Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

В січні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 22.06.2021 ПН КМНО Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис №205048, яким стягнуто з [PERSON] 17 779,32 грн.. Виконавчий напис вчинено за для стягнення з позивача на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", заборгованості за кредитним договором №771727 від 06.04.2019, що укладено між позивачем та ТОВ "Авентус Україна". На підставі вказаного виконавчого напису, 20.12.2021 ПВ ВО Полтавської області Скрипником В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. Ухвалою від 12.10.2023 Лубенського міського суду Луганської області було замінено сторону у наведеному виконавчому провадженні з ТОВ «Кредит Капітал» на ТОВ "Дебт Форс". Позивач вважає, що виконавчий напис №205048 від 22.06.2021 є таким, що порушує його права та не підлягає виконанню. Ухвалою від 02.02.2024 відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, крім того своїх пояснень щодо позову не надала і третя особа, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.06.2021 ПН КМНО Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 205048, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №771827 від 06.04.2019 у загальному розмірі 17 779,32, що складається з заборгованості за тілом кредиту - 7000,00 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісією - 10 279,32 грн. На підставі вказаного виконавчого напису, 20.12.2021 ПВ ВО Полтавської області Скрипником В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. Ухвалою від 12.10.2023 Лубенського міського суду Луганської області було замінено сторону у наведеному виконавчому провадженні з ТОВ «Кредит Капітал» на ТОВ "Дебт Форс". Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються положеннями Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 та гл.83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» ЦК України. У відповідності до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч.1 ст.88 цього Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Встановлено, що під час вчинення спірного виконавчого напису ПН КМНО Остапенко Є.М. застосував п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10.12.2014 була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п.1 Переліку). 10.12.2014 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п.2 Переліку). Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. Таким чином, на день вчинення спірного виконавчого напису, діяла редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, яка не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений. Зі змісту кредитного договору №771827 від 06.04.2019, укладеного між первісним кредитором ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] , який був поданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Таким чином, оспорюваний виконавчий напис вчинений на підставі кредитного договору, який був укладений в простій письмовій формі. Тому під час вчинення спірного виконавчого напису недотримано умов його вчинення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виконавчий напис, вчинений 22.06.2021 приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за №205048, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненю судовий збір у сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved