Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-20 00:00:00

13 квітня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Хмельницької обласної прокуратури, ГУ НПУ в Хмельницькій області, ДКС України про відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування вимог, позивачем зазначено, що йому 14.01.2020 року старшим слідчим СВ ХРВП ХВП ГУНП в Хмельницькій області [PERSON] було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, 13.02.2020 року тим же слідчим позивачу було повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 КК України. За наслідками розгляду кримінальної справи № 686/6037/20 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області було ухвалено вирок від 03.08.2022 року, яким [PERSON] визнано невинуватим та виправдано у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 03.11.2022 року вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у цій справі залишено без змін. Позивач вважає, що дії органів досудового розслідування, органів, що здійснювали оперативно-розшукову діяльність, дії прокуратури та (судові рішення) слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду у цій справі є такими, що порушили його особисті немайнові права та свободи. В результаті безпідставного здійснення стосовно нього кримінального провадження за підозрою у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також під час тривалого судового розгляду кримінальної справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій позиавчу було завдано значну моральну шкоду. Весь час позивач перебував у стресовому стані, був позбавлений можливості у повній мірі займатись своїми повсякденними справами, приділяти увагу своїй сім`ї, займатись підприємницькою діяльністю, адже участь у слідчих діях та судових засіданнях відняло занадто багато часу, який останній міг використати на своє благо та благо своєї сім`ї. Сам факт, спочатку безпідставної підозри, а згодом і обвинувачення, у скоєнні особливо тяжкого злочину, викликало у [PERSON] надто глибокі моральні переживання, а необхідність відстоювати свої інтереси створила ситуацію, коли останній повністю вимушений був приділити увагу участі у кримінальній справі, не маючи змоги приділяти належної уваги своїй сім`ї та близьким. Обставини, які випливають із матеріалів кримінального провадження свідчать про протиправність і незаконність дій які вчинялись по відношенню до позивача, що в свою чергу мають причино-наслідковий зв`язок із погіршенням здоров`я, надмірним хвилюванням, стресом, приниженням честі та гідності усієї родини останнього, також негативно вплинула на емоційно-психологічне становище потреба перебувати в залі судових засідань, очікувати результату судового провадження, важко було сприйняти, що після виправдувального вироку, позивачу ще прийшлось перебувати в очікувані судового рішення, на цей раз апеляційної інстанції. Був порушений нормальний, соціальний та побутовий ритм життя, адже, [PERSON] шукав відповідних виходів для вирішення ситуації яка склалась. В цілому, кримінальне переслідування здійснювалось відносно позивача в період з 14.01.2020 року по 03.11.2022 року. З огляду на зазначене, [PERSON] вважає, що такими незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури йому було завдано моральної шкоди, розмір якої становить 498814,10 грн. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.04.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 09.05.2023 року до суду надійшов відзив по справі від представника відповідача ДКС України, в якому останній заперечив проти задоволення вимог позивача у зв`язку із її безпідставністю та необгрунтованістю з огляду на те, що ДКС України не є належним відповідачем по данній справі та не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із шкодою, завданої позивачу. 11.05.2023 року до суду надійшов відзив по справі від представника відповідача ГУ НПУ в Хмельницькій області, в якому останній заперечив проти задоволення вимог позивача у зв`язку із тим, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами факт спричинення йому моральної шкоди, а розмір такої шкоди, заявлений позивачем є неспівмірним та таким, що перевищує законодавчі нормативи. 19.05.2023 року до суду надійшов відзив по справі від представника відповідача Хмельницької обласної прокуратури у якому останній заперечив проти задоволення вимог позивача у зв`язку із їх недоведеністю. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.06.2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 05.02.2024 року від позивача до суду надійшла заява про відмову від частини позовних вимог у сумі 199904,10 грн., а загальна сума відшкодування моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідачів на його користь становитиме, таким чином, 298910,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі, просил поданий позов задовільнити. Представник відповідача ГУ НПУ в Хмельницькій області проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві. Представник відповідача ДКС України проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві. Представник відповідача Хмельницької обласної прокуратури проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши учасників, дослідивши обставини справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом об`єктивно встановлено, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по справі № 686/6037/20 від 03.08.2022 року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України та виправдано його оскільки не доведено, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим. Із вказаного вироку суду та матеріалів кримінальної справи № 686/6037/20 вбачається, що 02.12.2015 року органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12015240010007004 та розпочато досудове розслідування в ході якого було проведено комплекс оперативно-розшукових та слідчих дій. 14.01.2020 року позивачу [PERSON] було оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, а 17.01.2020 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду задоволено клопотання слідчого про застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, чим обмежено позивача у вільному пересуванні та вільному виборі місця проживання. 21.01.2020 року, ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області накладено арешт на майно, яке належить позивачу на праві власності. Окрім того, під час проведення досудового розсілдування по відношенню до позивача здійснено комплекс негласних слідчих (розшукових) дій на підставі ухвал слідчих суддів Хмельницького апеляційного суду від 15.04.2019 року, що також становило втручання в особисті немайнові права [PERSON] . Ухвалою Хмельницького апеляційного суду по справі № 686/6037/20 від 03.11.2022 року апеляційну скаргу потерпілого [PERSON] залишено без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.08.2022 року без змін. Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п. 1 та 3 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, а також незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Окрім того, передбачено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно п. 1 ст. 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Як вже було встанволено судом, 03.08.2022 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області винесено виправдувальний вирок щодо [PERSON] , який було залишено в силі в ході апеляційного перегляду. Як вбачається із ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до положень ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) \~ \~ \~ \~у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) \~ \~ \~ \~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) \~ \~ \~ \~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) \~ \~ \~ \~у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. П. 9 Постанови Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає що, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У статті 1176 Цивільного кодексу України зазначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Разом з тим, ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Водночас, періодом обчислення завданої моральної шкоди в даному випадку слід вважати період із часу повідомлення позиавчу про підозру, тобто з 14.01.2020 року до набрання виправдувальним вироком законної сили, тобто 03.11.2022 року. Саме такої позиції притримується Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 року по справі № 607/10144/18, постанові від 20.09.2018 року по справі № 686/23731/15-ц та постанові від 26.04.2023 року по справі № 522/11266/17. Таким чином, період завдання [PERSON] моральної шкоди у даному випадку становить 2 роки 9 місяців та 20 днів, або ж 33 місяці. При обчислені розміру завданої моральної шкоди, позивачем за основу взято розмір мінімальної заробітної плати, встановлений станом на 01.01.2024 року, тобто 7100,00 грн. Таким чином, з врахуванням періоду завдання моральної шкоди який позивач починає обраховувати із 15.04.2019 року, сума моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідачів на його користь становить 298910,00 грн. (7100,00 грн.*42 місяці+710 МЗП за неповний місяць). В даному випадку суд вважає за необхідне підтримати правову позицію Великої Палати Верховго Суду, сформульованої у постанові від 15.12.2020 року по справі № 752/17832/14-ц відповідно до якої, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого розміру доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено з 01.01.2024 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 7100,00 грн. Разом з тим, частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмірі мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду становить 1600 грн. Таким чином, враховуючи вищезазначене положення закону та період завдання морльної шкоди позивачу, розмір відшкодування такої шкоди належить визначити у 52800,00 грн. (1600грн.*33 місяці). Проте, суд зауважує, що ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено мінімальний розмір можливого відшкодування моральної шкоди, що дає підстави суду для збільшення належного до відшкодування розміру моральної шкоди у окремих випадках. Тому, з врахуванням ступеню моральних страждань, завданих позивачеві у зв`язку з незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури, позбавлення останнього права спокійно працювати, жити повноцінним життям, спілкуватися з рідними та близькими, факт тривалого перебування під слідством, а згодом і судом, що заподіяло значну моральну шкоду позивачу, обмеження його особистих немайнових прав внаслідок здійснення щодо нього негласних слідчих (розшукових) дій, що перебуває у безпосередньому причино-наслідковому зв`язку із погіршенням здоров`я позивача, надмірним хвилюванням, стресом та негативним впливом на його емоційно-психологічне становище, суд вважає за необіхідне визначити розмір морального відшкодування позивачу на рівні 55000,00 грн. Пунктом 10-1 постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 зазначає, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Така шкода за наявності необхідних підстав може бути відшкодована на підставі ст. 440-1 ЦК чи іншого законодавства. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року N 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. ВП ВС зауважує, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови ВП ВС від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11; від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18; від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18). Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №215 від 15.04.2015, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з ч.3 п.4 зазначеного Положення саме органи Державної казначейської служби України здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Таким чином, Державна казначейська служба України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів державного бюджету на виконання судових рішень про відшкодування шкоди, заподіяної юридичним особам, внаслідок незаконних дій (бездіяльності). У зв`язку із зазначеним, суд вважає вимоги позивача до ДКС України, зокрема, правомірними. Також, позивачем заявлено вимогу про відшкодування на його користь з відповідачів понесених судових витрат, що складаються із судового збору та витрат на правову допомогу. В даному контексті суд зауважує, що як вбачається із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2023 року між АО «Адвокатська контора «Місяць і партнери» та [PERSON] укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги. Відповідно до п. 3.1 Договору за правову допомогу замовник сплачує виконавцеві винагороду у фіксованому розмірі 30000,00 грн. Вказана сума була виплачена АО «Адвокатська контора «Місяць і партнери», що підвтерджується платіжною інструкцією № 3ZI9-B9H1-H6FC-41E8 від 30.10.2023 року на суму 15000,00 грн. та платіжною інструкцією № 7GWD-1JIU-I3SH-AL7G від 31.01.2024 року на суму 15000,00 грн. Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Проте, з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, а також клопотання відповідачів ГУ НПУ у Хмельницькій області та ДКС України про зменшення витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню та підлягають до стягнення пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 5537 грн. (30000 грн.*55000 грн./298000 грн.). Відповідно, судовий збір підлягає до стягненню з відповдіачів на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 550 грн. (55000 грн.*2980 грн./298000 грн.). Таким чином,

Outcome: partial