Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , відповідач [PERSON] мешкає у квартирі № 28 , що розташована поверхом вище. Як зазначає позивач, 09.06.2021 року після сильного дощу вона побачила, що зі стелі зали та верхніх відкосів вікна тече на підлогу вода. Вона повідомила про це відповідача та за її дозволом зайшла до її квартири, де побачила мокру підлогу в залі, мокрий килим, а також тріщини на балконі, з яких лилась вода. Після цього вона викликала голову правління ЖБК та попрохала бути свідком залиття. Проте, на її прохання сусідів про ремонт їх балкону, підлоги з метою того, щоб до її квартири не затікала вода, сусіди не реагують. В липні 2023 року повторилась аналогічна подія, її квартиру було залито, чим завдано матеріальної шкоди, на її звернення про відшкодування шкоди відповідач відповіла грубістю. За результатами оцінки розміру збитків, завдана їй шкода складає 43 209,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просила задовольнити її вимоги, стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в загальному розмірі 43 209,00 грн., витрати на встановлення розміру матеріального збитку в розмірі 5800,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 28.09.2023 року позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 22.11.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що наданий позивачем акт від 27.07.2023 року є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він складений із порушення вимог додатку 4 до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76. Крім того, жодних протікань з її поверху, зокрема балкону, про що зазначає позивач, немає. Відтак, відповідач вважає, що така умова для цивільної відповідальності, як протиправна поведінка та її вимога у спірних між нею та позивачем відносинах, відсутня. Також, є неналежним доказом і наданий позивачем звіт, оскільки експертний висновок не містить посилання, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Посилаючись на викладене, відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також стягнути з позивача на її користь понесені судові витрати в розмірі 15 000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.12.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 10.01.2024 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про усунення технічних помилок та недоліків, які допущені під час складання позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, вказуючи на те, що під час складання позовної заяви були переплутані місяці, у які відбувались події. Так, залиття мало місце на початку жовтня 2021 року, аналогічна ситуація мала місце в десятих числах жовтня 2021 року, коли у відповідача у ванній кімнаті лопнула труба, що спричинило сильне залиття декількох квартир до четвертого поверху. 09.06.2023 року квартиру позивача було залито втретє, оскільки внаслідок дощу, який потрапляв на балкон відповідача довжиною 14 метрів, без даху та не за склом, вода накопичувалась та через стики у підлозі та стіні потрапляла до балкону та суміжної балкону кімнати позивача. Також, вказаний балкон має герметично зроблену підлогу та один стік для води у вигляді труби малого діаметру, що призводить до пошкодження стиків блоків та самої підлоги балкону. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] , у квартирі № 28 зареєстрована та проживає відповідач. 22.06.2023 року, 23.06.2023 року, 27.06.2023 року, 06.07.2023 року, 17.07.2023 року, 20.07.2023 року, 21.07.2023 року позивач зверталась до голови правління ЖБК «Жемчуг» Горісласької Н.В. з приводу залиттів, що відбуваються з квартири № 28 у вказаному будинку через тріщини у їх балконі. 10.08.2023 року позивач звернулась до голови правління ЖБК «Жемчуг» Горіславської Н.В. із заявою про складення акту про результати залиття ї квартири квартирою № 28 , яке сталося в 10-х числах жовтня 2021 року. На вказаній заяві міститься запис голови правління про те, що акт обстеження квартири № 24 на момент прориву не складався, на даний час 10.08.2023 року зробити неможливо. Згідно акту про наслідки залиття житлового приміщення за адресою [ADDRESS] від 27.07.2023 року, складеного комісією в складі голови правління ЖБК «Жемчуг» Горіславською Н.В., на момент обстеження комісія установила: у великій кімнаті помешкання 16 кв.м. було виявлено сліди затікання у вигляді рижих п`ятен, над вікном і між стелею та верхнім відкосом вікна, в правому та і в лівому кутах кімнати з боку вікна. По кутах вікна зафіксовані тріщини. Характер та обсяги пошкоджень та залиття власником помешкання кв. [ADDRESS] зафіксовано на фото. На момент огляду місця залиття сухі. Можливою причиною виникнення пошкоджень та залиття є з боку кв. 28 , яка знаходиться на поверх вище, над кв. 24 . При огляді помешкання власник або представник власника кв. 28 був відсутній. Для детального уточнення причин виникнення пошкоджень та залиття кв. 24 рекомендує: власнику помешкання звернутись до відповідальної установи з проханням провести будівельно-технічне експертне дослідження, за результатами якого можна визначити причини та розмір шкоди, яка завдана залиттям квартири, а також висновок на оцінку майна. Згідно звіту про оцінку розміру матеріального збитку (шкоди), завданого квартирі [ADDRESS] , розмір матеріального збитку, завданого вказаній квартирі з врахуванням фізичного зносу становить 43 209,00 грн. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що внаслідок залиття, яке мало місце з вини відповідача, їй завдано шкоду у вказаному розмірі. Відповідач проти даних тверджень заперечувала, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди внаслідок залиття, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній станом на час виникнення правовідносин сторін, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207. Так, ст.322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є ; втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода ). Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Так, ч.2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частинами першою, другою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За загальними правилами деліктних зобов`язань, закріплених ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З аналізу наведеної статті ЦК України вбачається, що відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст.1166 ЦК України має доводити саме заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права. Так, Правилами від 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил ). Згідно з п.2.3.6 Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. Форма цього акта встановлена в Додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. В додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства ), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число місяць ,рік ); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття . Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії. Для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття має значення встановлення його причини, в тому числі місця аварії - місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло - та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, в листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складанні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків із числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. Відтак, факт залиття квартири, характер та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтована вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі потерпілої та винної особи. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15 вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. На підтвердження факту залиття квартири позивач надала суду акт про наслідки залиття житлового приміщення за адресою [ADDRESS] від 27.07.2023 року, складеного комісією в складі голови правління ЖБК «Жемчуг» Горіславською Н.В. В цьому акті зазначено дослівно: «Можливою причиною виникнення пошкоджень та залиття є з боку кв. 28 , яка знаходиться на поверх вище, над кв. 24 », «Для детального уточнення причин виникнення пошкоджень та залиття кв. 24 рекомендує: власнику помешкання звернутись до відповідальної установи з проханням провести будівельно-технічне експертне дослідження, за результатами якого можна визначити причини та розмір шкоди, яка завдана залиттям квартири, а також висновок на оцінку майна». Тобто зазначеним актом не встановлено причину залиття. Крім того, із вказаного акту неможливо встановити і дату залиття, щодо якого проводилось обстеження. Відтак, загалом даний акт не відповідає вищезазначеним Правилам: в акті не вказано прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття, форма власності та причини цього залиття. Також, відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила таке залиття. Крім того, акт складений у відсутність власника або мешканців квартири № 28 . У зв`язку із цим, суд вважає наведений акт неналежним доказом, що відповідає висновкам викладеним у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №711/7670/16-ц (провадження №61-23957св18), від 22.05.2019 у справі №640/8205/17 (провадження №61-3662св19) від 10.05.2018 у справі № 465/2120/14-ц (провадження № 61-892 св 17) та від 21.02.2018 у справі №2-1974/11 (провадження №61-4574 св18). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Окремо слід звернути увагу на те, що в акті відсутнє посилання на ненадання членам комісії доступу до квартири № 28 з метою встановлення причини залиття з урахуванням того, що причина залиття не зазначена в акті взагалі, а лише відображено, що на момент огляду квартири № 24 власник або представник власника квартири № 28 був відсутній. Покази свідків [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] підстав для задоволення позову також не дають. Так, вказані свідки вказали, що дійсно мало місце залиття квартири позивача, проте з цих показів не вбачається, що залиття сталось саме з вини відповідача. Зокрема, свідок [PERSON] вказав, що він не бачив, звідки текла вода. З цих же показів неможливо встановити і причину залиття як таку. Крім того, з наданого суду позивачем звіту про оцінку завданого збитку також не можливо встановити причину затоплення квартири позивача. При цьому жодна із сторін не заявляла клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи для встановлення причини залиття квартири позивача. За такого суд приходить до висновку про недоведеність залиття квартири саме з вини власників чи користувачів квартири поверхом вище. У зв`язку із цим, суд також вважає вину відповідача недоведеною, як недоведеним і причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заподіяною шкодою, що виключає можливість задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Крім цього, відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року (справа №668/7511/15-ц), шкода, завдана залиттям квартири, повинна бути відшкодована особою, у власності якої перебуває квартира та елемент системи водопостачання, який став причиною такого затоплення. Так, у статті 151 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, а згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, саме власник квартири зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обслуговування. Також, згідно ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди. Позивачем на підтвердження її вимог не надано доказів того, що саме вона є власником квартири [ADDRESS] або має інше право користування цією квартирою, а тому має право на відшкодування завданої шкоди. Крім того, у справі відсутні докази того, що саме відповідач є власником (наймачем) квартири № 28 у вказаному будинку. За весь час розгляду справи позивач та її представник доказів щодо належності квартири № 24 позивачу не надали, із жодними клопотаннями щодо витребування інформації про власників/користувачів квартири № 28 для визначення належного кола відповідачів не звертались. Вказане також унеможливлює задоволення позову. За положеннями статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Інші доводи сторони позивача на висновки суду не впливають та підстав для задоволення позову повністю або частково не дають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. Також, стороною відповідача у відзиві заявлено про стягнення судових витрат за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 15 000,00 грн. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається, серед іншого, розподіл судових витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. (ч.8 ст. 141 ЦПК України). Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правову допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019). Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 тачастини третьої статті 141 ЦПК України. На цьому акцентувала Велика палата ВС у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19. Судом установлено, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу відповідачем надано: копію договору про надання юридичних послуг № В-2084 від 10.11.2023 року; акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг від 18.11.2023 року; копії квитанцій про сплату юридичних послуг загальному розмірі 15 000,00 грн. Разом з тим, з договору про надання юридичних послуг встановлено, що правову допомогу позивачу було надано ФОП [PERSON] , а не адвокатом. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що послуги у сфері права надані відповідачу фізичною особою-підприємцем, а не адвокатом, у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed