Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з даним позовом до [PERSON] , за участю третьої особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Служби у справах дітей Бершадської міської ради про позбавлення батьківських прав, зміну розміру та способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що в липні 2012 року вона уклала шлюб із [PERSON] .. За період перебування в шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Оскільки їхнє сімейне життя не склалося, згідно рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25.08.2015 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу, домовленості між нею та відповідачем про участь останнього в утриманні та вихованні сина досягнуто не було, коштів на утримання дитини він не надавав, в зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. Відповідно до рішення Бершадського районного суду від 24.02.2015 року з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач абсолютно ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами свого сина [PERSON] , станом його здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема е забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток сина, як складову виховання, не спілкується з дитиною взагалі. Так, відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової посильної трудової, або будь- якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться повністю на утриманні позивача. Зокрема, згідно рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 24.02.2015 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу). Разом з тим, після винесення рішення суду, відповідач аліменти не сплачував взагалі. Тільки внаслідок застосування відповідних заходів впливу зі сторони державного виконавця було стягнуто незначну суму аліментів. Добровільно аліменти відповідач сплачувати не бажає. Сума заборгованості по виплаті аліментів на кінець вересня 2023 року складає 59205 грн., що підтверджується відповідною довідкою державної виконавчої служби. Органами державної виконавчої служби вживались заходи до відповідача. Зокрема, він неодноразово притягувався до відповідальності і в останнє, згідно постанови Бершадського районного суду від 07.03.2023 року відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ухилення від сплати аліментів за ст. 183-1 КУпАІІ у вигляді 120 годин суспільно-корисних робіт, що свідчить про умисне ухилення останнім від сплати аліментів на утримання свого неповнолітнього сина. Позивачу відомо, що відповідач на даний час має нову сім`ю. На протязі останніх років із сином він не спілкувався взагалі ні листуванням, ні по телефону чи через мережу інтернет, що свідчить про те, що він свідомо ухиляється від виховання та утримання свого сина. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, на даний час, відповідно до ст. 181 ч. 3 СК України позивач бажає змінити розмір та спосіб стягнення аліментів з відповідача. Так, на час звернення до суду про стягнення аліментів на лютий 2015 року вона враховувала те, що відповідач по справі офіційно працював та мав стійкий стабільний заробіток. Разом з тим, після задоволення її позову про стягнення аліментів він декілька разів міняв місце роботи, його дохід є мінливим та нерегулярним. Згідно довідки-розрахунку Бершадського ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області згідно виконавчого провадження, розмір утримання аліментів проводиться у розмірі 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А відтак, сума аліментів на утримання неповнолітнього сина щомісячно за період з квітня 2017 по вересень 2023 року складала від 506 грн. в 2017 році до 1416,50 грн. у 2023 році. Таким чином, такий розмір аліментів не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Сину [PERSON] виповнилось 10 років. Він є досить активним. Окрім навчання в школі, він відвідує різні гуртки, цікавиться комп`ютерною технікою, займається спортом. Звичайно на це все йдуть значні матеріальні затрати. Аліменти які сплачує відповідач, які за останній час складають 1416,50 грн. на місяць, далеко не можуть забезпечити той необхідний мінімум матеріальних затрат, які обгрунтовано потребує [PERSON] . Однак, ці питання взагалі відповідача не турбують. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. А тому вона бажає змінити спосіб стягнення аліментів, так як син підростає і потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, тоді як аліменти в розмірі 1416,50 грн. є явно недостатніми. З урахуванням цін, значного зростання витрат на проживання та утримання дитини просить визначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3600 грн.. Саме такий розмір аліментів забезпечить неповнолітньому сину збереження певного матеріального рівня утримання. За віком відповідач є працездатною особою, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у нього не має і тому у нього є можливість сплачувати аліменти. Просить винести рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Змінити спосіб присуджених аліментів, встановлений рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 24.02.2015 року у справі № 126/506/15-ц та стягнути із [PERSON] , [INFO] , аліменти на її - [PERSON] , [INFO] користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3600 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили. Ухвалою суду від 11.10.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 08.11.2023 відповідач подав відзив, в якому позов не визнав. Свою позицію мотивував тим, що заборгованість зі сплати аліментів в нього відсутня, однак, наявний нарахований штраф в сумі 63079,13 грн., про який невідомо ким саме та коли він був нарахований і нині він оскаржує протиправні дії державного виконавця до суду. Таким чином, позивачка вводить суд в оману, неправдиво стверджуючи про нібито несплату ним аліментів та про те, що нібито син [PERSON] знаходиться тільки на її утриманні. Твердження позивачки про те, що нібито вона самостійно «виховує» сина [PERSON] теж не відповідають дійсності, оскільки йому відомо, що насправді син [PERSON] постійно проживає в бабусі (матері позивачки) і нею ж виховується, а з позивачкою син [PERSON] має тільки спільну адресу реєстрації і не більше того. Він неодноразово намагався спілкуватися зі своїм сином [PERSON] , приходив до нього до школи, однак, позивачка всіляко перешкоджала його бажанню і діям як батька, спілкуватися з сином [PERSON] , зокрема, навіть викликала поліцію. В зв`язку із цим має намір негайно звернутися до суду з відповідним позовом. Він любить свого сина [PERSON] , сплачує аліменти, і бажає приймати участь в його житті та вихованні, однак позивачка чинить цьому протиправні перешкоди. Вважає, що жодних підстав для позбавлення його батьківських прав немає. Також він категорично заперечує проти зміни способу присудження (стягнення) аліментів. Нині він має другу сім`ю, в якій в нього народився другий син: [PERSON] , [INFO] .. Крім того, нині його дружина очікує на дитину та перебуває в декретній відпустці. Таким чином, на даний час на його утриманні знаходиться вагітна дружина, двоє дітей і незабаром буде третя дитина. Він має постійне місце роботи на підприємстві в м. Одеса, де нині і працює і його дохід (заробітна плата на підприємстві) є сталим і постійним, та за умови наявності в нього на утриманні декількох дітей та вагітної дружини,- жодної потреби змінювати спосіб стягнення аліментів на сина [PERSON] , вже встановленого судом немає. Також [PERSON] не надала суду докази, які підтверджують здійснення нею відповідних витрат необхідних для надання правничої допомоги. Тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 07.12.2023 позивач [PERSON] надала суду відповідь на відзив, в якому вказала, що вважає відзив на позовну заяву необгрунтованим. Після розірвання шлюбу згідно рішення Бершадського районного суду від 25.08.2015 року із відповідачем їхній син [PERSON] залишився проживати з нею і проживає біля неї по даний час. Дитина повністю знаходилась і знаходиться на її утриманні. Відповідач по справі усунувся від виконання батьківських обов`язків, не приймає будь-якої участі у вихованні та зростанні сина, не надає коштів на потреби дитини та будь-якої матеріальної допомоги, в тому числі і на оздоровлення, а присуджені згідно рішення суду аліменти сплачує нерегулярно, в зв`язку із чим на даний час виникла заборгованість по сплаті аліментів, що свідчить про свідоме небажання задовольнити потреби сина в матеріальному плані, в фізичному та духовному розвитку, в його зростанні та становленні як особистості, виконувати законні зобов`язання - піклуватися про власну дитину. Саме по цій причині вона вимушена звернутися до суду про позбавлення батьківських прав відповідача відносно їхнього сина. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що він неодноразово намагався спілкуватися зі свої сином, однак вона всіляко перешкоджала його бажанню, проте будь-яких належних та допустимих доказів з цього приводу ним не надано. У відзиві відповідач викладає неправдиву інформацію про те, що у нього не має заборгованості по сплаті аліментів. А та заборгованість, яка є станом на сьогоднішній день пояснюється незрозумілим для нього штрафом. При поданні нею позовної заяви до суду та при поданні відзиву на позовну заяву відповідачем, ними як сторонами по справі надано довідку- розрахунок зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № [NUMBER]. Згідно довідки-розрахунку достовірно вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з квітня 2017 року і продовжує мати місце по даний час. Відповідач всіляко намагався ухилитися від сплати аліментів. Органами виконавчої служби до нього застосовувались різні заходи впливу. Відповідач по справі був притягнутий до адміністративної відповідальності за ухилення від сплати аліментів до суспільно-корисних робіт. Також, згідно рішення суду від 11.06.2020 року з відповідача за несплату аліментів стягувалась неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів. Оскільки відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків виховувати сина, в цьому їй допомагає її мати - бабуся дитини. У відзиві відповідач також заперечує і проти зміни способу присудження (стягнення) аліментів. Ним на даний час сплачуються аліменти в мінімальному розмірі, які він всіляко намагається не сплачувати. У відзиві він намагається довести, що має іншу сім`ю, неповнолітню дитину та вагітну дружину, однак, це ніяким чином не позбавляє права їхнього сина [PERSON] на отримання аліментів, які б відповідали хоча б мінімальним необхідним погребам для його утримання зі сторони відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Куцяк Ф.Г. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просили позов задовольнити повністю. Пояснили, що позивачка жодним чином не перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною та не налаштовує сина проти батька, однак саме відповідач не виявляє до сина належної батьківської любові та турботи. Вважають, що такі дії відповідача чинять сину психологічну травму, а тому позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Мазур С.