Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 23 липня 1991 року зареєстрованого в Реєстрі за № 2-1023, [PERSON] є власником 1/4 спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Також, співвласниками по 1/4 частки даного домоволодіння є, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] , не проживає у житловому будинку по [ADDRESS] , з 01 травня 2000 року і по даний час. Своєю відсутністю за останніх двадцять років [PERSON] , самоусунулася від належного зберігання своєї частки нерухомого майна, не сплачувала земельний податок, не робила поточний ремонт будинку. У даному домоволодінні на протязі двадцяти років проживає [PERSON] , яка добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується належною їй 1/4 часткою, та належною відповідачу [PERSON] 1/4 часткою житлового будинку з господарськими спорудами, присадибною земельною ділянкою, а також в належному стані підтримує частину житлового будинку належну третім особам на стороні позивача. Посилаючись на наявність підстав для визнання права власності за набувальною давністю, позивач просила суд: визнати за нею право власності на 1/4 частку житлового будинку, загальною площею приміщень 78,8 м.2, житловою площею 34,0 м.2, житловий будинок - літера А, який складається з приміщень: коридор - 10,8 м.2, кладова - 10,7 м.2, кухня - 9,9 м.2, житлова - 8,0 м.2, житлова - 17,5 м.2, житлова - 8,5 м.2, веранда - 13,4 м.2, та на по господарські будівлі та споруди: веранда а, колодязь питний №1, який розташований за адресою, [ADDRESS] , по фактичному користуванню, за набувальною давністю, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226374732227, номер об`єкта в РПВН: 33724222, дата внесення запису: 24.05.2021, приватна спільна частка 1/4 належна за [PERSON] . Ухвалою суду від 08.09.2023 року позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.11.2023 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, третім особам строк для подачі письмових пояснень. В подальшому підготовче засідання черговий раз відкладено на 15.01.2024 року. Ухвалою суду від 15.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 23.02.2024 року, яке відкладено на 22.03.2024 року. У судове засідання позивач не з`явився, від його представника адвоката Богданчук О.В. надійшла заява про розгляд справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлена через оголошення. Треті особи подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність, та про підтримання позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 23 липня 1991 року зареєстрованого в Реєстрі за № 2-1023, [PERSON] є власником 1/4 спільної часткової власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначене свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації 14.08.1991 року, в реєстрову книгу №29 (а.с. 12-13). Також, як вказала позивач, співвласниками по 1/4 частки даного домоволодіння є, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Факт зміни прізвища позивачки на [PERSON] підтверджується копіями свідоцтв про її народження, укладення шлюбу, розірвання шлюбу, про шлюб (а.с. 8-11). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 24.05.2024 року, встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,215 га з кадастровим номером 3222786501:01:007:0061, житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,2013 га з кадастровим номером 3222786501:01:007:0084 (а.с. 14-15). Факт зміни порядкового номеру житлового будинку по [ADDRESS] підтверджується архівною копією рішення №12 Виконавчого комітету Пашківської сільської ради (а.с. 16). З копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 14.04.2023 року, до складу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] входить: житловий будинок - літера А, загальною площею 78,8 м.2, житловою площею 34,0 м.2, який складається з приміщень: коридор - 10,8 м.2, кладова - 10,7 м.2, кухня - 9,9 м.2, житлова - 8,0 м.2, житлова - 17,5 м.2, житлова - 8,5 м.2, веранда - 13,4 м.2, господарські будівлі та споруди: веранда а, колодязь питний №1 (а.с. 17-19). З Акту обстеження від 02.08.2023 року встановлено, що депутат Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, [PERSON] , провела обстеження по факту не проживання [PERSON] , [INFO] , і склала цей акт обстеження в присутності сусідів [PERSON] , який проживає за адресом, [ADDRESS] , громадянки [PERSON] , яка проживає за адресом, [ADDRESS] , співвласника домогосподарства, яке розташоване за адресом, [ADDRESS] , якого співвласником 1/4 частки є, [PERSON] , що проживає в даному господарстві .Акт обстеження по факту не проживання складався в [ADDRESS] . При обстежені встановлено, що громадянка [PERSON] , [INFO] , яка є співвласником 1/4 частки домоволодіння, що розташоване за адресом, [ADDRESS] (номер будинку змінений з № [NUMBER] ), не проживає за вказаним адресом в період 01.05.2000 року по день складання цього Акту. Право власності по 1/4 частки набуто на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту 23 липня 1991 року, після смерті матері [PERSON] . В даному домоволодінні постійно проживає, [PERSON] , [INFO] . Зі слів сусідів, а також [PERSON] , в даному домоволодінні [PERSON] , ніхто не проживає. А також, [PERSON] , [INFO] , рідна сестра [PERSON] , в даному домоволодінні не проживає більше двадцяти років. В селі її не бачили також більш двадцяти років (а.с. 20). З Акту від 02.08.2023 року встановлено, що депутат Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, [PERSON] , провела обстеження по факту добросовісного, відкритого безперервного володіння чужим нерухомим майном протягом двадцяти років, і склала цей акт про встановлення факту в присутності сусідів [PERSON] , який проживає за адресом, [ADDRESS] , громадянки [PERSON] , яка проживає за адресом, [ADDRESS] , співвласника 1/4 частки домогосподарства, яке розташоване за адресом, [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає в даному господарстві. При обстежені встановлено, що громадянка [PERSON] , [INFO] , добросовісно, відкрито та безперервно на протязі двадцяти років володіє 1/4 часткою домоволодіння, що розташоване за адресом, [ADDRESS] (номер будинку змінений з № 2). Зазначена 1/4 частка домоволодіння належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту 23 липня 1991 року. Також, 1/4 частка домоволодіння за вищевказаною адресою, належить [PERSON] , остання володіє в загальному 1/2 часткою даного домоволодіння, утримує в належному санітарному стані, робить поточний ремонт та інші необхідні будівельні роботи. [PERSON] , [INFO] , не проживає за вказаним адресом в період 01.05.2000 року по день складання цього Акту. В даному домоволодінні постійно проживає, [PERSON] [INFO] . Зі слів сусідів, а також [PERSON] , її сестру [PERSON] , [INFO] , селі її не бачили також більш двадцяти років (а.с. 21). Вирішуючи заявлений спір, суд керується також наступним. Згідно ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2\~ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі\~України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Ст.\~392\~ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності що це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] володіє 1/4 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та добросовісно, відкрито та безперервно користується майже 20 років 1/2 частиною вказаного житлового будинку, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по оплаті судового збору за клопотанням позивача з відповідача не стягуються, а також оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою даного позову.

Outcome: approved