Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Позивач, інтереси якої представляє адвокат, у грудні 2023р. звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Любомир Михайлович про визнання виконавчого напису від 05.11.2021р. №39050 таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що 05.11.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №IU3968880 від 08.06.2021р., укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС». Вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки відсутній оригінал договору посвідченого нотаріально, жодного кредитного договору позивач не підписував з ТзОВ «ІНСТАФІНАНС», в т.ч. не використовував свій електронний підпис та не отримував одноразовий ідентифікатор для вчинення неіснуючого правочину, а отже наявність боргу є спірним. Такий виконавчий напис було пред`явлено приватному виконавцю, який 29.11.2023р. відкрив виконавче провадження та стягнув з позивача, як боржника за оспорюваним виконавчим написом грошові кошти у розмірі 3 265.73грн., отже такі кошти є безпідставно набуті відповідачем за ст.1212 ЦК України та підлягають стягненню. Ухвалою суду від 29.12.2023р. забезпечено позов у даній справі. Позивач подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, в т.ч. оголошенням на сайт судової влади, відзив на позов не подавав. Треті особи в судові засідання не з`явилися. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.11.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №IU3968880 від 08.06.2021р., за період з 28.07.2021р. по 19.10.2021р. у сумі 11 819.00грн., з яких борг за тілом кредиту 7400грн. та несплачених % - 3769грн., а також за вчинення виконавчого напису 650грн. (а.с.25). 29.11.2021р. було відкрите ВП щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №IU3968880 від 08.06.2021р. у сумі 11 819.00грн. Сторона позивача вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки відсутній оригінал договору посвідченого нотаріально, жодного кредитного договору позивач не підписував з ТзОВ «ІНСТАФІНАНС», в т.ч. не використовував свій електронний підпис та не отримував одноразовий ідентифікатор для вчинення неіснуючого правочину, а отже наявність боргу є спірним. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат»\~ (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (визнано норми цієї статті такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(I)/2020 від 01.07.2020). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Повноваження нотаріуса при розгляді питань вчинення виконавчих написів, в т.ч. вивчення питання безспірності заборгованості, висловлено у справі № 305/2082/14-ц, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду 15 січня 2020 р. Так, в даному рішенні ВП ВС зазначено, що нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса, з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії, відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зі змінами) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. \~\~ Отже, є підтвердженими доводи позивача, заборгованість не є безспірною, оскільки іншого не спростовано відповідачем чи третьою особою приватним нотаріусом. Щодо вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно стягнутої приватним виконавцем суми в розмірі 3 265.73грн. по даному виконавчому провадженні, то слід зазначити таке. Позивач вважає, що оскільки виконавчий напис був вчинений безпідставно по спірній заборгованості, кошти стягнуті в межах відкритого ВП №67696883 від 29.11.2023р. за виконавчим написом №39050 від 05.11.2021р. є безпідставно набуті стягувачем-відповідачем, які з врахуванням вимог ст.1212 ЦК України підлягають стягненню з відповідача. Суд вважає такі доводи вірними та обгрунтованими виходячи з наступного. Так, стаття 1212 ЦК регулює загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). В разі визнання виконавчого напису нотаріуса або іншого виконавчого документу, таким що не підлягає виконання повинна відбутися реституція сторін, тобто повернення в першочерговий стан. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає в т.ч. за таких умов: як відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі\~\~ № 910/1238/17). Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Крім того згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі\~ № 910/9072/17). Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17). Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі\~ № 910/16334/19, від\~ 04 березня 2021 року в рамках справи № 910/15621/19. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. В рамках даної справи, рішенням суду виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже слід дійти правомірного висновку про те, що отримані стягувачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала. За таких обставин, в сукупності оцінених всіх доказів та того, що позивач обґрунтував доводи позову, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а безпідставні кошти отримані стягувачем на підставі вказаного виконавчого напису підлягають поверненню позивачу. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у сумі 1073.60грн. та 536.80.грн. за забезпечення позову. Стосовно\~ стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 5500грн., то слід зазначити наступне. В підтвердження понесених витрат представник позивача надав: ордер, договір від 22.12.2023р. з додатком №1 яким обумовлено оплату гонорару до набрання рішення суду\~ законної сили, рекомендовані ставки гонорару, Акт наданих послуг від 28.12.2023р. затверджений додатком №2 до договору на суму 5500грн., з яких: за складання усної з вивченням документів консультації клієнта 500грн., адвокатського запиту 500грн., вивчення та аналіз сканкопій матеріалів ВП 500грн., оформлення позову 3000грн., оформлення заяви про забезпечення 1000грн., з витраченим часом адвоката у даних послугах - 11.5 годин. Суд оцінюючи дані витрати, приходить до висновку про те, що такі вимоги підлягають до частково задоволення, а тому слід стягнути 4500грн., оскільки час за складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову 8 годин (6 годин та 2 години відповідно), що за складання типової позовної заяви та скопійованої частини тексту за забезпечення позову, не містить значну складність для адвоката, який достатньо володіє знаннями права, а отже на переконання суду є неспівмірним як по часі, так і відповідно по оплаті за такі послуги, звідси дана вимога є частково обґрунтованою та підлягає до стягнення 4500грн. і саме така сума відповідає принципу справедливості та співмірності. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial