023. Наведені в акті №1 «Про відсторонення [PERSON] від роботи за появою на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння» від 18.09.2023 відомості про його перебування на робочому місці 18 вересня 2023 року о 15 годині 27 хвилин в стані алкогольного сп`яніння вважав такими, що не відповідають дійсності. Перелічені ознаки сп`яніння в акті є надуманими та такими, що не відповідають дійсності і це зможуть підтвердити свідки в судовому засіданні. Вказував на те, що 18 вересня 2023 року він перебував на роботі. Близько 15 год 25 хв зайшов у приміщення санвузла, де також перебувала його колишня дружина [PERSON] з якою у нього неприязні відносини. Він запитав у [PERSON] дозволу забрати особисті речі, які залишилися у неї. [PERSON] зателефонувала до [PERSON] , остання дуже швидко забігла в приміщення санвузла і [PERSON] повідомила, що він мішає їй прибирати. Він взяв воду, вийшов з приміщення санвузла і о 16 год пішов з робочого місця. В цей день на роботі з ним ніхто більше не спілкувався. Наступного дня вийшов на роботу і працював як завжди. В обідню пору його покликала директор в кабінет і запропонувала підписати документ. Він відмовився, оскільки не знав про що цей документ, прочитати не міг бо не мав окулярів, а директор про зміст документа не повідомила. Після цього він продовжував працювати. І тільки 19.09.2023 року вже після закінчення робочого дня директор робила спробу продемонструвати йому акт №1, який на другий день, а саме 20.09.2023 йому вручений на його наполягання разом з наказом про звільнення в присутності діловода організації. Йому не запропонували дати письмові пояснення з приводу звинувачення у перебуванні на робочому місці в стані сп`яніння, не пропонували пройти медичний огляд на стан сп`яніння, трудова книжка йому вручена 12.10.2023, розрахункові кошти в день звільнення чи на наступний день не виплачувалися. На його думку доповідна записка від 18 вересня 2023 року вх. № 129 є сфальшованою і направленою на те, щоб його звільнити з роботи. Викладені відомості про перебування його на роботі в стані алкогольного сп`яніння в двох різних документах мають певні розбіжності, а саме в доповідній записці, яка мала би бути написаною першою, зазначено, що він перебував у стані сп`яніння з 14 години на робочому місці. В акті №1 зазначено, що в стані сп`яніння він з`явився 18.09.2023 о 15 год 27 хв і це при тому, що 18.09.2023 ніхто з працівників Центру в тому числі і ті, що підписали акт №1 на предмет перебування в стані сп`яніння з ним не спілкувалися, в тому числі і директор, яка хоча й прийшла на телефонний дзвінок [PERSON] в приміщення санвузла, однак розмови про те, що він перебував в стані сп`яніння не було і не могло бути, оскільки в стані сп`яніння він не перебував та спілкування з директором в той момент тривало декілька секунд і нікого крім [PERSON] та Інни Алкозай в приміщенні санвузла о 15 год 27 хв не було. Враховуючи вищевикладене, просив скасувати наказ директора Центру культури і дозвілля Кременецької міської ради № 46-К від 19 вересня 2023 року та поновити на вказаному місці праці; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі за надання правничої допомоги в розмірі 4000 гривень. Процесуальні дії суду. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з повідомленням учасників справи, надано строк для подання відзиву, зустрічного позову, відповіді на позов, заперечення на відповідь на відзив. Ухвалу надіслано сторонам, третім особам. 08 листопада 2023 року надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача [PERSON] просив у позові відмовити, посилаючись на те, що будь-яких достовірних та достатніх доказів на спростування факту щодо перебування [PERSON] на роботі 18.09.2023 у нетверезому стані позивачем суду не надано. Факт перебування позивача на роботі в нетверезому стані зафіксований внутрішніми документами відповідача, доведений належними, допустимими та достатніми доказами. Аргументи учасників справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Зембра Є.Й., посилаючись на доводи, наведені в позовній заяві, просили ухвалити судове рішення про задоволення позову. Представник відповідача адвокат Корф П.К. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у відзиві на позов. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що [PERSON] неодноразово вживав алкогольні напої під час роботи. 18 вересня 2023 року ображав [PERSON] , у нього були ознаки алкогольного сп`яніння, скандалив, дебоширив. Склали акт №1 від 18.09.2023 «Про відсторонення [PERSON] від роботи за появу на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння» і направлення на медичну експертизу, однак позивач відмовився ознайомитися з цими документами. 19 вересня 2023 року вручила позивачу повідомлення про надання письмового пояснення щодо перебування 18.09.2023 на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння. [PERSON] відмовився дати пояснення і втік з кабінету. Пізніше, того ж дня видала наказ про № 46-К про звільнення [PERSON] з роботи згідно п.7 ст. 40 КЗпП України. Запросила позивача у свій кабінет і в присутності діловода [PERSON] , керівника кіностудії «Кремінь» [PERSON] , організатора культурно-дозвільної діяльності [PERSON] , художнього керівника [PERSON] , головного бухгалтера [PERSON] запропонувала [PERSON] ознайомитися з наказом про звільнення, однак позивач відмовився, про що був складений акт №4 від 19.09.2023. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов позивача не визнала та пояснила, що вона неодноразово робила зауваження [PERSON] на те, що він на роботі в нетверезому стані. Проявляє агресію до працівників, дітей, конфліктує з відвідувачами. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З 01 грудня 2009 року по 19 вересня 2023 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді двірника/прибиральника, що підтверджується копією трудової книжки. 18 вересня 2023 року керівник кіностудії «Кремінь» [PERSON] звернувся до директора Центру культури і дозвілля [PERSON] з доповідною запискою про те, що двірник [PERSON] з 14 години перебуває у стані алкогольного сп`яніння на своєму робочому місці, про що складено акт про відсторонення. Просить звільнити [PERSON] з роботи. Відповідно до акту №1 від 18.09.2023 «Про відсторонення [PERSON] від роботи за появу на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння», директором Центру культури і дозвілля [PERSON] , керівником кіностудії «Кремінь» [PERSON] , керівником народного аматорського обрядово-фольклорного колективу [PERSON] , прибиральницею службових приміщень [PERSON] було засвідчено, що 18.09.2023 [PERSON] о 15 год 27 хв з`явився на території Центру культури і дозвілля у стані алкогольного сп`яніння, про що свідчило: запах алкоголю з порожнини рота під час видихання повітря; порушення координації рухів, нестійка хода; втрата послідовності мислення, порушення мови, незвичайна говірливість, безглузді або нерозбірливі розмови; порушення моторики, виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіри обличчя; зниження відчуття свідомості, швидкості реакції і концентрація уваги; надмірне психічне пожвавлення, агресивні мотиви; послаблення критики до власних дій, втрата почуття міри та такту щодо оточуючих. 18.09.2023 директором Центру культури і дозвілля [PERSON] видано направлення на медичну експертизу [PERSON] . Відповідно до акту №2 від 18.09.2023 «Про відмову отримати направлення на медичну експертизу» [PERSON] відмовився ознайомитися та отримати направлення для проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я щодо стану алкогольного сп`яніння. 18.09.2023 директором Центру культури і дозвілля [PERSON] видано повідомлення про надання письмового пояснення прибиральнику території Центру культури і дозвілля Кременецької міської ради [PERSON] . Відповідно до акту №3 від 19.09.2023 [PERSON] відмовився надавати письмове пояснення про перебування його у стані алкогольного сп`яніння на робочому місці 18.09.2023. Згідно наказу директора Центру культури і дозвілля [PERSON] № 46-К від 19.09.2023 [PERSON] , прибиральника території Центру культури і дозвілля звільнено з роботи 19.09.2023 за появу на робочому місці в нетверезому стані згідно п.7 ст. 40 КЗпП України. Підстава: доповідна записка від 18 вересня 2023 року вх. № 129, акт №1 «Про відсторонення [PERSON] від роботи за появою на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння» від 18.09.2023, повідомлення про надання письмового пояснення вих. № 101 від 19.09.2023, акт про відмову надавати письмове пояснення від 19.09.2023. Відповідно до акту №4 від 19.09.2023 «Про відмову від ознайомлення з наказом про звільнення» [PERSON] відмовився від ознайомлення і підписання наказу про звільнення № 46-К від 19.09.2023. 19.09.2023 в трудову книжку позивача внесено запис за №17 про звільнення з роботи згідно п.7 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 46-К від 19.09.2023. Відповідно до протоколу №1 загальних зборів профспілкової групи Центру культури і дозвілля Кременецької міської ради від 30 січня 2023 року ліквідовано діяльність профспілкової групи Центру культури і дозвілля Кременецької міської ради. Мотивувальна частина. Вислухавши пояснення позивача, його представника, заперечення представника відповідача, третьої особи, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно вимог\~ст. 4 ЦПК України\~\~кожна особа має право в\~\~порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних\~\~або оспорюваних\~\~прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.13, 81 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Постановою №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~Пленум Верховного Суду України в ч.1 «звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці». У відповідність до ч.1\~ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу України про працю України\~\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (\~ст.4 КЗпП України). Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи ( ч. 6\~ст.5-1 КЗпП України). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збережені роботи. Відповідно до\~пункту 7\~частини першої\~статті 40\~КЗпП України\~трудовий договір,\~укладений на\~невизначений строк,\~а також\~строковий трудовий\~договір до\~закінчення строку\~його дії,\~може бути\~розірваний власником\~чи уповноваженим\~органом у\~випадку появи\~на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння. У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Згідно зі статтею 43 КЗпП України розірвання трудового договору за пунктом 7 статті 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Частиною третьою статті 12, статтею 81 ЦПК України на кожну сторону покладається обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що звільнення [PERSON] з роботи проведено роботодавцем відповідно до вимог трудового законодавства. Факт перебування його 18 вересня 2023 року на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами, а саме: доповідною запискою керівника кіностудії «Кремінь» [PERSON] від 18.09.2023, актом №1 від 18.09.2023, складеним та підписаним чотирма працівниками Центру культури і дозвілля, актом №2 від 18 вересня 2023 року про відмову [PERSON] ознайомитися та отримати направлення для проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я щодо стану алкогольного сп`яніння, підписаним трьома працівниками Центру культури і дозвілля, актом №3 від 19 вересня 2023 року щодо відмови [PERSON] надавати письмове пояснення про перебування його у стані алкогольного сп`яніння на робочому місці 18 вересня 2023 року, який підписаний чотирма працівниками Центру культури і дозвілля, актом №4 від 19 вересня 2023 року про відмову [PERSON] про ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки, який підписаний шістьма працівниками Центру культури і дозвілля. Зазначені документи зареєстровані в «Журналі реєстрації актів та протоколів», «Журналі реєстрації вхідної кореспонденції», «Журналі реєстрації вихідної кореспонденції», а тому суд вважає їх належними та допустимими. Посилання позивача та його представника на те, що роботодавець не ініціював проходження [PERSON] огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я спростовується дослідженим у судовому засіданні направленням на медичну експертизу від 18 вересня 2023 року та актом №2 від 18.09.2023 «Про відмову отримати направлення на медичну експертизу». Суд вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство не передбачає примусового за ініціативою роботодавця (керівника підприємства) проходження медичного огляду, такий медичний огляд працівник може пройти лише добровільно, чого позивач не зробив. Доводи позивача\~про те,\~що наведені\~в акті\~№1\~«Про відсторонення\~ [PERSON] \~від роботи\~за появою\~на робочому\~місці у\~стані алкогольного\~сп`яніння» від\~18.09.2023\~відомості про\~його перебування\~на робочому\~місці 18\~вересня 2023\~року о\~15\~годині 27\~хвилин в\~стані алкогольного\~сп`яніння\~не відповідають\~дійсності,та\~те,\~що 18.09.2023\~ніхто з\~працівників Центру\~в тому\~числі і\~ті,\~що підписали\~акт №1\~на предмет\~перебування в\~стані сп`яніння\~з ним\~не спілкувалися,\~в тому\~числі і\~директор,\~суд вважає\~безпідставними,\~оскільки спростовуються\~вищенаведеними письмовими\~доказами та\~показами в\~судовому засіданні\~свідків [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~які підтвердили, що 18.09.2023 року [PERSON] був на роботі в стані алкогольного сп`яніння і конфліктував з [PERSON] . Доводи позивача\~про те,\~що тільки\~19.09.2023\~року вже\~після закінчення\~робочого дня\~директор робила\~спробу продемонструвати\~йому акт\~№1,\~який на\~другий день,\~а саме\~20.09.2023\~йому вручений\~на його\~наполягання разом\~з наказом\~про звільнення\~в присутності\~діловода організації,\~йому не\~запропонували дати\~письмові пояснення\~з приводу\~звинувачення у\~перебуванні на\~робочому місці\~в стані\~сп`яніння,\~не пропонували\~пройти медичний\~огляд на\~стан сп`яніння,\~також суд\~вважає безпідставними,\~оскільки спростовуються\~вищенаведеними письмовими\~доказами та\~показами в\~судовому засіданні\~свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні підтвердили, що 19 вересня 2023 року в кабінеті директора [PERSON] було запропоновано дати пояснення з приводу перебування на роботі 18 вересня 2023 року в стані алкогольного сп`яніння. Він відмовився, про що було складено акт. Крім того, 18 вересня 2023 року на вулиці перед будинком культури директор [PERSON] , [PERSON] намагалися вручити [PERSON] направлення на медичне освідчення з приводу стану алкогольного сп`яніння, однак [PERSON] відмовився отримати направлення. При цьому суд враховує, що позивачем під час розгляду справи в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів, які б спростували факт його перебування на робочому місці 18 вересня 2023 року в стані алкогольного сп`яніння. Покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що [PERSON] в другій половині дня 18 вересня 2023 року суд до уваги не бере, оскільки покази зазначених свідків спростовуються вищезазначеними письмовими доказами, між собою не узгоджуються. Оскільки вимоги позивача про поновлення на роботі не підлягають до задоволення, а тому також не підлягають до задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне у позові позивачу відмовити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просить відшкодувати відповідачу витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 гривень. На підтвердження цього представником відповідача долучено: копію договору № 1 про надання професійної правничої допомоги від 01.11.2023 з додатком, копію платіжної інструкції № 11/12/2023 від 27.12.2-23, копію акту про надання послуг правничої допомоги по договору №1 від 01.11.2023. Дослідивши матеріали цивільної справи, що стосуються питання про розподіл судових витрат, суд дійшов такого висновку. Відповідно до п. 12 ч. 3\~ст.\~2\~ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1\~ст. 133 ЦПК України). Пунктом 1, 2 ч. 3\~ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із проведенням експертизи. Пунктом 2 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до\~ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч.1,2\~ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Загальне правило розподілу судових витрат у разі відмови в позові визначене в п.2 ч.2 \~ст. 141 ЦПК України. Зокрема, встановлено, що у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Так, 01.11.2023 між Центром культури і дозвілля Кременецької міської ради Тернопільської області в особі директора [PERSON] та адвокатом Корфом П.К. укладено договір №1 про надання правової допомоги. Пунктом 4.1 цього договору сторони визначили, що розмір винагороди адвоката а надання професійної правничої допомоги клієнту визначається сторонами за попередньою домовленістю та становить 7500,00 (сім тисяч п`ятсот) грн. Відповідно до додатку №1 до договору №1 від 01 листопада 2023 року сторони погодили розмір гонорару за надану професійну правничу допомогу в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень. Згідно з платіжною інструкцією № 11/12/2023 від 27.12.2023 оплата послуг за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги відповідачем перераховано адвокату Корфу П.К. в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень. Суд враховує, що представником позивача адвокатом Земброю Є.Й. в судовому засіданні заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник зазначає, що розмір заявлених відповідачем витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Разом з тим, суд приймає до уваги незначну складність та характер даної справи, сталу судову практику з розгляду справ даної категорії, невеликий обсяг наданих суду доказів, відсутність значної кількості процесуальних документів, поданих під час розгляду даної справи, а також участь адвоката у судових засіданнях, які були нетривалі за часом. При цьому при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). З урахуванням викладеного суд вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн, які відповідач поніс у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а також відповідають критеріям співмірності, реальності та справедливості, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved