Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, в обґрунтуванні якого зазначила, що вона з грудня 2019 року стала споживачем магазину - Ювелірного салону "В2В Jewelry", який розташовувався за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, 1-А. Наразі магазин зачинений. Власником мережі ювелірних салонів (магазинів) "В2В Jewelry" є [PERSON] , фізична особа-підприємець. З грудня\~2019\~року позивач\~придбала подарункові\~сертифікати на\~загальну суму\~765000,00\~(сімсот\~шістдесят п`ять\~тисяч гри.,\~00\~коп.)\~гривень,\~а саме: Сертифікат (срібло) на суму 170000,00 (сто сімдесят тисяч грн., 00 коп.) гривень; Сертифікат (срібло) на суму 30000,00 (тридцять тисяч грн., 00 коп.) гривень; Сертифікат (срібло) на суму 200000,00 (двісті тисяч грн., 00 коп.) гривень; Сертифікат (срібло) на суму 100000,00 (сто тисяч грн., 00 коп.) гривень,; Сертифікат (срібло) на суму 5000,00 (п`ять тисяч грн., 00 коп.) гривень; Сертифікат (срібло) на суму 30000,00 (тридцять тисяч грн., 00 коп.) гривень; Сертифікат (срібло) на суму 30000,00 (тридцять тисяч грн., 00 коп.) гривень; Сертифікат (срібло) на суму 200000,00 (двісті тисяч грн., 00 коп.) гривень. Провести покупку подарункового сертифікату позивача спонукали продавці ювелірного салону, які активно заохочували стати клієнтом проекту В2В Jewelry. Запевняли, що після покупки сертифікатів та ювелірних виробів, вона буде отримувати виплати, які залежать від розміру покупки і виду виробів, показували таблиці з відсотками для виплат, що стояли на вітринах. Додатково їй надавали брошуру, де, також, були прописані розміри відсотків бонусних виплат. Весь магазин був насичений недобросовісною рекламою - крім таблиць з вітрин і брошур в приміщенні висіли плакати з інформацією про обіцяні виплати бонусів, з великого монітора транслювали звернення [PERSON] , де він закликав людей робити покупки в магазинах мережі і розповідав про належний до виплат кешбек, а також показував людей, які є задоволеними клієнтами і щасливими володарями путівок, машин та інших коштовних призів. До всіх виробів, що були на вітринах, були прикріплені бірки, на яких були зазначені два числа - ціна і розмір бонусів, що мав би бути виплачений покупцю. Але з грудня 2019 року позивач не отримала виплати жодних бонусів, кешбеку чи інших грошових коштів, що спонукало її до обміну подарункових сертифікатів на товар, а саме прикраси. Декілька разів позивач здійснила обмін подарункового сертифіката на товар, проте у подальшому працівниками Ювелірного магазину "В2В Jewelry" у м. Чернівці їй було неодноразово відмовлено у подібному обміні. У березні 2020 року було запроваджено карантин на всій території України через поширення, коронавірусної хвороби, і як їй пояснили, у зв`язку з цим магазин "В2В Jewerly" у м. Чернівці був закритий. Про роботу інших магазинів мережі "В2В Jewelry" у позивача відсутня інформація. Позивач надсилала претензію на адресу ФОП [PERSON] , яка була залишена без задоволення. ЇЇ законні вимоги не були виконані, а тому позивач звертається за судовим захистом шляхом пред`явлення даної позовної заяви. \~ \~ \~ \~Позивач посилається\~на те,\~що придбавши\~подарункові сертифікати\~в мережі\~ювелірних салонів\~(магазинів)\~"В2В\~Jewelry"\~вона придбала\~право вимоги,\~яке може\~бути реалізоване\~у майбутньому.\~Відповідно до\~змісту подарункових\~сертифікатів -\~строк для\~отримання товару\~є необмеженим\~На підставі\~подарункових сертифікатів\~"В2В\~Jewelry"\~вона має\~право вимоги\~на отримання\~товару магазинів\~"В2В\~Jewelry",\~а саме\~срібних -\~ювелірних прикрас\~на суму\~сертифікатів,\~даному право\~кореспондує обов`язок\~і зобов`язання ФОП [PERSON] , як власника мережі магазинів "В2В Jewelry" надати такий товар (срібні прикраси). Позивач просить суд стягнути з ФОП [PERSON] , як власника мережі магазинів "В2В Jewelry", завдані збитки у сумі придбаних і не реалізованих подарункових сертифікатів "В2В Jewelry" на загальну суму 765000,00 (сімсот шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп., а також моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) грн.. Ухвалою суду від 30.11.2023 року у справі відкрито провадження. Розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. 29.12.2013 року від представників відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони вважають позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Власник Торгової марки «В2В JEWELRY» не може бути відповідачем у справі. Окрім цього позивач не є споживачем, в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та в позовній заяві не вказано, яке конкретно право «споживача» було порушено та у чому це виразилось. Предмет та підстави позову не вказують на те, що позов пов`язаний з порушенням права споживача, відповідно до положень ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Посилаються також на те, що під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу (абз. 2 ч. 11 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»). Однак, будь-яких документів щодо придбання відповідних сертифікатів (розрахункового документа - касового чека), договору купівлі-продажу позивачем не надано. На підставі викладеного просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 30.01.2024 року підготовче провадження по справі закрито, призначений розгляд справи по суті. У судовому засіданні представник позивачки надав пояснення аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві, просили суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що квитанція про отримання ювелірного виробу від 17.11.2019 року містить наступний зміст «Сертифікат срібло 100000, 27х300=8100» та штамп Ювелірний салон В2В (а. с. 22), квитанція про отримання ювелірного виробу 277427 від 19.11.2019 року містить наступний зміст «Сертиф. срібло 5000, 1х300» та штамп Ювелірний салон В2В (а. с. 24), квитанція про отримання ювелірного виробу 258417 від 14.11.2019 року містить наступний зміст «Сертиф. срібло 170000, 8100» та штамп Ювелірний салон В2В (а. с. 26), квитанція про отримання ювелірного виробу від 16.11.2019 року містить наступний зміст «Сертифікат срібло 200000, 55х300=16500 под.» та штамп Ювелірний салон В2В (а. с. 28), квитанція про отримання ювелірного виробу від 14.11.2019 року містить наступний зміст «Сертифікат срібло 30000, в подар. 1800 » та штамп Ювелірний салон В2В (а. с. 30). [PERSON] є фізичною особою підприємцем, що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 32). Власником торгової марки «b2b jewelry, b2b, jewelry, bb, 2, в2в, вв» є [PERSON] , про що свідчить інформація інформаційної системи УКРНОІВІ (а. с. 33). [PERSON] надсилала ФОП [PERSON] претензію, що підтверджується копією претензії та описом поштового відправлення (а. с. 71-80). Інші документи, які викладені на іноземній мові (російській) судом не досліджувались, а документи подані 25.03.2024 року визнані такими, що подані з пропуском строку встановленого ЦПК України для подачі доказів. Норми права, та мотиви їх застосування. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ст.. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом частин першої-четвертої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За приписами п.22 ч.1 ст.1 вказаного Закону надано визначення, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19 ч.1 ст.1 Закону). У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено певних меж його дії, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої "слабкої сторони", як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. Такі відносини можуть виникати з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. №5«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що вимоги можуть заявляти споживачі, які мають на товари квитанцію, товарний чи касовий чек або інший письмовий документ. Втрата зазначених документів, неодержання їх при придбанні товару чи неможливість їх відновлення не позбавляє споживача права доводити факт купівлі-продажу з допомогою свідків. Тобто, тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (робіт, послуг) покладається на споживача. Згідно п.7 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами. Відповідно до ч.11 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу. На підтвердження сплати вартості вищевказаних подарункових сертифікатів позивачем до позову надані наступні докази: - квитанції про отримання ювелірного виробу Оцінюючи як доказ квитанції про отримання ювелірного виробу суд також зазначає наступне. Зазначені квитанції відповідають вимогам щодо приймання, оформлення, видавання замовлень з ремонту та виготовлення ювелірних та інших виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння, встановленим Правилами побутового обслуговування, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1994 року №313, а також наказу Українського союзу об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення від 29.09.1995 року №8 «Про затвердження форм документів суворої звітності та Інструкцій щодо їх використання», зареєстрованому Міністерством юстиції України 29.10.1995р. за №389/925. Отже, зазначені квитанції не є розрахунковими документами, передбаченими Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»), та відповідно не можуть підтверджувати здійснення позивачем готівкового розрахунку під час придбання подарункових сертифікатів. Доказів провадження господарської діяльності відповідачем ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за якою за твердженням позивача, в ювелірному магазині В2В Jewelry, були укладені договори купівлі-продажу подарункових сертифікатів, суду не надано. Розміщені в мережі Інтернет та друкованих засобах масової інформації матеріали щодо створення [PERSON] мережі ювелірних салонів В2ВJewelry (інтерв`ю, публікації, матеріали журналістських розслідувань), не є достатніми, належними та допустимими доказами на підтвердження належності мережі магазинів В2В Jewelry відповідачу ФОП [PERSON] , та повинно доводиться на загальних підставах іншими засобами доказування. Доказів укладання договорів купівлі-продажу подарункових сертифікатів в електронній формі, в порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», а також електронного підпису одноразовим ідентифікатором суду також не надано. Отже, проаналізувавши доводи сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ФОП [PERSON] є власником магазину, розташованого у [ADDRESS] , та що саме ним або уповноваженою ним особою укладено договір купівлі-продажу подарункових сертифікатів на зазначену у позові суму з позивачем. За таких підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed