Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача подвійну суму завдатку в розмірі 146274,40 грн та судові витрати в розмірі 10462,74 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11 січня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір до договору купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. Відповідно до умов зазначеного договору відповідач, як продавець, зобов`язався продати а позивач, як покупець, зобов`язався купити належну відповідачу на праві власності квартиру [ADDRESS] у строк до 11 лютого 2022 року. Відповідно до ч.5 п.2 договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу позивач передав згідно законодавства України, а відповідач, як продавець отримав грошові кошти в розмірі 55000 грн, що згідно курсу НБУ станом на 11 січня 2022 року було еквівалентно 2000 доларів США до підписання цього договору. Згідно пунктів 3, 4, 5 вказаного договору, зазначена вище сума розцінюється сторонами у договорі, як завдаток в рахунок наступного виконання договору купівлі-продажу; сторони повинні виконати свої взаємні обов`язки за основним договором (продавець передати майно, а покупець сплатити відповідну грошову суму) згідно чинного законодавства України; сторони домовилися, що у випадку відмови покупця, від купівлі квартири без поважної причини сума завдатку залишається у продавця, у випадку відмови продавця від продажу квартири без поважної причини у строк, встановлений цим договором, продавець повертає покупцю суму одержаного від нього завдатку у подвійному розмірі. Станом на 11 лютого 2022 року відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені пунктом 1 попереднього договору до договору купівлі-продажу квартири від 11 січня 2022 року, а саме не підготував необхідні документи на квартиру для посвідчення договору купівлі-продажу квартири та не знявся з реєстрації постійного місця проживання в квартирі. Тому основний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 11 лютого 2022 року не було укладено з вини відповідача. Станом на сьогоднішній день відповідач на зв`язок не виходить. Кошти отриманні відповідачем в якості завдатку по зазначеному вище договору він не повернув. На письмову вимогу від 30 серпня 2022 року про повернення подвійної суми завдатку відповідач ніяк не відреагував. Таким чином, оскільки в умовах зазначеного договору сторони суму завдатку прив`язали до еквіваленту доларам США, то і повернути відповідач повинен суму в національній валюті еквівалентній 4000 доларів США (2000 + 2000) по курсу національного банку України на день винесення рішення. На день звернення з позовом до суду згідно курсу НБУ 4000 доларів США становить 146274,40 грн (1 долар США = 36,5686 грн). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2022 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст.190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та додатками до позовної заяви було направлено за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача. Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0311332094624, рекомендований лист з додатками повернувся до суду без вручення відповідачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Відповідачу було повторно направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та додатками до позовної заяви. Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0318633149984, рекомендований лист з додатками повернувся до суду без вручення відповідачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Відповідачу втретє направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та додатками до позовної заяви. Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0600250933816, рекомендований лист з додатками повернувся до суду без вручення відповідачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Згідно ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є : 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч.9 ст.130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що справу може бути розглянуто по суті. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що 11 січня 2022 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] укладено попередній договір до договору Купівлі продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. 11 січня 2022 року та зареєстрований в реєстрі за №831. Відповідно до п.1 попереднього договору продавець зобов`язується продати, а покупець зобов`язується купити у продавця об`єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] у строк до 11 лютого 2022 року. Продавець зобов`язується: - оформити за власні кошти, підготувати та надати для укладання основного договору купівлі-продажу квартири всі передбачені чинним законодавством України для такого роду правочинів документи, в тому числі, але не виключно: вартісну оцінку відчужуваного нерухомого майна; зняти з реєстраційного обліку (виписати) всіх зареєстрованих осіб з квартири та надати довідку про відсутність зареєстрованих осіб за адресою відчужуваного нерухомого майна, довідки про відсутність заборгованостей по сплаті комунальних платежів, тощо - за належністю; - оформити за власні кошти, підготувати та надати для укладання основного договору купівлі-продажу квартири технічний паспорт на відчужуване нерухоме майно; - зареєструвати, у встановленому чинним законодавством порядку, всі наявні у відчужуваному нерухомому майні самовільні переобладнання та перепланування; - сплатити за власні кошти всі наявні заборгованості по сплаті за вжиті та використані комунальні послуги у відчужуваному нерухомому майні та/або заборгованості по сплаті податків чи інших платежів, які б стосувалися відчужуваного нерухомого майна; - припинити дію/погасити/вилучити з Єдиних державних реєстрів України (Державного ресстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру прав власності, Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Єдиного реєстру боржників, тощо) всі наявні обмеження/обтяження/арешти/податкові застави/записи про стягнення коштів, тощо стосовно відчужуваного нерухомого майна та/або його власників, наявність яких (згідно чинного законодавства України) унеможливлює/забороняє вчинення правочину щодо відчуження вишевказаного нерухомого майна. Пунктом 2 попереднього договору сторони погодили істотні умови договору, зокрема й предмет договору, ціну договору, яка має бути вчинена на загальну суму 1 017 492,60 грн, що становитиме еквівалент 37000 доларів США. Крім того, згідно з п.2 попереднього договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу покупець передав згідно законодавства України, а продавець отримав від покупця грошові кошти в розмірі 55000 грн, що згідно курсу НБУ станом на 11 січня 2022 року еквівалентно 2000 доларів США до підписання цього договору. Абзацом 1 п.3 попереднього договору визначено, що зазначена вище сума розцінюється сторонами у договорі, як завдаток в рахунок наступного виконання договору купівлі-продажу. Пунктом 5 попереднього договору сторони узгодили, що у випадку відмови продавця від продажу квартири без поважної причини у строк, встановлений цим договором, продавець повертає покупцю суму одержаного від нього завдатку у подвійному розмірі. Крім того, відповідно до п.13 попереднього договору сторони домовились, що основний договір купівлі продажу квартири буде укладений до 11 лютого 2022 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. за адресою: м. Київ, вул. риса Грінченка, буд.4, оф. 3. Позивач, звернувшись до суду із позовом, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача подвійну суму завдатку в розмірі 146274,40 грн, покликаючись на порушення умов попереднього договору відповідачем. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов?язків є договори. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1, 3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню. Зобов?язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Частиною 2 ст.629 ЦК України передбачено, що сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач наведені позивачем обставини не спростував, відзиву на позов та доказів належного виконання умов попереднього договору не надав, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача подвійної суми завдатку, відповідно до вимог п.5 попереднього договору до договору купівлі-продажу квартири у розмірі 146 274,40 грн. З урахуванням викладеного у сукупності, позовні вимоги про визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем у позовній заяві визначено розмір судових витрат - 10462,74 грн, з яких сума сплаченого судового збору становить 1462,74 та витрати на надання правової допомоги - 9000 грн. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). А тому, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1958,94 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат (судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1462,74 грн та 496,20 грн судовий збір за подання заяви про забезпечення позову). Відповідно до ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі ст.30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підтвердження витрат позивача на правничу допомогу додано копії наступних доказів: - ордер про надання правової допомоги серії АІ №1036850; - копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю №1500/10. Оскільки на підтвердження витрат на правову допомогу не додано договору про надання правової допомоги, а також розрахунку таких витрат із зазначенням виду робіт/послуг та часу, витраченого на надання таких послуг, при цьому позивач не зробив заяву про подання таких доказів на підставі ч.8 ст.141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення, суд не вбачає підстав для їх відшкодування. Враховуючи викладене, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1958,94 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат (судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1462,74 грн та 496,20 грн судовий збір за подання заяви про забезпечення позову).

Outcome: approved