Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на їх утримання. Свої вимоги мотивує тим, що він з 14.09.2006 перебував в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , в якому [INFO] у них народився син [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] . Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21.08.2018, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачем. На даний час позивач самостійно здійснює догляд за двома малолітніми дітьми, так як відповідачка самоусунулась від догляду за дітьми та не піклується про них, їх життям взагалі не цікавиться. У зв`язку з тим, що [PERSON] усіляко ухиляється від надання будь-якої допомоги та відмовляється у прийнятті участі у вихованні їхніх спільних дітей, рішенням виконавчого комітету Горішньошеровецької сільської ради №5 від 09.11.2023 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітніх дітей. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити, не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не вказала, заяви про відкладення розгляду справи та заперечення до суду від неї не надходило. Про розгляд справи повідомлялася судовою повісткою, надісланою за зареєстрованою адресою її місця проживання, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти про повернення у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Представник органу опіки і піклування Горішньошеровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, як третя особа, в судовому засіданні не заперечувала щодо позовних вимог та підтримала висновок виконавчого комітету Горішньошеровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області. Враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд зі згоди позивачів ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши учасників судового процесу, покази свідків, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши та оцінивши подані письмові докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків, зокрема, по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. Зокрема, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є позивач та відповідачка по справі, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 14.09.2006 та серії [NUMBER] від 23.02.2011 (а.с.10-11). Сторони з 14.09.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 21.09.2018 між ними було розірвано, що підтверджується копією рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21.08.2018 по справі №716/721/18 (а.с.12). Після розірвання шлюбу неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати з батьком [PERSON] та проживають по даний час за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Горішньошеровецької сільської ради №277 від 08.05.2023 (а.с.13). Вищенаведене вбачається також із акту обстеження матеріально-побутових умов № 605 від 19.06.2023, з якого видно, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком, за вищевказаною адресою, у житловому будинку, власницею якого є мати позивача [PERSON] . Діти знаходяться виключно під наглядом та опікою останнього. Матір дітей за вказаною адресою не проживає (а.с.14). Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що на даний час малолітній [PERSON] є учнем 8 класу Шубранецького ЗЗСО I-III ступенів, а неповнолітній [PERSON] є студентом І курсу юридичного факультету денної форми навчання ЧНУ ім. Ю.Федьковича. До вступу у вищий навчальний заклад [PERSON] також був учнем Шубранецького ЗЗСО I-III ступенів. За даними адміністрації даного навчального закладу батько [PERSON] відповідально ставиться до виховання та навчання дітей, підтримує постійний зв`язок із вчителями, діти завжди чисті та охайні. В свою чергу, [PERSON] жодного разу дітей у вказаному закладі не навідувала, не цікавилася їхніми успіхами, будь-якої участі у їх вихованні не приймала (а.с.17-18). Згідно довідок КНП «Вікнянський центр первинної медико - санітарної допомоги» від 20.06.2023 стан здоров`я дітей задовільний (а.с.15-16). Звертаючись до суду із позовними вимогами позивач [PERSON] , як батько неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , посилається на те, що матір дітей - відповідачка [PERSON] . понад 7 років, тобто з часу припинення сімейно-шлюбних відносин з ним, повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а саме з дітьми не проживає, не проявляє материнської турботи щодо них, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та успіхами у навчанні та вихованні, а також матеріально їх не забезпечує. 09.11.2023 органом опіки та піклування Горішньошеровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] , затверджений рішенням виконавчого комітету Горішньошеровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №5 від 09.11.2023 (а.с.26-27). З вказаного висновку судом встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей, не піклується про їхній розумовий розвиток, навчання, не бере участі у вихованні дітей, не піклується про їхній стан здоров`я та духовний розвиток, не проявляє материнської турботи. Таким чином, орган опіки та піклування Горішньошеровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СК України фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява №31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц та у постанові КЦС ВС від 29 листопада 2019 року у справі №127/23281/18, зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Судовим розглядом безспірно встановлено, що відповідачка, як матір, ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків по вихованню дітей, а саме: не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, не цікавиться їхнім здоров`ям, навчанням і таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Крім цього, матеріально дітей не забезпечує, аліменти не сплачує. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що починаючи з 2016 року відповідачка [PERSON] покинула сім`ю і з того часу будь-якої участі в ній не приймає. Позивач [PERSON] самостійно виховує двох синів, він є хорошим батьком, відповідально ставиться до виховання дітей. Відтак, обставини справи свідчать про небажання відповідачки займатися вихованням дітей, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про її намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на їхнє виховання. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Виходячи із оцінки доказів у справі, таке ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків суд вважає свідомим, а тому позбавлення її батьківських прав є доцільним і відповідатиме інтересам дітей. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідачка [PERSON] безпідставно, свідомо та умисно ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по вихованню неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , то її необхідно позбавити батьківських прав по відношенню до останніх. Аналізуючи зміст висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньошеровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 09.11.2023 судом встановлено, що такий є обґрунтований, повністю відповідає інтересам неповнолітніх дітей, містить відомості щодо наявності виключних обставин, які підтверджені відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування матір`ю своїм обов`язком і є законними підставами для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи обгрунтованість висновку органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , 2006 р.н., та [PERSON] , 2011 р.н. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дітей, то суд вважає, що такі вимоги також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини другої статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо її утримання. Згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги, що згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дітей, мати дитини добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, суд вирішує питання про стягнення з відповідачки аліментів на утримання її синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання такої заяви, тобто 24.11.2023, і до досягнення кожним з дітей повноліття. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дітей. На підставі наведеного, ст.ст. ст.ст. 150, 152, 155, 164, 184 СК України, ст. 8, 12 ЗУ "Про охорону дитинства" та

Outcome: approved