Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 20.12.2023 Кіцманським районним судом Чернівецької області отримано позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс-Банк» (далі АТ «Сенс-Банк») про захист прав споживачів та стягнення коштів (стягнення банківського вкладу). Позовні вимоги представник позивача, адвокат Тарновецький В.І., мотивує тим, що 04.04.2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення Василькової Г.В., було укладено Договір №12 банківського вкладу «Інвестиційний». Вказує, що згідно до п.1.1 Договору №12 банк відкриває Депозитний вклад «Інвестиційний» з початковм рахунком №26359933102438 на суму 8800 доларів США, вклад має назву «Депозитний вклад «Інвестиційний» з нарахуванням відсотків в розмірі 10 % річних по дол. США. Згідно цього ж пункту Договору внесення клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі розпорядження та договору. Вказує, що згідно п.1.3 Договору на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються. Так 04.04.2013 року позивачем у відповідності до умов Договору було внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» грошові кошти в розмірі 8800 доларів США, що підтверджується розпорядженням на внесення коштів від 04.04.2013 року. Крім цього, зазначає, що згідно розпорядження у від 09.04.2014 р. на внесення відсотків на депозит та продовження дії договору №12 від 04.04.2013 р. загальна сума депозиту складає 9725,00 доларів США, строк закінчення договору вказаний 04.10.2014 р. Таким чином, станом на 09.04.2014 р. у банківській установі згідно договору банківського вкладу №12 у позивача зберігався депозитний вклад в розмірі 9725 доларів США. Також вказує на те, що у кінці листопада 2014 року позивачу стало відомо, що керівник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] зникла, привласнивши депозити вкладників у зв`язку з чим звернулась до Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення вкладу, де їй повідомили, що на її ім`я депозитні рахунки не відкриті. В подальшому позивачу стало відомо про факт відкриття кримінального провадження щодо начальника Кіцманського відділення № 933 [PERSON] , щодо факту привласнення останньою депозитних коштів фізичних осіб. Посилається також на те, що ініціатором відкриття кримінального провадження був саме ПАТ «Укрсоцбанк», який 20.11.2014 року звернувся до Кіцманського РВ УМВС України із заявою про вчинення злочину в якій повідомив, що 20.11.2014 в ході проведення попередньої перевірки встановлено, що начальник Кіцманського відділення №933 [PERSON] , зловживаючи своїм службовим становищем на протязі тривалого часу отримувала у фізичних осіб значні суми коштів, як у гривні, так і у іноземній валюті, і від імені банку заключала депозитні угоди. При цьому, кошти на банківські рахунки не надходили, але угоди завірялися її підписом та банківською печаткою. Заява ПАТ «Укрсоцбанк» від 20.11.2014 р. була прийнята органами досудового слідства до свого провадження, та 21.11.2014 року було відкрите відповідне кримінальне провадження за №12014260110000622. Посилається також на те, шо згідно долучених ПАТ «Укрсобанк» матеріалів службового розслідування за наслідками проведеного службового розслідування, ПАТ «Укрсоцбанк» було встановлено, що [PERSON] з 2001 року по дату проведення службового розслідування обіймала посаду начальника Кіцманського відділення№933 ПАТ «Укрсоцбанк», а також те, що [PERSON] згідно посадової інструкції та довіреності було надано право від імені банку укладати договори банківського вкладу. Про факти можливих зловживань [PERSON] , Банку стало відомо 19.11.2014р., і станом на 15.01.2015 року до ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося 127 осіб та 1 особа до УМВС України у Чернівецькій області (всього 128 осіб) про повернення банківських вкладів. Службовим розслідуванням встановлено, що кошти передані такими особами у якості вкладу на банківські рахунки, у Кіцманському відділенні № [NUMBER] не обліковуються. Згідно наявного у службовому розслідуванні ПАТ «Укрсоцбанк» списку осіб, які станом на 30.01.2015 року звернулися до ПАТ «Укрсоцбанк» із заявами про повернення вкладу, за порядковим №25 зазначений позивач [PERSON] з вимогою про повернення банківського вкладу на загальну суму 9725 доларів США. За результатами службового розслідування, Банком було вирішено скерувати копію матеріалів службового розслідування Юридичному департаменту для розгляду питання щодо забезпечення у судах своєчасного представництва інтересів Банку в разі звернення заявників з позовами про повернення коштів. Починаючи з моменту звернення позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення вкладу, сума вкладів внесена позивачкою до даного банку залишається неповернутою. З посиланням на відповідні правові норми, правові висновки Великої палати Верховного Суду та докази, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму банківського вкладу, а саме 17366\~доларів США\~55 центів, що складається з суми неповернутого банківського вкладу у розмірі 9725 доларів США; проценти за користування депозитом у розмірі 474 долари США 26 центів; 3% річних в порядку ст.625 ЦК України у розмірі 1959 доларів США 92 центи; пеня в порядку ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживача» у розмірі 5207 доларів США 37 центів. Короткий зміст відзиву відповідача на позовну заяву. 16.01.2024 Кіцманським районним судом Чернівецької області отримано відзив на позовну заяву від представника АТ «Сенс-банк» (зміна найменування АТ «Альфа-банк» відбулася 30.11.2022 року) адвоката Самокиші В.Ю., у якому зазначено, що АТ «Сенс-банк» не погоджується з доводами представника позивача та вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що дані кошти у Банку ніколи не облікувалися, договір не укладався, кошти на рахунок не вносилися. Позивачем не надано банківської виписки на підтвердження внесення коштів. Вказує, що з наданої копії договору №12 від 04.04.2013 року вбачається, що вони складаються із 4-х сторінок, проте позивач не надає 3 та 4 їх сторінки. Договірні відносини між сторонами відсутні. Також посилається на те, що позивач не надає договору №12 від 04.04.2012 року, на який містяться посилання у розпорядженні від 04.03.2013 року. Позивачем не надано належних доказів внесення коштів на депозит, які позивач просить стягнути з відповідача, а саме 9725 доларів США. Позивач не вносив на депозит дані грошові суми. Позивач не мав та не має банківських рахунків у відповідача. Крім цього, зазначає, що у відповідності до ст.1059 ЦК України договір №12 від 04.04.2013 року є нікчемним, оскільки письмова форма не додержана. Зазначає також про те, що позивач просить стягнути відсотки у розмірі 474,26 доларів США за період з 10.04.2014 по 04.10.2014 за розпорядженням від 09.04.2014, проте строк депозиту за договором №12 від 04.04.2013, копію якого надає позивач, закінчився 04.10.2013 року. В даному розпорядженні вказана сума 9240 доларів США, при цьому в договорі від 04.04.2013 та розпорядженні від 04.04.2013 року вказана сума 8800 доларів США , позивачем жодним чином не обґрунтовано зміну суми позову на 9240 доларів США. Вважає, що позивачем також пропущено строк позовної давності, оскільки строк пропущено ще в 2017 році, ніякого карантину в цей час не було Крім цього, посилається на те, що розмір нарахованої позивачем пені 5207 доларів США 37 центів за с.5 ст.10 ЗУ «про захист прав споживача» перевищує суму відсотків (базу нарахування пені) більше ніж в 10 разів, дані вимоги є неадекватними, завищеними та безпідставними. Враховуючи наведене, просить відмовити в задоволенні позову. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25.12.2023 року, вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 31.01.2024 року ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за участі сторін в режимі відеоконференції. Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Позиція представників сторін в судовому засіданні. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Тарновецький В.І., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача АТ «Сенс- Банк» - Самокиша В.Ю. просила відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позовні вимоги [PERSON] являються необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами. На підтримання поданого відзиву пояснила, що наданий позивачем Договір не містить ознаки реального договору та взагалі не укладений між позивачем та банком. Законодавством встановлено форму договору, який вважається належним, видачі розпоряджень взагалі не передбачено, кошти не вносились в касу банку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 04.04.2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення [PERSON] , було укладено Договір №12 банківського вкладу «Інвестиційний». Згідно до п.1.1 Договору №12 банк відкриває Депозитний вклад «Інвестиційний» з початковм рахунком №26359933102438 на суму 8800 доларів США, вклад має назву «Депозитний вклад «Інвестиційний» з нарахуванням відсотків в розмірі 10 % річних по дол. США. Згідно цього ж пункту Договору внесення клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі розпорядження та договору. Згідно п.1.3 Договору на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються (а.с.14-15). Згідно розпорядженням на внесення коштів від 04.04.2013 року вбачається, що 04.04.2013 року позивачем [PERSON] внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» грошові кошти в розмірі 8800 доларів США (а.с.16). Відповідно до розпорядження у від 09.04.2014 р. на внесення відсотків на депозит та продовження дії договору №12 від 04.04.2013 р. загальна сума депозиту [PERSON] (з врахованими відсотками) складає 9725,00 доларів США, строк закінчення договору вказаний 04.10.2014 р. (а.с.17). Згідно розрахунку 3% річних від простроченої суми в порядку ст.625 ЦК України та пені у розмірі 3 % в день згідно ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» - сума 3% річних за період з 03.04.2017 по 20.12.2023 року складає 1959 доларів США 92 центи, сума пені за період з 03.04.2017 по 20.12.2023 року складає 5207 доларів США 37 центів (а.с.11). Згідно заяви\~ [PERSON] \~від 26.12.2014\~року вбачається,\~що останній\~звертався до ПАТ «Укрсоцбанк» з проханням повернути кошти в сумі 9725 доларів США (а.с.18). Відповідно до\~відповіді ПАТ «Укрсоцбанк» №09.202-86/96-17-266 від 24.12.2014 року вбачається, що співробітниками банку вживаються всі необхідні заходи для вирішення питання [PERSON] в найкоротші строки, проте для надання відповіді по суті, Банку необхідно провести детальну перевірку фактів, які викладені у листі [PERSON] з отриманням відповідних результатів (а.с.19). Згідно відповіді ПАТ «Укрсоцбанк» №09.202-86/96-92 від 06.01.2015 року банк повідомляє, що вказаний/вказані [PERSON] договір/договори банківського вкладу (депозитний вклад зі сплатою процентів) із банком не вкладався/вкладалися та в ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковується/не обліковуються. ПАТ «Укрсоцбанк» не відкривав депозитні рахунки, не приймав та не зараховував грошові кошти згідно договору з депозитного обслуговування, зазначені [PERSON] (а.с.20). Встановлено, що за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» від 20.11.2014р. про вчинення злочину начальником Кіцманського відділення банку №933 [PERSON] було відкрите відповідне кримінальне провадження за №12014260110000622 за ч.ч. 3. 4, 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 200 КК України та органами досудового слідства проводилось досудове розслідування (а.с.21-54). Норми права, які застосував суд. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, частини першої\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Статтею 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»\~визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до\~ст.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно\~ст.203 ч.4 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до\~ст.1058 ч.2 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Частинами 2, 3, 6\~ст.633 ЦК України\~встановлено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ч.2\~ст.207 ЦК України\~правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки , відповідно до договору. Відповідно до ч.1\~ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За змістом ч.1\~ст.1058 ЦК України\~договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника). Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16. Відповідно до ч.3\~ст.1058 ЦК України\~до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч.2\~ст.1068 ЦК України). Статтею 1059 ЦК України\~передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до\~ст.1064 ЦК України, укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516\~(далі Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно з п.2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення). Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої\~постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492\~та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції);\~\~договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції). Так пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої\~постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року №174\~та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за №790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої\~постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Відповідно до п.1.1 ст.1 розділу IV Інструкції №174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією\~Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10). Пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції №174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією\~Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом. Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 06.06.2012 року по справі №6-17цс12 та від 29.10.2014 року по справі №6-118цс14. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, що відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 25.04.2012 року по справі №6-20цс12 та від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16). Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516). Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I\~Інструкції №174). Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції №174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необліковування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми. Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц. У частині 3\~статті 1060 ЦК України\~зазначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України\~передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг, страхування тощо. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. А у\~статті 78 ЦПК України\~зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до чч.1, 5, 6\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо стягнення\~ 3% річних в межах строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.625\~ЦК України,\~позивач просив\~стягнути з\~відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за останні три роки, що передують зверненню кредитора до суду з урахуванням встановлення карантину на території України з 12.03.2020 у межах строку позовної давності в період з 03.04.2017\~по 20.12.2023\~р., та\~розрахована наступним\~чином:\~С*3%*Д:365:100,\~де С\~-\~сума заборгованості,\~Д -\~кількість днів\~прострочення та\~становить 1959 доларів США 92 центи. У відзиві та під час виступу в суді адвокат Самокиша В.Ю. заявляла про застування наслідків спливу строку позовної давності стосно вимоги про стягнення 3% річних та відсутність судової практики в частині продовження строку позовної давності на період дії карантину. За змістом статті 625 ЦК України нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано доказів на спростування розрахунку 3% річних позивача, а тому такий взятий до уваги судом. За статтею 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За змістом частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і триває до сьогоднішнього дня. Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020 року). Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності). Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 914/1560/20. Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12.03.2020 року. Отже, позивач звернувся із вимогою про стягнення 3% річних за період 03.04.2017\~ 20.12.2023\~за прострочення виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановлення карантину на території України у межах строку позовної давності. З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення 3% річних за останні 6 роки (за Договором №12 від 04.04.2013), що передують зверненню до суду, з відповідача, з огляду на доведеність належними та допустимими доказами суми вказаних нарахувань. Щодо вирішення вимог про стягнення неустойки (пені) відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ Посилаючись на ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач просить стягнути неустойку (пеню) у розмірі 3% вартості послуги по Договору №12 від 04.04.2013 року, яка зазначена у п.1.1 договору у розмірі 10 % річних. Так позивачу мали бути виплачені відсотки з 10.04.2014 року (крайне отримання відсотків позивачем 09.04.2014р.) по 04.10.2014 року (термін дії депозиту), тобто за 178 днів з розрахунку 10 % річних від суми депозиту що становить 474 долари США 26 центів, яка розрахована наступним чином: 9725*10%*178:365:100. Вказана сума відсотків є грошовим виразом від платності депозитного договору. Таким чином, нарахування пені у розмірі 3% в день на суму невиплачених відсотків за депозитом у розмірі 474 долари США 26 центів, згідно ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», за один рік, що передував зверненню позивача до суду, складає 5207 доларів США 37 центів. