Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01 вересня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») та [PERSON] (далі - відповідачкою) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AE/5331042. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Chevrolet», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 28 грудня 2015 року о 23:20 год. в м. Києві по вул. І. Лепсе 4, [PERSON] керуючи автомобілем «Chevrolet», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », здійснила зіткнення з припаркованим автомобілем «Volkswagen», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », що належить [PERSON] , та автомобілем «Chevrolet», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », що належить [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам «Volkswagen», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », та «Chevrolet», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, а власникам вказаних автомобілів - матеріального збитку. Відповідно до постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року по справі № 760/470/16-п, відповідачку було визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності. Водій пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом АЕ/5331042 від 05 вересня 2015 року. Так, ПрАТ «СК «ВУСО» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 49 659,88 грн, що підтверджується страховим актом № 1704-24 від 01 квітня 2016 року та платіжним дорученням № 5090 від 01 квітня 2016 року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «ВУСО» склав 49 659,88 грн. Статтею 1191 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, яка відшкодовувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом «а», «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують вагу та швидкість реакції. Як вбачається з постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року по справі № 760/470/16-ц, відповідачка керувала забезпеченим автомобілем «Chevrolet», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Volkswagen», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », після чого самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на вищезазначене в розумінні ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України у відповідачки виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «СК «ВУСО» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом АЕ/5331042 від 05 вересня 2015 року. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 01 квітня 2016 року, що і підтверджується платіжним дорученням № 5090 від 01 квітня 2016 року. 11 серпня 2016 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір про добровільне погашення боргу, згідно страхового акту № 1704-24 від 01 квітня 2016 року за Полісом АЕ/5331043 від 05 вересня 2015 року, сплаченого на користь потерпілої особи страхове відшкодування в розмірі 49 659,88 грн. Згідно Договору про добровільне погашення боргу ПрАТ «СК «ВУСО» було складено графік погашення заборгованості у розмірі 44 640,00 грн, у строк до 29 серпня 2019 року. Відповідачкою було частково сплачено заборгованість у розмірі 23 120,00 грн. Таким чином розмір заборгованості складає: 26 539,88 грн. 11 липня 2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , кредитор) укладено Договір № 11/07/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вказане, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідачки заборгованості. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № АЕ/5331042 від 05 вересня 2015 року у розмірі 26 539,88 грн. Відповідачкою було частково сплачено заборгованість у розмірі: 1 100,00 грн, однак в подальшому ніяких дій щодо погашення заборговане було проведено. Таким чином, залишок складає: 25 439,88 грн. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Оскільки, відповідачкою були вчинені дії щодо погашення заборгованості, що свідчить про визнання нею свого боргу, то термін позовної давності відраховується з моменту внесенням останнього платежу, а саме: з 26 грудня 2019 року. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Тобто останнім днем є 26 грудня 2022 року. Однак, 24 лютого 2022 року в Україні введено військовий стан, таким чином відповідно до пункту 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто за таких обставин, строк позовної давності по даній справі не можна вважати пропущеним. З метою дотримання положень ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, становить 858,88 грн, що являє собою судовий збір сплачений за подання даної позовної заяви, а також витрати у розмірі 7 000,00 грн - на оплату послуг адвоката відповідно до Договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01 листопада 2022 року. На підставі викладеного ФОП [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] збитки в порядку регресу в сумі 25 439,88 грн, 858,88 грн судового збору та 7 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва О. Грегуль від 04 грудня 2023 року позовну заяву ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу - залишено без руху, надано позивачу строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду, для усунення вказаних недоліків. 05 грудня 2023 року, на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, надійшла заява позивача про виконання ухвали суду із доданими позовною заявою та доказами направлення документів відповідачу. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва О. Грегуль від 06 грудня 2023 року відкрито провадження у справі № 754/17442/23. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 25 грудня 2023 року Деснянським районним судом м. Києва зареєстровано відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому відповідачка не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог на суму 16 020,00 грн та просить розстрочити виконання рішення строком на один рік. На обґрунтування відзиву зазначає, що 11 серпня 2016 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір про добровільне погашення боргу, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що борг відповідачки перед ПРАТ «СК «ВУСО» становить 44 640,00 грн, а також встановлено графік погашення заборгованості. Відповідачкою на виконання договору було сплачено ПРАТ «СК «ВУСО» заборгованість в сумі 23 120,00 грн. Отже, залишок заборгованості в [PERSON] за Договором на день укладення між ПРАТ «СК «ВУСО» і позивачем договору № 11/07/2019 про відступлення права вимоги від 11 липня 2019 року складав 21 520,00 грн. Дізнавшись про відступлення права вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих відповідачкою ПРАТ «СК «ВУСО», [PERSON] здійснила п`ять платежів на загальну суму 5 500,00 грн в користь позивача. А тому відповідачка позов визнає частково, а саме в розмірі 16 020,00 грн, та повідомляє що останній платіж було здійснено нею 26 грудня 2019 року. В подальшому [PERSON] не змогла сплачувати борг у зв`язку з важкими життєвими обставинами. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/17442/23 від 29 січня 2024 року цивільну справу за позовом ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу передано до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за підсудністю. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 березня 2024 року прийняти до провадження цивільну справу за заявою ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. 20 березня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідачки, адвоката Мазяр В. Д. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвокату, у зв`язку з його не співмірністю, до розміру 500,00 грн. 22 березня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшло заперечення ФОП [PERSON] на клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвокату. На його обґрунтування зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка [PERSON] та її представник, адвокат Мазяр В. Д. в судове засідання не з`явилися проте останній подав клопотання про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. 01 вересня 2015 року між страховиком ПРАТ «СК «ВУСО» та страхувальником [PERSON] укладено поліс № АЕ5331042 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу «Chevrolet Aveo», номерний знак [NUMBER] , страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн, розмір франшизи - 0 грн. Строк дії Договору з 00:00 05 вересня 2015 року по 04 вересня 2016 року включно. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 22 серпня 2013 року 1 - ВРЕР УДАІ УМВС України в Тернопільській області, транспортний засіб «Chevrolet Aveo», д.н. [NUMBER] , належить [PERSON] . Зі змісту тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами [NUMBER] , виданого 29 грудня 2015 року, вбачається, що у [PERSON] вилучили посвідчення водія [NUMBER] , яке видане Тернопільським ВРЕР УДАІ УМВС України 26 липня 2013 року. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/470/16-ц від 28 січня 2016 року встановлено, що [PERSON] 28 грудня 2015 року о 23.20 год. керувала автомобілем марки «Шевролет», д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві по бул. І. Лепсе 4, в стані алкогольного сп`яніння. За згодою водія було проведено огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою спеціального засобу для визначення вмісту алкоголю у видихуваному повітрі приладу «Драгер-6810» АRСЕ 0185, тест № 5017, результат тесту - 1.57 ‰. Таким чином, [PERSON] порушила вимоги п.2.9 ПДР, тобто вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, [PERSON] 28 грудня 2015 року о 23.20 год. керувала автомобілем марки «Шевролет», д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві по бул. І. Лепсе 4, внаслідок чого здійснила наїзд на прикаркований автомобіль марки «Фольсваген», д.н.з. [NUMBER] , та автомобіль марки «Шевролет», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила вимоги п. 13.1 ПДР, тобто вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Крім того, [PERSON] 28 грудня 2015 року о 23.20 год. керувала автомобілем марки «Шевролет», д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві по бул. І. Лепсе 4, намагалася залишила місце пригоди, до якої вона причетна, чим порушила вимоги п. 2.10,а,б ПДР, тобто вчинила правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП. [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до неї адміністративне стягнення - у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 (три тисячі чотириста грн. 00 коп.) грн. 22 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до ПРАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП, яка відбулася 28 грудня 2015 року о 23.20 год. в м. Києві по бул. І. Лепсе 4, за участю автомобіля марки «Фольсваген», д.н.з. [NUMBER] . Власником транспортного засобу «Фольсваген», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію паспортного засобу серії [NUMBER] . Користувався цим автомобілем саме [PERSON] , який мав посвідчення водія категорій В1, В, С1, С, D1, D серії [NUMBER] . Актом (протоколом) огляду транспортного засобу «Фольсваген», д.н.з. [NUMBER] від 22 лютого 2016 року зафіксовано пошкодження цього автомобіля внаслідок ДТП. Згідно звіту № 656382 від 11 березня 2016 року ПРАТ «СК «ВУСО», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Фольсваген», д.н.з. [NUMBER] , становить 59 591,85 грн, сума матеріального збитку без ПДВ та сума страхового відшкодування згідно Полісу № АЕ/5331042 - 49 659,88 грн. Також вартість ремонту вказаного автомобіля підтверджується ремонтною калькуляцією № 8705 від 01 березня 2016 року. 01 квітня 2016 року ПРАТ «СК «ВУСО» складено страховий акт № 1704-24, згідно якого сума, що належить до виплати [PERSON] в якості страхового відшкодування, згідно договору № АЕ/5331042 від 05 вересня 2015 року, становить 49 659,88 грн. Із платіжного доручення № 5090 від 01 квітня 2016 року вбачається, що ПРАТ «СК «ВУСО» перерахувало [PERSON] 49 659,88 грн, призначення платежу: страхове відшкодування згідно договору № АЕ/5331042 від 05 вересня 2015 року (стр. [PERSON] ). 29 червня 2016 року ПРАТ «СК «ВУСО» листом за вихідним номером № 3690 звернувся з претензією до [PERSON] з вимогою відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 49 659,88 грн. 11 серпня 2016 року між ПРАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] був укладений договір про добровільне погашення боргу у сумі 44 640,00 грн. В строк до 29 серпня 2019 року, відповідачка зобов`язалася погашати борг щомісяця в розмірі 1 240,00 грн, дата першого платежу - до 29 вересня 2016 року, дата останнього платежу - 29 серпня 2019 року. Згідно п. 5 цього договору, на підставі ст. 600 ЦК України зобов`язання припиняються за згодою сторін внаслідок передання відступного. 11 липня 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) уклали Договір № 11/07/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № АЕ/5331042 від 05 вересня 2015 року. Страхувальником, боржником вказана [PERSON] , сума страхового відшкодування - 49 659,88, сума боргу - 26 539,88 грн. 22 липня 2019 року ФОП [PERSON] листом за вихідним номером № ВФ/1704/24 звернувся з претензією до [PERSON] з вимогою відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 26 539,88 грн та повідомив про відступлення прав вимоги. 29 серпня 2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29 серпня 2017 року, виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 20987. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу: [PERSON] . Зі змісту платіжної інструкції № Р24А712503290А40630 від 26 грудня 2019 року [PERSON] сплатила [PERSON] 1 100,00 грн, в рахунок сплати заборгованості за регресною вимогою ВФ 1704-24. Згідно дубліката квитанції № Р24А687213145А89964 від 28 жовтня 2019 року [PERSON] сплатила [PERSON] 1 100.00 грн, в рахунок сплати заборгованості за регресною вимогою ВФ 1704-24. Згідно дубліката квитанції № 96167376198416716743 від 30 вересня 2019 року [PERSON] сплатила [PERSON] 1 100,00 грн, в рахунок сплати заборгованості за регресною вимогою ВФ 1704-24. Згідно дубліката квитанції № 96167376164731514157 від 22 серпня 2019 року [PERSON] сплатила [PERSON] 1 100,00 грн, в рахунок сплати заборгованості за регресною вимогою ВФ 1704-24. Згідно дубліката чека № Р24АР24А701193476А86985 від 28 листопада 2019 року [PERSON] сплатила [PERSON] 1 100,00 грн, в рахунок сплати заборгованості за регресною вимогою ВФ 1704-24. За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно п. «в» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). З вищенаведеного слідує, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Судом встановлено, що у ДТП, яка мала місце 28 грудня 2015 року о 23.20 год. в м. Києві по бул. І. Лепсе 4, визнано винною водія [PERSON] , що встановлено постановою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/470/16-ц від 28 січня 2016 року. ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило власнику транспортного засобу, який був учасником цієї ДТП з вини відповідачки, суму завданої шкоди в розмірі 49 659,88 грн, яку страховик винної особи перерахував потерпілій. Оскільки, [PERSON] , керувала автомобілем марки «Шевролет», д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві по бул. І. Лепсе 4, в стані алкогольного сп`яніння, порушила вимоги п.2.9 ПДР та намагалася залишила місце пригоди, до якої вона причетна, чим порушила вимоги п. 2.10,а,б ПДР, вона повинна відшкодувати завдану шкоду в порядку регресу. Позивачка частково відшкодувала шкоду Первісному кредитору, проте не виконала договір про добровільне погашення боргу у сумі 44 640,00 грн в строк до 29 серпня 2019 року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Так, 11 липня 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] уклали Договір № 11/07/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № АЕ/5331042 від 05 вересня 2015 року, з [PERSON] у сумі 26 539,88 грн. Холодна ( [PERSON] ) на виконання вимог Нового кредитора сплатила 5 500 грн, що вбачається з платіжної інструкції № Р24А712503290А40630 від 26 грудня 2019 року; дубліката квитанції № Р24А687213145А89964 від 28 жовтня 2019 року; дубліката квитанції № 96167376198416716743 від 30 вересня 2019 року; дубліката квитанції № 96167376164731514157 від 22 серпня 2019 року; дубліката чеку № Р24АР24А701193476А86985 від 28 листопада 2019 року. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу є підставними та підлягають до задоволення частково, шляхом стягнення із відповідачки в користь позивача в порядку регресу грошових коштів у сумі 21 039,88 грн. Згідно квитанції № Н29Н-У91Х-ККК4-55ММ від 30 листопада 2023 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 858,88 грн. Відтак, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 710,33 грн (21 039,88 * 858,88 : 25439,88), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Також відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Судом встановлено, що 01 листопада 2022 року між позивачем ФОП [PERSON] та адвокатом Самойленко П. М. укладено договір про надання правової допомоги № 01/11/22, відповідно до умов якого, адвокат зобов`язується надавати правову допомогу в тому числі за окремим дорученням клієнта, представляти законні інтереси клієнта. Згідно п.4.1 вказаного Договору, детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати Клієнтом Адвокату гонорару та фактичних витрат пов`язаних із виконанням договору . погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється Додатковою Угодою (угодами) до цього Договору. Зі змісту додаткової угоди № 8 до Договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01 листопада 2022 року вартість послуг становила 7 000,00 грн, що сплачується клієнтом за надання послуг. Також в угоді зазначено найменування послуг, кількість витраченого часу та їх вартість. Зі змісту акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги № 1/11/22 від 13 листопада 2022 року вартість послуг становила 5 000,00 грн. Зі змісту платіжної інструкції № Р24А19425891344В5082 від 13 листопада 2023 року [PERSON] сплатив [PERSON] за про надання правової допомоги 4 000,00 грн. Зі змісту платіжної інструкції №Р24А1942629412D6260 від 13 листопада 2023 року [PERSON] сплатив [PERSON] за про надання правової допомоги 3 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Враховуючи зміст клопотання сторони відповідача про зменшення судових витрат на правничу допомогу, складність справи та обсяг виконаних робіт, кількість проведених судових засідань та витрачений адвокатом Самойленком П. М. час, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення із відповідачки на користь позивача 3 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. За вказаних обставин, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім витрати на правову допомогу у сумі 3 500,00 грн.

Outcome: partial