Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

12 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 336. Також просив визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] разом з ним. Свої вимоги позивач мотивував тим, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2008 року. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що незважаючи на наявність спільної доньки, відносини з дружиною погіршились, між ними зникло порозуміння та повага один до одного. Сторони виявили, що мають різні характери та не можуть прийти до спільної точки зору у спірних питаннях, а також мають різні сімейні цінності. На теперішній час стосунки між собою подружжя не підтримує, кожен із них живе своїм окремим життям. Подальше спільне життя з дружиною, позивач вважає для себе неможливим, а тому збереження шлюбу з [PERSON] буде суперечити його інтересам. Оскільки шлюбні відносини між подружжям відсутні, а шлюб існує формально, [PERSON] просив його розірвати. Також зазначив, що на теперішній час дружина перебуває за кордоном та має намір забрати до себе їхню спільну доньку, проти чого він заперечує, оскільки дівчинка постійно проживає з ним, він турбується про неї та виконує всі обов`язки щодо її виховання, навчання та утримання. Позивач має постійне місце роботи, стабільний високий заробіток, в його власності знаходиться власний будинок та земельна ділянка. Він підтримує контакт зі школою, в якій навчається [PERSON] , відвідує батьківські збори, приводить та забирає доньку. Вважає, що проживання доньки разом з ним буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки він має можливість забезпечити їй належні умови для проживання, повною мірою займатися її вихованням та матеріальним забезпеченням. В зв`язку з тим, що між ним та дружиною існує спір щодо визначення місця проживання доньки, [PERSON] , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, просив визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , разом з ним. Ухвалою від 04.10.2023р. відкрито загальне позовне провадження у справі. Запропоновано відповідачу надати відзив. Зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між сторонами про визначення місця проживання дитини. Відзив до суду не надходив. Ухвалою суду від 12.12.2023р. витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону громадянкою України [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] у період з 1 січня 2022 року по 12 грудня 2023р. із зазначенням відомостей про дату та місце перетину державного кордону, виїзд або в`їзд на територію України. Ухвалою від 16.01.2024р. підготовче провадження закрито та призначити справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та наполягав на його повному задоволенні. Пояснив, що його дружина, відповідач у справі, в серпні 2022 року виїхала за кордон і з того часу їхні сімейні відносини припинилися, збереження сім`ї більше не є можливим. Спільній доньці виповнилось 9 років і вона постійно проживає разом з батьком. При виїзді за кордон дружина мала намір вивести і дитину, казала, що забере доньку, але зібралася та поїхала без неї. Час від часу [PERSON] пише та телефонує до доньки у « Вайбер » і каже, що приїде та забере її з собою в іншу країну. Він проти того, щоб дитина їхала з мамою, оскільки дівчинка постійно живе в Україні, навчається в 4 класі Коломийської приватної гімназії «Католицька школа святого Папи Івана Павла ІІ», ходить на групу продовженого дня та в музикальну школу. Вказує, що являється відповідальним батьком, займається дитиною, допомагає їй та утримує, а тому не погоджується аби та переїжджала до матері в іншу країну, їхньому спілкуванні він перешкоджає. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги також підтримала та зазначила, що подружні відносини між сторонами припинені, а тому їхній шлюб слід розірвати. Донька проживає з батьком, зареєстрована з ним за однією адресою у належному позивачу будинку. [PERSON] працює, має постійний дохід, характеризується позитивно. Донька навчається в четвертому класі приватної школи. Відповідачка постійно виказує намір забрати дитину, що, на думку сторони позивача, не відповідатиме її інтересам, оскільки батько самостійно займається вихованням доньки, а тому доцільно визначити місце її проживання саме з позивачем. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову та підтримав висновок служби у справах дітей Печеніжинської селищної ради щодо визначення місця проживання [PERSON] з батьком. Пояснив, що в процесі підготовки висновку, представники служби у справах дітей зв`язувалися з матір`ю дівчинки, яка пояснила, що при можливості повернеться в Україну та забере доньку з собою закордон. На даний час дитина проживає з батьком в належному йому будинку, в якому створені всі умови для проживання доньки, а тому вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з позивачем. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку, а саме шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою її місця проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.1, 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач у судовому засіданні не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та давши оцінку зібраним доказам, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 09 серпня 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 336, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Витягу з реєстру Печеніжинської територіальної громади, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстрований і її батько [PERSON] , що підтверджується таким же Витягом з реєстру Печеніжинської ТГ. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Коломийське міжрайонне БТІ» житловий будинок в [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданому 24.12.2007р. Виконавчим комітетом Рунгурської сільської ради на підставі рішення № 57 від 09.10.2007р. Також позивачу належить земельна ділянка площею 0,0411 га., розташована за цією ж адресою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 2623285201:01:001:0046, що підтверджується Виятгом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В довідці, виданій старостою Рунгурського старостинського округу Печеніжинської селищної ради Коломийського району, Івано-Франківської області від 01.08.2023р. № 346 зазначено, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . До складу його сім`ї належать: дружина [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . На виконання ухвали суду про витребування доказів, 29.12.2023р. до суду надійшла інформація від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону громадянкою України [PERSON] з якої слідує, що відповідачка 25.02.2022р. через пункт пропуску «Порубне» виїхала з України, 01.05.2022р. повернулася через пункт пропуску «Грушів», 07.06.2022р. виїхала через пункт пропуску «Шегині» та повернулася в Україну 24.06.2022р., після цього знову виїхала за кордон 18.08.2022р. через пропускний пункт «Шегині» та до теперішнього часу в Україну не повернулася. З акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного комісією селищної ради, слідує, що [PERSON] проживає разом зі своєю донькою [PERSON] в [ADDRESS] . Умови для проживання задовільні: є окрема дитяча кімната, санвузол, кухня, кімната для відпочинку, окрема спальня для батька. [PERSON] в будинку не проживає. Батьком створені належні умови для проживання, навчання, духовного та фізичного розвитку дитини. Згідно довідки, виданої директором Коломийської приватної гімназії «Католицька школа святого Папи Івана Павла ІІ» від 01.08.2023р. № 10/02-04 вбачається, що [PERSON] навчається в 4-му класі даного закладу. Батько [PERSON] підтримує контакт зі школою, постійно цікавиться успіхами його доньки, спілкується з вчителями, відвідує батьківські збори та індивідуальні зустрічі, приводить та забирає доньку зі кшоли. Відповідно до довідки від 27.06.2023р. № 414/02-86/095, [PERSON] працює на посаді старости Рунгурського старостинського округу Печеніжинської селищної ради з 02 грудня 2020 року. Відповідно до характеристики, виданої Печеніжинською селищною радою на старосту Рунгурського старостинського округу вбачається, що [PERSON] за час роботи зауважень з боку селищної ради не мав. Відноситься з повагою до мешканців, користується авторитетом серед жителів с. Рунгури, скарг на його поведінку не надходило. Також до позову долучені документи, які підтверджують, що стан здоров`я [PERSON] та його доньки [PERSON] є задовільним. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з серпня 2022 року разом не проживають, оскільки відповідач виїхала закордон та до теперішнього часу в Україну не повернулася. Таким чином, подружжя тривалий час шлюбні відносини між собою не підтримують, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не пов`язані. Характер відносин, які склалися між ними, свідчить про повний розпад сім`ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки він не бажає підтримувати шлюбні відносини з дружиною та знайти спільну мову в сімейних питаннях. В зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Пунктами 4, 14 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. У випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. В даній справі судом встановлено наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання спільної доньки, оскільки мати бажає забрати дитину жити за кордон, а батько бажає аби донька залишилася проживати з ним в Україні. Отже, вирішуючи спір в цій частині суд виходить з наступного. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради №190 від 08.08.2023р. вбачається, що дитина проживає разом з батьком, який створює їй всі необхідні умови для проживання, навчання та відпочинку. В будинку чисто, прибрано, для дитини є окрема кімната, обладнана всіма необхідними меблями та речами побуту для нормального розвитку. За підсумками встановлених обставин Комісія вважала за доцільне визначити місце проживання дитини сторін разом з [PERSON] . Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Таким чином, врахувавши встановлені фактичні обставини даної справи, той факт, що мати дитини виїхавши за кордон та перебуваючи там безперервно тривалий час ( 1 рік 7 місяців) самоусунулася від виклонання своїх батьківських обов`язків щодо доньки, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, виходячи із найкращих інтересів малолітньої [PERSON] , враховуючи її вік, наявність соціальних зв`язків за місцем проживання, постійне місце шкільного та позашкільного навчання, належне виконання батьком своїх батьківських обов`язків та створення для розвитку, виховання та навчання доньки належних умов, суд приходить до висновку про необхідність визначити місце проживання спільної малолітньої доньки сторін разом з батьком за адресою його фактичного проживання, оскільки зміна місця проживання та побуту, до яких дитина звикла, може мати негативний вплив на подальший її розвиток та порушити позитивні взаємовідносини, які склалися між нею та батьком. При цьому суд зазначає, що мати дитини має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я та розвиток, незалежно від того, з ким вона буде проживати, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного,

Outcome: approved