М. позов не визнали з підстав, викладених у відзиві. Пояснили, що саме позивач чинить перешкоди у спілкуванні відповідача з сином. Відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов`язків та сплати аліментів на сина, проте в зв`язку з тим, що має на утриманні ще одну неповнолітню дитину і те, що незабаром у нього народиться третя дитина, сплачувати аліменти в більшому розмірі, а також додатково матеріально забезпечувати [PERSON] не має змоги. У судове засідання представник Служби у справах дітей Бершадської міської ради не явився, надав Висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю відповідача і рідною бабусею [PERSON] . Вказала, що [PERSON] взагалі не дозволяє бачитися [PERSON] з [PERSON] , коли той приїжджає з Одеси і хоче взяти хлопчика погостювати до неї. Навіть викликала поліцію. [PERSON] з подачі матері навіть не називає її бабусею, називає " [PERSON] ". Останній раз хлопчик гостював у неї десь три роки назад. З колишньою невісткою щодо того, щоб та давала їй бачитися з [PERSON] , вона не спілкувалася. Коли бачиться випадково з онуком, то завжди з ним старається заговорити. Якогось передала йому п`ятсот гривень. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її чоловік є рідним братом [PERSON] і вона перебуває з останньою у дружніх відносинах, майже щодня спілкується з позивачем по телефону. Вона також часто забирає [PERSON] зі школи, особливо це відбувається під час повітряних тривог, оскільки [PERSON] не завжди може забрати сина зі школи через зайнятість на роботі. Кожні вихідні [PERSON] приїжджає до своєї бабусі, її свекрухи в с. Поташню, де також живуть вони з чоловіком. Вона знає, що батько зовсім не цікавиться життям сина, з [PERSON] не спілкується не бере жодної участі в його житті. [PERSON] самостійно виховувала хлопчика, забезпечувала його всім необхідним. Також допомагала з доглядом дитини її свекруха та вони з чоловіком. Зараз [PERSON] з теперішнім чоловіком дбають про [PERSON] . Зі слів самого хлопчика, вона знає, що батько зовсім не цікавиться його життям, ніколи до нього не телефонує, не вітає зі святами, нічого йому не купує. З часу розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , а це близько семи років, вона бачила відповідача лише двічі, коли той на декілька хвилин заїжджав побачитися з сином, при чому з пустими руками. Позивач забезпечила дитині належні умови проживання, в нього склалися теплі стосунки з вітчимом, який не забороняє [PERSON] бачитися з [PERSON] , але той сам не цікавиться життям дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов слідуючих висновків. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України). Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом, встановлено, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є сторони спору, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини Серія [NUMBER] . Відповідно до рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25.08.2015 шлюб сторін розірваний. За рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 24.02.2015 вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з 09.02.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Вказане судове рішення набрало законної сили та було звернуто стягувачем до виконання. Як слідує із Витягу № 3778 від 21.03.2023 про зареєстрованих у житловому будинку, [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Із довідки за № 06-02/276 від 02.10.2023 виданої директором та класним керівником Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка , [PERSON] , 2013 року народження навчається в 5-В класі даного ліцею, батько [PERSON] , навчанням сина не цікавився, батьківські збори не відвідував. Як слідує із Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № [NUMBER] виданим головним державним виконавцем Бершадського ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за період з 15.04.2017-19.09.2023 боржник [PERSON] , має заборгованість зі сплати аліментів 59205 грн. 98 коп.. Внаслідок невиконання відповідачем рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 24.02.2015, рішенням цього ж суду від 11.06.2020 вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] за період з 01.06.2017 року по 01.01.2020 року в сумі 10303,63 грн. (десять тисяч триста три грн. 63 коп.). Позивач стверджує, що відповідач абсолютно ніяким чином не піклується про їхнього сина [PERSON] , не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами дитини та станом його здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток сина, як складову виховання, відповідач не спілкується з дитиною взагалі. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У відповідності з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , було предметом розгляду Службою у справах дітей Бершадської міської ради Вінницької області, за наслідками якого на підставі всебічного дослідження документів, обстеження умов проживання дитини, було складено висновок, який затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради № 30 від 30.01.2024, відповідно до якого визнано за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав стосовно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме найкращим інтересам дитини та її соціального захисту. Під час розгляду справи судом також встановлено саме свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та винну поведінку відповідача по відношенню до сина, яка проявляється в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання дитини. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до сина, не приймається будь-яких дій щодо спілкування із дитиною. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності з точки зору належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позивачем доведено обставини щодо самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , 2013 року народження, оскільки з часу розлучення батьків останній не цікавиться життям дитини, не спілкується з хлопчиком, не впливає на його духовний розвиток, відтак суд вважає, що наявні достатні правові підстави для застосування крайнього заходу впливу до відповідача шляхом позбавлення його батьківських прав, який відповідатиме інтересам дитини, отож позов в цій частині підлягає до задоволення. Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, а лише вважає за доцільне, роз`яснити положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.1 ст.166 СУ України). Вирішуючи вимоги позивача про зміну розміру і способу присуджених із відповідача аліментів, суд приймає до уваги, що позбавлення батьківських прав не звільняє особу від утримання дитини, що кореспондується обов`язку, передбаченому у ч. 2 ст.166 СК України. Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до приписів ч. 3 абз. 2 ст.181 СК України, передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Водночас право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. В свою чергу, змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Згідно рішення Бершадського районного суду від 24.02.2015 року з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, посилаючись на те, що сума аліментів на утримання неповнолітнього сина щомісячно за період з квітня 2017 по вересень 2023 року складала від 506 грн. в 2017 році до 1416,50 грн. у 2023 році. Такий розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Син сторін [PERSON] , окрім навчання в школі відвідує різні гуртки, цікавиться комп`ютерною технікою, займається спортом на що йдуть значні матеріальні затрати які несе позивач. Аліменти, які сплачує відповідач далеко не можуть забезпечити той необхідний мінімум матеріальних затрат, які обгрунтовано потребує [PERSON] . З урахуванням цін, значного зростання витрат на проживання та утримання дитини вважає, що стягнення з відповідача на утримання сина щомісячно аліментів в розмірі 3600 грн., забезпечить неповнолітньому сину збереження певного матеріального рівня утримання. Відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, оскільки є здоровим та працездатним. Суд враховує, що законодавець не обмежує право особи звернутися до суду із позовом про зміну способу і розміру аліментів з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров`я, а вказує і на інші випадки, передбачені цим Кодексом. Ці випадки конкретизуються, однак можна дійти висновку, що з часу присудження аліментів на дитину економічна ситуація в країні змінилася кардинально в бік погіршення матеріального стану всіх верств населення і розмір визначених рішенням Бершадського районного суду від 24.02.2015 аліментів на дитину не є достатнім для мінімального забезпечення дитини її першочергових потреб, з часу присудження аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини істотно зріс і прожитковий мінімум на дитину відповідного віку і приходить до висновку, що позивачем доведено підстави для збільшення вже присудженого розміру аліментів, оскільки дитина потребує належного харчування, медичного забезпечення, коштів для відвідування гуртків та придбання одягу, на що потрібно додаткові витрати, а відповідач окрім сплати нерегулярно аліментів в розмірі визначеному судом, участі у матеріальному утриманні дитини не приймає. Разом з тим, встановлено, що на утримані відповідача перебуває ще одна неповнолітня дитина, також встановлено, що його теперішня дружина вагітна, що теж має істотне значення для вирішення даної справи. Виходячи з встановлених обставин справи та рівності обов`язку обох батьків утримувати дітей, враховуючи мінімальний розмір аліментів на утримання дитини віком від 6 до 18 років згідно прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, інтереси самої неповнолітньої дитини, враховуючи підтвердження позивачем своїх позовних вимог, суд приходить до висновку, що згідно з матеріальними потребами неповнолітньої дитини та відповідно до реальних матеріальних можливостей відповідача, матеріального становища та стану здоров`я платника аліментів, який є працездатною особою, доцільно змінити спосіб присуджених аліментів, встановлений рішенням Бершадського районного суду від 24.02.2015 року у справі № 126/506/15-ц та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., щомісячно до досягнення сином повноліття, в зв`язку з чим, позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину підлягають частковому задоволенню. Згідно п. 23 постанови пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 1073,60 гривень судового збору. Щодо розподілу інших судових витрат, суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] у позовній заяві просила стягнути на її користь з відповідача сплачений судовий збір та понесені нею витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представник позивача - адвокат Куцяк Ф.Г. в судовому засіданні заявив клопотання про вирішення розподілу судових витрат в порядку ст. 246 ЦПК України. Частиною 1 ст. 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Крім того, при визначенні початку строку стягнення аліментів, слід врахувати, що згідно роз`яснень, даних у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а тому попередній виконавчий лист слід відкликати.

Outcome: partial