Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

ТОВ «Харківгаз збут» від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, діє представник - адвокат Кіпоть І.Г., звернулось до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованість за надані послуги з газопостачання за період з 01.01.2016 року по 31.03.2021 року у розмірі 12956,71 грн, 3% річних 1308,03 грн, інфляційні витрати 2761,94 грн, судовий збір у сумі 2270,00 грн просить покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з 01.07.2015 здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (далі - НКРЕКП) згідно Постанови № 1588 від 21.05.2015 (переоформлена на безстрокову Постановою № 2283 від 08.09.2015), та з 11.05.2017 р. - згідно Постанови № 633 від (виданої на постачання природного газу на території України). Більш того, на ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області згідно Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (затверджено Постановою КМУ № 758 від 01.10.2015, з - відповідно до Постанови КМУ № 187 від 22.03.2017, з 01.11.2018 - відповідно до Постанови КМУ № 867 від 19.10.2018). Відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ». За даними Оператора ГРМ за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , відкрито на ім`я [PERSON] . Внаслідок систематичного нехтування боржником своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка за період з 01.01.2016 р. по 31.03.2021 р. склала 12956,71 грн. яка станом на момент подання даної заяви до суду не погашена. Також, відповідно до ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано 3%\~річних 1308,03\~грн,\~інфляційні витрати\~ 2761,94 грн. Просить суд стягнути вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02.06.2021 року справу направлено до Фрунзенського районного суду за підсудністю. Враховуючи положення ст. 32 ЦПК України щодо недопустимості спорів між судами про підсудність, з метою не порушення права позивача на доступ до суду, Фрунзенським районним судом м.Харкова ухвалою від 03.11.2023 року справу прийнято до провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.12.2023 року відзив відповідача [PERSON] повернуто відповідачу без розгляду. 12.12.2023 року відповідач подав відзив на позов, у якому зазначає, що його заборгованість перед ТОВ «Харківгаз збут» за період з 01.01.2016 року по 31.03.2021 року виникла через майнове становище відповідача. Повідомив, що у 2018 році ним було опломбовано газопостачальну трубу, тому фактично неможливо було користуватися постачанням газу, а у 2023 році був зроблений її розрив. Врегулювати спір у позасудовому порядку шляхом заключити мирової угоди або договору про реструктуризацію боргу у відповідача не вдалось. 04.12.2023 року відповідачем було проведено оплату суми основного боргу у розмірі 12956,71 грн. Враховуючи зазначене відповідач просить суд відмовити ТОВ «Харківгаз збут» у стягненні з відповідача 3% річних - 1308,03 грн., інфляційних витрат - 2761,94 грн. 13.02.2024 року представником позивача ТОВ «Харківгаз збут» - Романенко О.М., який діє на підставі довіреності, через канцелярію суду подав заяву про зменшення позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача тільки 3% річних - 1308,03 грн, інфляційних витрат - 2761,94 грн, суму судового збору у розмірі 2270,00 грн, у зв`язку з тим, що відповідач після подачі позовної заяви, сплатив заборгованість за спожитий газ. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.03.2024 року задоволено заяву ТОВ «Харківгаз збут» про зменшення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 1308,03 грн та інфляційних витрат у сумі 2761,94 грн. У судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. 13.02.2024 року представник позивача ТОВ «Харківгаз збут» - Романенко О.М. через канцелярію суду подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи без участі представника позивача. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.\~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлялисьсвоєчасно і належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Згідно частини 1\~статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного висновку. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. ТОВ «Харківгаз збут» з 01.07.2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно постанови № 1588 від 21.05.2015 року та з 11.05.2017 року - згідно постанови № 633 від 11.05.2017 року. Відповідно розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано в газеті «Слобідський край» № 156 від 31.12.2015 року та розміщений на офіційному сайті товариства. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Відповідно до п. 4 розділу III Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Фактом згоди про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений рахунок (квитанція) за поставлений природний газ, а також факт фактичного споживання природного газу. Відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Харківгаз збут» за адресою: [ADDRESS] . На ім`я відповідача [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 4). Як вбачається з розрахунку заборгованості, [PERSON] нерегулярними сплатами підтвердив акт споживання послуги газопостачання та приєднання до умов типового договору. Отже, між ТОВ «Харківгаз збут» та [PERSON] договір на постачання природного газу є таким, що укладений шляхом заяви - приєднання. Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу. За розрахунком позивача, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання за період з 01 грудня 2015 року по 30 червня 2021 року утворилася заборгованість в сумі 16788,65 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу, що узгоджено з постановою Національної\~комісії,\~що здійснює\~державне регулювання\~у сферах\~енергетики та\~комунальних послуг\~№ 691\~від 12.07.2018 року.\~ Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Положеннями п. 2 ч. 1 ст.\~5\~цього Закону встановлено, що до комунальних послуг належать в тому числі послуги з постачання та розподілу природного газу. Відповідно до абз. 2 п. 22 Розділу III Правил побутовий споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20\~цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20\~цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року по справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року по справі № 642/2858/16. За положеннями ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості відповідачем суду не надано.\~ Обґрунтовуючи розмір заборгованості за вищевказані послуги позивачем надано відповідний розрахунок, правильність якого перевірено судом під час розгляду справи. За ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок (ст.253 ЦК). Заяви про застосування до позовних вимог строку позовної давності відповідачем суду не надано. Частиною 4 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Водночас відповідно до\~ платіжної інструкції № 0.0.3339309314.1 з долученої до відзиву, відомостей про стан особового рахунку відповідача, долучених до заяви про зменшення позовних вимог вбачається, що на 04.12.2023 (дата валютування 05.12.2023 року), тобто після подачі позову позивачем до суду (01.06.2022) та відкриття провадження в даній справі (03.11.2023) заборгованість за послуги з газопостачання по особовому рахунку № [NUMBER] у сумі 12956,71 грн відповідачем погашена у повному обсязі (а.с. 43). Суд приходить до висновку, що сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу в цілому. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних витрат суд зазначає наступне. Згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно з положеннями ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв`язку із простроченням відповідачами виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховані інфляційні витрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, зокрема, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.\~ Аналогічна позиція викладена в рішенні Касаційного господарського суду справа № 905/600/18. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). Законом України\~«Про індексацію\~грошових доходів\~населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2\~цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2\~цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті. Відповідно до довідки про заборгованість за та сума 3 % річних нараховувалась відповідачу за його особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.01.2018 року по 31.03.2021 року. Враховуючи те, що в ході судового розгляду справи відповідачем була погашена заборгованість за надані послуги з газопостачання за період з 01.01.2016 року по 31.01.2021 року у розмірі 12956,71 грн, про що зазначено вище, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у розмірі 2761,94 грн та 3% річних у розмірі 1308,03 грн, в межах заявлених позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до платіжної інструкції №39 від 19 травня 2021 року під час звернення до суду з вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн, які підлягають стягує з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved