Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених коштів державної соціальної допомоги, в якій просив стягнути з відповідача надміру виплачені кошти допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 2 836,21 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач щомісячної допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, починаючи з 2016 року. На підставі поданої заяви від 26.09.2019 і декларації про доходи та майновий стан та відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», відповідачу призначено та виплачено державну соціальну допомогу на дітей одиноким матерям за період з 01.09.2019 по 29.02.2020 у розмірі 343,09 грн., щомісячно; відповідачу призначено та виплачено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям за період з 01.09.2019 по 29.02.2020 у розмірі 2 493,12 грн., щомісячно. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 №264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» було встановлено, що строк виплати, в тому числі і допомоги на дітей одиноким матерям, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до відповідача. Враховуючи норми вищезазначеної постанови, відповідачу було продовжено виплату допомоги, починаючи з 01.03.2020. Пунктом 35-1 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751 встановлено, що допомога на дітей одиноким матерям, яку призначено за умовами, що діяли до 30 червня 2020 (включно), виплачується до закінчення строку її призначення; кожним наступним зверненням вважається повторне подання заяви та декларації у строк, який не перевищує шести календарних місяців після припинення виплати раніше призначеної допомоги. Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 № 264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги», позивачем було здійснено перерахунок розміру допомоги, в результаті якого було виявлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] має статус дитини позбавленої батьківського піклування; 17.09.2020 дитину влаштовано до КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей «Довіра» ДМР. Сума переплати бюджетних коштів становить: державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям за період з 01.07.2020 по 31.07.2020 у розмірі 343,09 грн., державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.07.2020 по 31.07.2020 у розмірі 2 493,12 грн. Відповідачу були надіслані повідомлення про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів, проте, відповідач до теперішнього часу добровільно не повернула суму надмірно сплачених коштів, тому позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач не з`явилась в судове засідання без поважних причин; належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання; не подала відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач щомісячної допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, починаючи з 2016 року, яка передбачена та призначається згідно з Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», та Порядком призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим Постановою КМУ №1751 від 27.12.2001 року (далі Порядок). На підставі поданої заяви від 26.09.2019 і декларації про доходи та майновий стан та відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», відповідачу призначено та виплачено державну соціальну допомогу на дітей одиноким матерям за період з 01.09.2019 по 29.02.2020 у розмірі 343,09 грн., щомісячно; відповідачу призначено та виплачено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям за період з 01.09.2019 по 29.02.2020 у розмірі 2 493,12 грн., щомісячно. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 №264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» було встановлено, що строк виплати, в тому числі і допомоги на дітей одиноким матерям, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до відповідача. Враховуючи норми вищезазначеної постанови, відповідачу було продовжено виплату допомоги, починаючи з 01.04.2020. Відповідно до положень Постанови КМУ № 392 від 20 травня 2020 року на всій території України встановлено карантин до 31 липня 2020 року. На підставі отриманої інформації Управлінням було прийнято рішення щодо припинення виплати допомоги Відповідачу та визначено обсяг надміру виплачених коштів. Встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] має статус дитини позбавленої батьківського піклування; 17.09.2020 дитину влаштовано до КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей «Довіра» ДМР, зазначене підтверджено листом №С-2456 від 18.09.2020 Управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, який надійшов на адресу Управління 21.09.2020. З метою повернення бюджетних коштів у добровільному та досудовому порядку Відповідачу були направлені Повідомлення №48 від 23.01.2023 року, №49 від 23.01.2023 року, №52511 від 23.08.2023 року щодо припинення надання та повернення надміру перерахованої допомоги з визначенням суми надміру сплачених коштів, порядку та банківських реквізитів Управління щодо самостійного їх повернення до бюджету. Судом встановлені наступні правовідносини. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава (стаття 1 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно із ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 квітня 2020 року №264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - карантин): строк виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, допомоги на дітей одиноким матерям, допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, допомоги на дітей, хворих на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, на дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідність, щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату (далі - державна соціальна допомога), яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - орган соціального захисту населення). Орган соціального захисту населення проводить перерахунок розміру виплаченої державної соціальної допомоги на підставі поданої особою або її законним представником заяви та необхідних документів. Якщо за результатами проведеного перерахунку не підтверджується право на отримання допомоги або її розмір буде меншим від виплаченої під час карантину допомоги, органи соціального захисту населення визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню, з місяця призначення державної соціальної допомоги. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» з 1 липня 2020 року призначення і виплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні - червні 2020 року, здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги; державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям та допомога на дітей одиноким матерям особам, які звернулися за її призначенням у липні - серпні 2020 року, призначається і виплачується починаючи з липня 2020 року. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Проаналізувавши викладене, суд дійшов висновку про те, що пункти 35-2 Порядку №1751, в редакції постанови Кабінету Міністрів України №632 від 22.07.2020, погіршують становище відповідачки, оскільки позбавляє її права на допомогу, а тому відповідно до статті 58 Конституції України не застосовує його до спірних правовідносин. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положеннями статей 1212, 1215 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні ор-гани повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Судом встановлено, що відповідач не допустила будь-якої недобросовісної поведінки, не подавала до органів недостовірної інформації та не вчиняла жодних дій, які призвели або могли призвести до виникнення переплати їй державної соціальної допомоги. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що грошові кошти на загальну суму у розмірі 2 836,21 грн., які отримані відповідачкою, є такими, що безпідставно нею набуті, а тому вказані кошти підлягають поверненню відповідно до закону. Однак, у даній справі відсутні докази того, що Управління зверталось до відповідача з приводу роз`яснення їй положень нового законодавства щодо необхідності надання нею нового пакету документів для підтвердження виплати допомоги за спірний період. Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація про те, що надані до позовної заяви повідомлення про повернення надміру виплачених коштів, адресовані [PERSON] були позивачем надіслані відповідачці та що вона їх отримала. Таким чином, вирішуючи спір між сторонами у справі, суд дійшов висновку про те, що не встановлено факту недобросовісності в діях чи бездіяльності набувача [PERSON] при отриманні коштів допомоги на дітей одиноким матерям та допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 2 836,21 грн. Враховуючи соціальний статус сім`ї відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд вважає, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на відповідача надмірного тягаря. Крім того, позивач не надав суду доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судові витрати згідно ст.141 ЦПК України, покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed