Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Позивач ТзОВ «ФК «ЄАПБ» через свого представника звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Свій позов мотивує тим, що 19.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2835151, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти, які зобов`язувався повернути та сплатити відсотки за користування ними. 11.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №11082023, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитним договором, розмір заборгованості позичальника за яким становить 28\~215,55 грн. Крім того, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] 27.01.2022 року було укладено кредитний договір №5449243, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними. 19.06.2023 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №19062023, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитним договором, розмір заборгованості позичальника за яким становить 2\~217,83 грн. Договірні зобов`язання щодо повернення суми боргу не виконанні боржником. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість за кредитним договором №2835151 в розмірі 28\~215,55 000 грн., з яких: 5\~500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22\~715,55 грн. - сума заборгованості за відсотками, за кредитним договором №5449243 в розмірі 2\~217,83 грн., з яких: 986,20 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1\~231,63 грн. - сума заборгованості за відсотками, а всього стягнути заборгованість в загальному розмірі 30\~433,38 грн та суму понесених судових витрат. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29.02.2024 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» одночасно з поданням позовної заяви, подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає частково, заперечує в частині розрахунків нарахування відсотків. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст.\~211, ч.4 ст.223 суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, 19.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2835151, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5\~500 грн на строк 360 днів зі стандартною процентною ставкою 1,99%, які зобов`язувався повернути та сплатити відсотки за користування ними (а.с.7-15). У відповідності до п. 1.1. кредитного договору, укладення кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить розділ 10 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідач підтвердив, що перед укладенням вищевказаного договору йому була у чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) вказана в ч. 1 і ч. 2\~ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~та розміщена на веб-сайті; б) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Також відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з усіма Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», розміщені на веб-сайті та затверджені наказом № 67-ОД від 14.06.2021, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 9.9 кредитного договору). Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони узгодили графік платежів. (а.с. 15) Із матеріалів справи вбачається, що 10.07.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до договору №2835151 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.07.2023 року, яким сторони узгодили, що [PERSON] зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 2\~750,00 гривень до 16.07.2023, а від сплати решти частини боргу - у сумі 2\~750,00 гривень Товариство звільняє [PERSON] . Усі його зобов`язання за договором припиняється з моменту виконання ним цих умов (а.с.16). Додатковим договором про прощення (анулювання) боргу до договору №2835151 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.07.2023 року, яким сторони узгодили, що [PERSON] зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 1 650, 00 гривень до 23.07.2023, а від сплати решти частини боргу - у сумі 3 850,00 гривень Товариство звільняє [PERSON] . Усі його зобов`язання за договором припиняється з моменту виконання ним цих умов (а.с. 17). Додатковим договором про прощення (анулювання) боргу до договору №2835151 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.07.2023 року, яким сторони узгодили, що [PERSON] зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 2\~750,00 гривень до 31.07.2023, а від сплати решти частини боргу - у сумі 2\~750,00 гривень Товариство звільняє [PERSON] . Усі його зобов`язання за договором припиняється з моменту виконання ним цих умов (а.с. 18). 11.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №11082023, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитним договором (а.с.19-22). Згідно п.1.2. договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Із матеріалів справи вбачається, що 11.08.2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписали Акт прийому передачі Реєстру Боржників за договором факторингу № 11082023 від 11.08.2023 року (а.с. 22). Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №11082023 від 11.08.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2835151 в сумі 28\~215,55 грн (а.с.23). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що борг [PERSON] по даному кредитному договору становить 28\~215,55 000 грн., з яких: 5\~500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22\~715,55 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.24). Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] 27.01.2022 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №5449243, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними (а.с.30-35). Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 1 000 грн (п. 1. 3 Кредитного договору). Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (26.02.2022) вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Знижена процентна ставка становить 0,665% в день, стандартна процентна ставка - 1,90%. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п. 1. 4 Кредитного договору). 19.06.2023 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №19062023, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитним договором (а.с.39-41). Із матеріалів справи вбачається, що 19.06.2023 року ТзОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписали Акт прийому передачі Реєстру Боржників №2 за договором факторингу № 119062023 від 19.06.2023 року (а.с. 42). Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №119062023 від 19.06.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №5449243 в сумі 2\~217,83 грн (а.с.43). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що борг [PERSON] за кредитним договором №5449243 становить 2\~217,83 грн з яких: 986,20 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1\~231,63 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.44). Факт укладення кредитних договорів відповідачем [PERSON] не оспорювався. Судом встановлено, що кредитні договори № 2835151 від 19.01.2022 та № 5449243 від 27.01.2022 укладено між відповідачем та фінансовими установами в електронній формі. Суд дійшов висновку, що при укладенні кредитних договорів № 2835151 від 19.01.2022 та № 5449243 від 27.01.2022, його сторонами було погоджено усі істотні умови цих договорів. Будь-яких доказів того, що відповідач повернув кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договорами, матеріали справи не містять. За змістом\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4\~статті 203 ЦК України). Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2\~статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію»\~(далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1\~статті 3 Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3\~статті 11 Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6\~статті 11 Закону\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8\~статті 11 Закону\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із\~статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд прийшов до висновку про укладення та підписання [PERSON] за допомогою одноразового паролю - ідентифікатора кредитного договору, отриманих в борг коштів, та наявності у нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаними кредитними договорами за договором відступлення прав вимоги, а тому заборгованість за кредитним договором № 2835151 від 19.01.2022 року в частині своєчасності сплати боргу відповідачем не виконано. Таким чином доведено факт невиконання вимог закону, з боку відповідача, яке тягне можливість примусового стягнення простроченої суми за вказаним договором. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2835151 від 19.01.2022 в розмірі 28\~215,55 грн. Щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5449243 від 27.01.2022, суд зазначає наступне. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2\~ст. 1050 ЦК України. Відповідно до п. 1.4 договору від 27 січня 2022 року № 5449243 кредит надано [PERSON] на строк 30 днів. У додатку № 1 до цього договору визначено термін здійснення платежу на погашення заборгованості\~року. Матеріали справи не містять доказів про пролонгацію цього договору. Отже, нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору є безпідставним, а тому проценти в даному випадку нараховуються до 26 лютого 2022 року. З наданого позивачем розрахунку (за період з 19 червня 2023 року по 31 січня 2024 року) вбачається, що заборгованість за процентами за користування кредитними коштами уже станом на 19 червня 2023 року становить 1\~231,63грн. та не змінюється в подальшому. Таким чином, враховуючи розмір узгоджених сторонами договору відсотків за користування кредитними коштами, що становить 1,90 % в день, в межах строків дії кредитного договору з 27.01.2022 по 26.02.2022 (30 днів), з [PERSON] підлягає стягненню 986,20 грн основного боргу та 562,13 грн процентів за користування кредитом, виходячи з розрахунку: 986,20/100 х 1,90% х 30 днів. Таким чином, правомірно були нараховані та підлягали сплаті відповідачем відсотки, нараховані в сумі 562,13 грн. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 №911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Враховуючи строки кредитування, розміри відсотків, визначені в кредитному договорі та провівши розрахунок розміру відсотків за користування кредитними коштами, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2835151 від 19.01.2022 року в розмірі основної суми боргу в розмірі 5\~500,00 грн та заборгованості за процентами в розмірі 22\~715,55 грн., за кредитним договором № 5449243 від 27.01.2022 року в розмірі 1 570, 00 грн, з яких 986,20 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 562,13 грн сума заборгованості за відсотками. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша\~статті 141 ЦПК України). ТОВ «ФК «ЄАПБ»\~при зверненні до суду з позовом сплачено 3 028,00 гривень, зважаючи на часткове задоволення позову, а саме 97,87% (із заявлених 30\~433,38 грн,\~задоволено 29\~785,55 грн) та з урахуванням норм\~ст. 141 ЦПК України\~у відповідному відсотковому співвідношенні підлягає і стягненню з відповідача на користь позивача, сплачений товариством судовий збір в сумі\~2\~963,54 грн.

Outcome: partial