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення стягнення пені, вказуючи на нікчемність Договору №12 від 04.04.2013 року. Судом встановлено, що між сторонами склались договірні відносини з надання банківських послуг, адже факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів на депозитний рахунок в 2013 році, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Станом на день розгляду справи в суді позивачу кошти за банківськими вкладами не повернуто. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Правовідносини з надання послуг врегульовано спеціальним законом, Законом України "Про захист прав споживачів", яким встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Так, згідно із ст.10 згаданого Закону, за наявності в роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено в годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Суд встановив наявність підстав для повернення банківського вкладу [PERSON] за Договором №12 від 04.04.2013 року у зв`язку із його невиконанням, тому вимоги [PERSON] до АТ «Сенс банку» про стягнення пені, у зв`язку із неповерненням банківського вкладу за Договором №12 від 04.04.2013, підлягають задоволенню. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Судом встановлено, що 04.04.2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення [PERSON] , було укладено Договір №12 банківського вкладу «Інвестиційний». Згідно до п.1.1 Договору №12 банк відкриває Депозитний вклад «Інвестиційний» з початковм рахунком №26359933102438 на суму 8800 доларів США, вклад має назву «Депозитний вклад «Інвестиційний» з нарахуванням відсотків в розмірі 10 % річних по дол. США. Згідно п.1.3 Договору на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються. 04.04.2013 року позивачем у відповідності до умов Договору було внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» грошові кошти в розмірі 8800 доларів США, що підтверджується розпорядженням на внесення коштів від 04.04.2013 року. Згідно розпорядження у від 09.04.2014 р. на внесення відсотків на депозит та продовження дії договору №12 від 04.04.2013 р. загальна сума депозиту [PERSON] складає 9725 доларів США, строк закінчення договору вказаний 04.10.2014 рік. Суд критично оцінює доводи відповідача з приводу того, що вказані розпорядження не можуть бути взяті до уваги та відсутність печатки на банківських документах, оскільки судом в судовому засіданні безпосередньо досліджувалися оригінал Договору банківського вкладу №12 на суму депозитного вкладу зазначену вище, укладеного 04.04.2013 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Василькової Г.В. та оригінали розпоряджень, які укладено у письмовій формі, підписані уповноваженими на те особами, скріплені печаткою Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Банку на зазначену суму вкладу. Отримання начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] грошових коштів, як вкладу, з наданням [PERSON] зазначених вище актами НБУ «інших документів», на підтвердження цього факту є розпорядження на внесення коштів на депозит. Станом на момент видачі розпоряджень [PERSON] , начальник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] у силу своїх посадових обов`язків була наділена повноваженнями на оформлення та підписання документів щодо залучення депозитів від фізичних осіб. На вимогу позивача [PERSON] вклад в розмірі 9725 доларів США, повернуто йому не було, отже є підстави для захисту прав вкладника [PERSON] шляхом стягнення вказаних коштів у судовому порядку. Досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини в сукупності з наведеними правовими позиціями Верховного Суду повністю спростовують викладені представником відповідача у відзиві на позов доводи про те, що договір банківського вкладу року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] не укладався, розпорядження не видавались, а надані позивачем на підтвердження позовних вимог докази є неналежними. Обставини того, що [PERSON] в період укладення Договору банківського вкладу №12 від 04.04.2013 року та поповнення коштів за ним була начальником КВ ПАТ «Укрсоцбанк» і мала повноваження на укладення таких договорів банком визнається, а належність останній підпису, як уповноваженій особі на розпорядженнях про прийняття коштів належними та допустимими доказами з боку відповідача не спростовано. Отже, факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними та допустимими доказами, тобто у судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт наявності договірних відносин між банком та позивачем, які виникли на основі укладеного між сторонами договору, за умовами якого було внесено грошові кошти на депозит, а оскільки грошові кошти за договором банківського вкладу позивачці на її вимогу не виплачені, суд приходить до переконання про стягнення вказаних коштів (суми банківського вкладу). Щодо судового збору. Як передбачено ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову . При зверненні до суду з даним позовом позивач звільнений від сплати судового збору. З огляду на вказані вимоги, з відповідача Акціонерного товариства «Сенс-Банк» на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 6481 гривня. На підставі викладеного, ст.ст.4, 15, 16, 509, 526, 608, 610, 625, 1058, 1059, 1060, 1061, 1068, 1070 ЦК України, ст.ст.1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: approved