Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного Товариства «Харківобленерго», в якому просить визнати недійсним Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії та Договір про надання послуг комерційного обліку електричної енергії з моменту укладання між АТ «Харківобленерго» та особою, що є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . До Реєстру споживачів АТ «Харківобленерго» включено персональні дані [PERSON] , [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок оснащений системою електропроводки, прокладеної відповідно до ДБН В.2.5-23:2010, ДБН В.2.5-27, який забезпечується електричною енергією від ПЛ-04кВ, та в якому відсутні: електроустановка, учасники ринку електричної енергії, об`єкт споживача, споживач електричної енергії, точка комерційного обліку електричної енергії. За відсутності зазначених умов, в 2023 році працівниками АТ «Харківобленерго» було установлено вузол комерційного обліку електричної енергії у вигляді засобу комерційного обліку на стовпі-опорі Повітряної Лінії 0,4кВ по вулиці Верхня Гиївська, та щомісячно відповідач здійснює зняття показів цього засобу комерційного обліку та нарахування за послуги та постачання електричної енергії. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними. Крім того, послуги комерційного обліку надаються на договірних засадах, але позивачу відповідачем Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії та Договір про надання послуг комерційного обліку електричної енергії не надавалися. Позивач вважає, що діями відповідача порушуються вимоги Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 2.3.1 п.п. 3, п. 2.1.5, п. 5.2.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.08.2018 р. № 312 та його порушене право підлягає захисту на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, за клопотанням позивача витребувано у АТ «Харківобленерго» письмові докази, на підставі яких улаштовано вузол комерційного обліку електричної енергії та надаються послуги позивачу за адресою: [ADDRESS] . 29.02.2024 року представник відповідача АТ «Харківобленерго» направив до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~у якому\~позовні вимоги\~не визнає\~у повному\~обсязі,\~у задоволенні\~просить відмовити,\~посилаючись на\~те,\~що відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам регулюються Законом України від 13.04.2017 № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312, Кодексом систем розподілу, затвердженим Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 310, Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 311, Кодекс комерційного обліку електричної енергії' та іншими нормативними актами зі змінами та доповненнями, які передбачають впровадження нової моделі ринку. Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії для забезпечення споживання електричної енергії споживач укладає договори: про надання послуг з розподілу електричної енергії споживачу із оператором системи розподілу; про постачання електричної енергії споживачу із обраним електропостачальником або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (для побутових або малих не побутових споживачів ), з 01.01.2019 АТ Харківобленерго надає послуги з розподілу електричної енергії. Відповідно до п. 4 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 «Про затвердження правил роздрібного ринку електричної енергії операторам системи розподілу укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності операторів системи розподілу. Договір розробляється на основі істотних умов, визначених Кодексом системи розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, та типової форми, встановленої Правилами роздрібного ринку електричної енергії, і розміщується на сайті операторів системи розподілу, у засобах масової інформації і в пунктах обслуговування споживачів операторів системи розподілу. Оператори системи розподілу шляхом безпосереднього вручення персоналом або з рахунком, або поштовим відправленням надає споживачу заяву-приєднання до зазначеного договору, яка формується за базами даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання та містить ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єкта споживача. Надання такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до договору споживача з надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про користування або постачання електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо). Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу операторів системи розподілу, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві- приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до операторів системи розподілу із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії. Відповідно до п. 2.1.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил та як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою приєднанням до розробленого оператором системи договору на умовах складеного оператором системи паспорта точки розподілу/передачі. Так, за адресою: [ADDRESS] , діяв договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії між оператором системи розподілу АТ «Харківобленерго» та [PERSON] , який був укладений шляхом приєднання до публічного договору приєднання на умовах чинного договору про користування електричною енергією від 12.06.2002 (згідно п.2 постанови НКРЕКП від 14.02.2018 №312). З 01.01.2024 року дію Договору припинено, про що листом від 21.11.2023 року №56РРЕ/21-2360 повідомлено [PERSON] . Враховуючи, що договірні відносини припинені, позивач [PERSON] не є споживачем послуг АТ «Харківобленерго» з розподілу електричної енергії. Позовні вимоги суперечать ст. 16 ЦК України щодо захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стало визнання недійсним договору з надання послуг з розподілу електричної енергії. Однак, в розумінні п. 1.1.2. Правил роздрібного ринку електричної енергії споживач електричної енергії фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання. Споживання електричної енергії - користування споживачем відповідно до укладених договорів електричною енергією за допомогою струмоприймача (струмоприймачів) для задоволення його потреб, у тому числі для здійснення діяльності з наданім послуг із зарядки електромобілів на електрозарядних станціях. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу, а в ч. 2 ст.16 визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Однак, особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові, права та інтереси позивача не порушені, оскільки [PERSON] не є споживачем у розумінні чинного законодавства у сфері електроенергетиці, а у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача, суду не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства. У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 01.01.2019 року за адресою: [ADDRESS] діяв договір споживача з наданих послуг з розподілу електричної енергії між оператором системи розподілу АТ «Харківобленерго» та споживачем на умовах «Типового договору споживача з надання послуг з розподілу електричної енергії». Матеріали справи не містять інформації щодо укладення Договору про надання послуг комерційного обліку електричної енергії. 25.12.2023 року за адресою [ADDRESS] , АТ «Харківобленерго» проведено планову заміну засобу комерційного обліку. Знято засіб комерційного обліку електричної енергії №11100592 NIK 2100 AP.0000.0.11 та встановлено засіб комерційного обліку електричної енергії №0787338 СОЭА10ДИ на опорі. Зазначене відображено в акті заміни, технічної перевірки та пломбування розрахункових засобів обліку у побутовому секторі №036986 від 25.12.2023. Крім того, суду надано копію паспорту\~точки розподілу\~електричної енергії\~додаток №\~2\~від 01.01.2019\~до договору\~споживача про\~надання послуг\~з розподілу\~електричної енергії\~№ 795229\~від 01.01.2019 за адресою: [ADDRESS] , згідно якого точка комерційного обліку ідентифікована ЕІС-кодом 6224674794025192. Актом заміни, технічної перевірки та пломбування розрахункових засобів обліку у побутовому секторі АТ «Харківобленерго» від 25.12.2023 року за адресою: [ADDRESS] встановлено місце розташування вузлу обліку електричної енергії на опорі. З копії відомостей зняття показань засобу обліку за адресою: [ADDRESS] за період з січня 2023 по вересень 2023 вбачається, що за зазначеною адресою має місце споживання електричної енергії. На адресу АТ «Харківобленерго» надійшло повідомлення від 05.06.2023 №ЗС-К-1038, від 16.10.2023 №ЗС-К-1413, складені головою Родової общини «Род Ковтун», в яких повідомлялось про відхилення оферти, про відсутність споживачів електричної енергії, електроустановки, електроприймачів та взагалі об`єкта споживача. На адресу АТ «Харківобленерго» також надійшов Акт про демонтаж незаконно улаштованого засобу комерційного обліку електричної енергії за відсутності електроустановки та учасників ринку електричної енергії за адресою домоволодіння: [ADDRESS] , складеного головою Родової общини «Род Ковтун», згідно з яким встановлено факт відсутності електроустановки, електроприймачів, споживачів електричної енергії, об`єкта споживача, учасників ринку електричної енергії, точки комерційного обліку за вказаною адресою. У зв`язку\~із повідомленнями\~позивача,\~а також\~через невиконання\~ним обов`язків\~споживача передбачених\~п.3.3.,\~п.6.2.\~Договору;\~п.5.5.5.,\~п.\~4.2.7.\~Правил;\~ч.\~3\~ст.\~58\~Закону України\~«Про ринок\~електричної енергії»\~з 01.01.2024 дію Договору споживача з наданих послуг з розподілу електричної енергії, що був укладений 01.01.2019 року - припинено, про що повідомлено позивача листом начальника Холодногірського РРЕ №56РРЕ/21-2413 від 21.11.2023. 12.02.2024 припинено електропостачання у кв. [ADDRESS] , про що повідомлено позивача листом №56РР2/21-171 від 25.01.2024 року. На теперішній час у сторін відсутні договірні відносини, а отже [PERSON] не є споживачем послуг з розподілу електричної енергії в розумінні чинного законодавства. АТ «Харківобленерго» не надає послуг з розподілу/передачі електричної енергії за адресою: [ADDRESS] . Засіб комерційного обліку електричної енергії відсутній. Суду надано копію Розпорядження №84р. від 12.02.2024 року на відключення електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , та копію виконання завдання від 12.02.2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності в цивільному судочинстві забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у ст. 16 ЦК України. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права. Позивач просить суд визнати недійсними Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії та Договір про надання послуг комерційного обліку електричної енергії з моменту їх укладання. Положення\~ст.202 ЦК України\~передбачають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5\~ст.203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам\~цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення\~учасника\~правочину\~має\~бути\~вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положеннями ч.ч.1, 2, 3\~ст.215 ЦК України\~встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу.\~Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Приписи п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~Про судову практику\~розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними\~від 06.11.2009р. №9\~передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам регулюються Законом України від 13.04.2017 № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон), Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року N 312, Кодексом систем розподілу, затвердженим Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 310, Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 311, Кодекс комерційного обліку електричної енергії' та іншими нормативними актами зі змінами та доповненнями, та є однаковими для всіх споживачів. Порядок укладення договорів визначені Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312. Відповідно до цих Правил для забезпечення споживання електричної енергії споживач укладає договори: про надання послуг з розподілу електричної енергії споживачу із оператором системи розподілу; про постачання електричної енергії споживачу обраним електропостачальником або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція, копія ліцензії на провадження відповідної діяльності та копії інших документів ПрАТ\~«Харківенергозбут»\~розміщені на його сайті для публічного доступу: zbutenergo.kharkov.ua. Абзацом п`ятим пункту 13 розділу XVII Закону передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. У відповідності до п. 13 Перехідних положень Закону передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам. Відповідно до статті 25 Закону України «Про електроенергетику» захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються вказаним Законом, Законами України «Про захист прав споживачів», «Про захист економічної конкуренції», «Про енергозбереження», іншими нормативно-правовими актами. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Виключно на договірних засадах у відповідності до частин першої та другої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» здійснюються відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг. Однією із сторін цих відносин є споживач житлово-комунальних послуг - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Споживачами електричної енергії за положенням статті 1 Закону України «Про електроенергетику» є суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору. У відповідності до статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Крім того, за пунктом 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, з відповідними змінами та доповненнями, на підставі договору про користування електричною енергією, укладеного між споживачем і енергопостачальником, здійснюється споживання електричної енергії; такий договір розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об`єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору про користування електричною енергією (абзац третій пункту 3 Правил користування електричною енергією для населення). Відповідно до пункту 6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства. Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо. Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а друга сторона має право вимагати виконання цього зобов`язання. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 7.10. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312, припинення електроживлення електроустановок споживача здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу. Пунктом 62 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що побутовий споживач - це індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність). Підпунктами 1, 2, 3 пункту 5.5.5 Правил передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; 3) за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору. Відповідно до частини третьої статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії. Учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах (стаття 4 Закону України «Про ринок електричної енергії»). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У зв`язку із відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг, яким є приватне Акціонерне товариство «Харківенергозбут» згідно з постановою НКРЕКП, здійснює постачання електричної енергії з 01 січня 2019 року у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. АТ «Харківобленерго» з 01 січня 2019 року надає послуги з розподілу електричної енергії. Відповідно до частини першої статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Частиною четвертою статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті. Порядок розрахунків за договором про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг визначаються відповідно до комерційної пропозиції, яка є невід`ємним додатком 3 до договору. Останнім встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначений за показниками розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка споживачу постачальником, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії. Пунктом 4.3 Правил передбачено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг. У пункті 4.12 Правил зазначено про те, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Згідно з пунктом 4.13 Правил, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини. Позивачем суду надано висновок експертного дослідження від 21.01.2024 № 18 відділу експертних досліджень Департаменту правового захисту Європейської поліцейської асоціації України щодо обстеження квартири [ADDRESS] , згідно якому у зазначеному житловому будинку, який оснащений системою електропроводки, прокладеної відповідно до ДБН В.2.5-23:2010 ДБН В.2.5-27, відсутня електроустановка та відсутні підстави для улаштування вузла обліку та інших засобів комерційного обліку електричної енергії у жилому будинку, у якому відсутня електроустановка. Суд вважає за необхідне визнати недопустимим доказом зазначений висновок експертного дослідження, оскільки він не відповідає вимогам, встановленим ст. 102 ЦПК України для висновку експерта, а саме: предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань; у висновку відсутня інформації щодо місця проведення експертного дослідження та особи експерта (освіта, спеціальність, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, тощо); не зазначено хто був присутній при проведенні експертизи. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). ЄСПЛ указав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Враховуючи наведені приписи та надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що за адресою: [ADDRESS] , в період дії Договору споживача з наданих послуг з розподілу електричної енергії фактично було спожито електричну енергію, а саме в період з січня 2023 року по вересень 2023 року, договір вважався укладеним, оскільки фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії. У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт. Крім того, суд зазначає, що умови, які передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання недійсності договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з моменту його укладання до припинення його дії - відсутні, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту недійсності договору суду не надано, позовна вимога про визнання недійсним Договору про надання послуг комерційного обліку електричної енергії не містить доказів щодо його укладання, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Згідно з положеннями\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд відмовляє у задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed