Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

23 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрія Сергійовича про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на його користь, суму коштів, стягнутих за виконавчим провадженням №65803816 на підставі виконавчого напису №24960 від 29.04.2021 року у розмірі 4012,88 грн. та стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрія Сергійовича на його користь, суму коштів, стягнутих за виконавчим провадженням №65803816 на підставі виконавчого напису №24960 від 29.04.2021 року у розмірі 681,28 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивача зазначив, що 29 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис №24960, про стягнення зі [PERSON] , боржник за кредитним договором №353437 від 02 липня 2019, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору факторингу №1-31/08-Д від 31 серпня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції». 14 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрієм Сергійовичем було відкрито виконавче провадження №65803816 з примусового виконання виконавчого напису №24960 від 29.04.2021 року. В межах даного провадження було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. На виконання вказаної постанови в межах виконавчого провадження №65803816 з позивача стягнуто грошові кошти у розмірі 4694,16 гривень. Згідно розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 4694,16 грн. , з даних коштів перераховано: 681,28 грн. стягнуто на рахунок приватного виконавця Куземченко А.С., 4012,88 грн. в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням та перераховано на рахунок стягувача. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №177/1388/22, виконавчий напис №24960 від 29.04.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., визнано таким, що не підлягає виконанню. Оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, грошові кошти стягнуті з позивача на користь відповідачів підлягають поверненню. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. 1212, 1215 ЦК України позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 27 лютого 2024 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику з повідомленням сторін. В ухвалі про відкриття провадження від 27 лютого 2024 року відповідачам був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала отримана відповідачами ТОВ «Українські фінансові операції» та приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С., що підтверджується довідками про доставку електронного документу, відповідно до яких, документ ухвала суду про відкриття провадження від 27.02.2024 року по справі №210/1126/24, а також прикріплені до нього файли, доставлено до електронного кабінету відповідачів 28 лютого 2024 року, відзиву на позовну заяву від ТОВ «Українські фінансові операції» та приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. до суду не надійшло. Відповідно до\~п.2\~ч.\~8\~ст.\~128\~ЦПК України,\~днем вручення\~судової повістки\~є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Крім того, згідно з частиною 8 статті 178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачі отримали ухвалу суду про відкриття провадження та прикріплені до нього файли 28 лютого 2024 року, відзив по вказаній справі відповідачами направлено не було. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч.8 ст.178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У відповідності\~до вимог\~ст.ст.280-281\~ЦПК України,\~з урахуванням\~особливостей,\~встановлених для\~розгляду справ\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~виклику сторін,\~суд вважає\~за можливе\~вирішити справу\~в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подала. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис № 24960, про стягнення з [PERSON] , як боржника за кредитним договором №353437 від 02 липня 2019 укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ДЖОБЕР», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору факторингу №1-31/08-Д від 31 серпня 2020 року є ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Відповідно до вищевказаного Виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 30 серпня 2020 по 28 квітня 2021 року. Сума заборгованості складається з 2400,00грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 1276,80 грн. прострочена заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 16744,80 грн. заборгованість за нарахованою пенею; за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату в розмірі 930,00 грн. Загальна сума 21 351,60 грн. 14 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрієм Сергійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №65803816) за результатами розгляду заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису №24960 виданого 29.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості в розмірі 21\~351,60 грн. 11 жовтня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. в рамках виконавчого провадження №65803816, винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24960 від 29.04.2021 року, вчинений приватним нотаріусом\~Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованості на підставі кредитного договору №353437 від 02.07.2019 року за період з 30.08.2020 року по 28.04.2021 року у розмірі 21 351,60 грн. Відповідно до Листа вих. №01-29/5062 від 29.01.2024 року за підписом приватного виконавця Куземченко А.С. вбачається, що в межах виконавчого провадження №65803816 на депозитний рахунок приватного виконавця 10.11.2023 від бухгалтерії підприємства надійшли грошові кошти у розмірі 2\~228,15 грн., які відповідно до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» були розподілені наступним чином: 200,00 грн. як повернення авансового внеску на реквізити стягувача; 300,00 грн. як витрати виконавчого провадженнч на проведення виконавчих дій; 157,10 грн. як часткове погашення основної винагороди приватного виконавця; 1571,05 грн. як часткове погашення основної суми боргу за виконавчим документом, які були перераховані на реквізити стягувача. На депозитний рахунок приватного виконавця 08.12.2023 від бухгалтерії підприємства надійшли грошові кошти у розмірі 2466,01 грн., які відповідно до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» були розподілені наступним чином: 224,18 грн. як часткове погашення основної винагороди приватного виконавця; 2241,83 грн. як часткове погашення основної суми боргу за виконавчим документом, які були перераховані на реквізити стягувача. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Оскільки, Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року у справі №177/1388/23 позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24960 від 29.04.2021 року, вчинений приватним нотаріусом\~Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованості на підставі кредитного договору №353437 від 02.07.2019 року за період з 30.08.2020 року по 28.04.2021 року у розмірі 21 351,60 грн. У зв`язку з чим, отримані ТОВ «Українські фінансові операції» на підставі вказаного виконавчого напису кошти підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. Стягнута в примусовому порядку сума в розмірі 4694,16 грн., складається: із суми заборгованості, яка стягнута в примусовому порядку на користь ТОВ «Українські фінансові операції» в розмірі 4012,88 грн., а також 681,28 грн. основна винагорода та витрати виконавчого провадження, які стягнуті на користь приватного виконавця Куземченко А.С. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що з ТОВ «Українські фінансові операції» на користь [PERSON] підлягає до стягнення 4012,88 грн. Стосовно вимоги про стягнення на користь позивачки з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрія Сергійовича на його користь, суму коштів, стягнутих за виконавчим провадженням №65803816 на підставі виконавчого напису №24960 від 29.04.2021 року у розмірі 681,28 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п. 1) ч. ч. 1, 5 ст. 26 цього Закону України, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Нормами ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Частиною 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти). При цьому, для правильного застосування ст. 1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. У даному випадку стягнення з позивачки, як боржника на користь Приватного виконавця Куземченко А.С. зазначених грошових коштів (витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця), пов`язане зі здійсненням Приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність Приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними. Водночас виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття грошових коштів приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд дійшов до висновку про те, що заявлені позовну вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial