Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначено, що з 2012 року [PERSON] , проживав разом з своєю тіткою [PERSON] в [ADDRESS] . За вказаною адресою, з часу його проживання, з ними проживав рідний син [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] з 19 лютого 1991 року визнано інвалідом 2 групи по загальному захворюванню. З 10 жовтня 2012 року [PERSON] визнано інвалідом першої групи, підгрупи «Б», що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК № 0052633. У зв`язку з погіршенням стану [PERSON] , він не усвідомлював значення своїх вчинків та не був здатним ними керувати. [PERSON] в 2012 році звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про визнання [PERSON] недієздатним та про призначення опікуна. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2012 року у справі № 1915/16281/2012 за заявою [PERSON] , визнано недієздатним [PERSON] 06 березня 2013 року рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 235 від 06 березня 2013 року «Про встановлення опіки над недієздатним [PERSON] » призначено опікуном над недієздатним [PERSON] , [INFO], [PERSON] [INFO] в селищі міського типу Підволочиськ Тернопільського району Тернопільської області помер [PERSON] , [INFO] , у віці 47 років, про що 12 грудня 2022 року складено відповідний актовий запис № 2384 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . 20 травня 2023 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою заведено та зареєстровано спадкову справу 70677691 (номер у нотаріуса 300/2023), спадкодавцем в даній спадковій справі є [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 72539447 від 20 травня 2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що, не суперечать моральним засадам суспільства. З 21 липня 2017 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записом в Будинковій книзі. З 30 травня 1991 року [PERSON] зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записом в Будинковій книзі. З 14 лютого 1977 року по 18 грудня 2020 року мати [PERSON] - [PERSON] була прописана та проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записом в Будинковій книзі. Причиною зняття з реєстрації місця проживання була смерть [PERSON] . Окрім того, що [PERSON] був опікуном [PERSON] , заявник проживаючи з [PERSON] та [PERSON] був прийнятий в сім`ю на правах братерства. З моменту смерті [PERSON] [PERSON] був єдиним хто займався доглядом за [PERSON] , котрий потребував постійного стороннього догляду. Також заявник проживаючи з [PERSON] та [PERSON] оплачував комунальні послуги, що доводиться чеками з АТ КБ «ПРИВАТБАНК». [PERSON] організовував похорон [PERSON] , що доводиться витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00037791993. Враховуючи вище викладене, заявник просить встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю з 21 липня 2017 року по 07 грудня 2022 року для отримання права на спадкування за законом, як спадкоємець четвертої черги спадкодавця [PERSON] . Ухвалою судді від 25 грудня 2023 року відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Перша тернопільська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення. Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні, яке відбулося 24 січня 2024 року, витребувано від Першої тернопільської державної нотаріальної контори: інформацію про осіб, які зверталися із заявами про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] ; відомості чи складалися [PERSON] заповіти; належним чином завірену копію спадкової справи № 300/2023, заведену після померлого [INFO] [PERSON] 23 лютого 2024 року судом зареєстровано лист Першої тернопільської державної нотаріальної контори із запитуваною інформацією. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги заяви, просив задовольнити їх в повному обсязі. Додатково пояснив, що звернувся до суду, щоб успадкувати майно. З померлим [PERSON] проживали разом, заявник доглядав останнього, оскільки він не міг ходити та вести побут самостійно. Інших близьких родичів у нього не було, мати померла раніше. Представник заявника [PERSON] , адвокат Гуцалюк А. Р. в судовому засіданні підтримав вимоги заяви, просив задовольнити їх в повному обсязі. Додатково пояснив, що заявник звернувся до суду про встановлення факту з метою отримання спадщини після смерті [PERSON] . У померлого інших родичів не було, його батьки померли. [PERSON] був неодружений, дітей не мав, з 1991 року йому була встановлена інвалідність 2-ї групи, а з 2012 року - 1-ї групи. Представник Першої тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надіслала на адресу суду заяву, у якій просив слухати справу за його відсутності. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що заявник [PERSON] є її сином, а покійний [PERSON] приходився свідку двоюрідним племінником. З [PERSON] та його матір`ю [PERSON] вони перебували у тісних родинних відносинах. Син [PERSON] , коли у [PERSON] погіршився стан здоров`я, став опікуном останнього, проживав разом з ним, здійснював догляд та лікування, оскільки у нього не було ближчих родичів, які б могли опікуватися померлим. [PERSON] опікувався [PERSON] давно, більше п`яти років проживав з ним на [ADDRESS] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що заявник [PERSON] є його сином, а покійний [PERSON] був двоюрідним племінником його дружини. Мати [PERSON] - [PERSON] та його дружина двоюрідні сестри. Оскільки у [PERSON] не було близьких родичів, його син [PERSON] став опікуном померлого. Заявник проживав разом з померлим [PERSON] за адресою [ADDRESS] , та здійснював догляд за ним, його лікування, більше п`яти років. Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань. Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК № 00526333 [PERSON] 28 вересня 2012 року встановлено першу групу інвалідності з дитинства, підгрупа «Б» довічно (а.с. 8). Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2012 року у справі № 1915/16281/2012, [PERSON] визнано недієздатним (а. с. 9). Зі змісту рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 235 від 06 березня 2013 року вбачається, що опікуном недієздатного [PERSON] призначено його двоюрідного брата [PERSON] (а. с. 10). Із записів будинкової книги прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS] , слідує, що за вказаною адресою був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з 30 травня 1991 року. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за цією адресою з 21 липня 2017 року (а.с. 11-13). Також і в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Тернопільським РВ УМВС України в Тернопільській області 01 березня 1996 року [PERSON] , місце проживання з 21 липня 2017 року вказано [ADDRESS] (а. с.4-5). Як вбачається з картки фізичної особи - платника податків [PERSON] [INFO] , одержав ідентифікаційний номер [NUMBER] (а. с. 5). Згідно платіжних інструкцій оплату за комунальні послуги протягом 2020-2022 року здійснювала [PERSON] , але код платника вказано саме [PERSON] (а. с. 14-25). [INFO] у віці 47 років помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) (а. с. 6). Зі змісту витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00037791993, сформованого 12 грудня 2022 року, після смерті [INFO] [PERSON] , звернувся [PERSON] (а. с. 26). 23 лютого 2024 року на запит суду від Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли матеріали спадкової справи № 300/2023 після померлого [INFO] [PERSON] (а. с. 51-68). Із матеріалів спадкової справи встановлено, що тільки [PERSON] 20 травня 2023 року звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , повідомивши у заяві, що інших спадкоємців немає (а. с. 53). Зі змісту довідки про осіб зареєстрованих за адресою [ADDRESS] , станом на 07 грудня 2022 року, зареєстровані [PERSON] , з 21 липня 2017 року, та [PERSON] , з 30 травня 1991 року (а.с. 55 зворот). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 72539417, виданої 20 травня 2023 Першою тернопільською державною нотаріальною конторою, інформація щодо видання свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] відсутня (а.с. 54). Заповітів [PERSON] не складав, що вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 72539430 (а. с. 54, зворот). За вказаних вище обставин, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567 цс 18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів». Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. 23 вересня 2020 року Верховний Суд в рамках справи № 758/7094/19 вважав за необхідне зазначити, що процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Щодо спору про право, то суд такого в ході розгляду поданої [PERSON] заяви не встановив, оскільки померлий [PERSON] заповітів не складав, а спадкоємці 1, 2 та 3 черг, які б могли спадкувати майно після смерті вказаного спадкодавця та могли б оспорювати право заявника на прийняття спадщини, встановлені не були. Згідно із статтями 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). У статтях 1268, 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Тобто, для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (позиція Верховного Суду у постанові № 520/21162/18 від 28 липня 2022 року). Відтак при встановленні факту проживання [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з липня 2017 року до дня смерті спадкодавця за адресою [ADDRESS] , необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Викладені [PERSON] доводи знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, зокрема з показів свідків та наданих документів слідує, що заявник проживав та був зареєстрований з померлим [INFO] [PERSON] однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, заявник здійснював догляд за спадкодавцем, користувалися житлом спадкодавця та брав участь у витратах на його утримання, що свідчить про реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З врахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги відсутність спору про право у виниклих правовідносинах та те, що виникнення права на спадкування залежить від доведення факту проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, суд доходить до висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved