Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 23.01.2018 у справі № 581/925/17 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття, починаючи з дня набранням рішення суду законної сили. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 06.05.2015 сторони перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 20.02.2017 шлюб розірвано. У подальшому, рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 23.01.2018 у справі № 581/925/17. з [PERSON] стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 14.12.2017. Рішення суду набрало законної сили 23.02.2018, знаходиться на примусовому виконанні у Лебединському міськрайонному відділі державної виконавчої служби. За відповідачем обліковується заборгованість зі сплати аліментів. Позивач зазначає, що стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є неефективним способом захисту інтересів дитини. Син підростає, ходить до школи, збільшуються витрати на його утримання (придбання шкільного приладдя, книг, зошитів, олівців, одягу, взуття тощо). Позивач як мати повністю забезпечує дитину усім необхідним, однак інші витрати покривати не в змозі. Відповідач проходить військову службу в Збройних Силах України, регулярно отримує грошове забезпечення, що вказує на покращення його матеріального становища. Посилаючись на положення Сімейного кодексу України, в тому числі ст. 192, позивач просить змінити розмір стягуваних аліментів з твердої грошової суми на 1/4 частину усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою від 16.02.2024 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, 05.03.2024 подав заяву в якій справу просив розглядати без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що не має коштів, оскільки поранений, усі кошти йдуть на лікування. Враховуючи неявку в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що з 06.05.2015 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Капустинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 8). У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 9). Як свідчить копія рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 23.01.2018 у справі № 581/925/17, рішенням суду від 20.02.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. При цьому з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 14.12.2017 (а.с. 10-11). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом, з відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1000,00 грн. щомісячно. На момент розгляду справи [PERSON] виповнилося повних 8 років. При цьому, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» для дітей, віком від 6 до 18 років установлено прожитковий мінімум 3196 грн. Таким чином мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину від 6 років у 2024 році складає 1598 грн., а мінімальний рекомендований розмір 3196 грн. Тобто сплачувані відповідачем аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. не забезпечують законодавчо установленого мінімального розміру. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи те, що розмір аліментів на дитину в сумі 1000,00 грн. не забезпечує утримання дитини на належному рівні, а позивач бажає стягувати аліменти в частці від доходу відповідача, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 23.01.2018 та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на необхідність забезпечення в першу чергу якнайкращих інтересів дитини, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності коштів на оплату аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав належних та допустимих доказів погіршення свого матеріального стану та інших обставин, які б унеможливлювали вирішення судом питання про зміну способу стягуваних з нього аліментів. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Державного бюджету України підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved