Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

22.01.2024 року [PERSON] в особі свого представника - адвоката Іляшкович Н.В.\~ звернулася в суд із заявою про продовження дії обмежувального припису виданого за рішенням Хустського районного суду від 21 липня 2023 року відносно [PERSON] . В обґрунтування вимог зазначила, що 21.07.2023 р. Хустським районним судом Закарпатської області видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього наступні обов`язки: заборонено [PERSON] наближатися на відстань ближче 50 метрів до [PERSON] в місці її проживання(перебування), роботи та інших місцях її знаходження; заборонено [PERSON] вести з [PERSON] телефонні переговори, надсилати смс та інші повідомлення, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто. Встановлено строк дії обмежувального припису шість місяців. Зазначає, що під час дії обмежувального припису [PERSON] не перестав вчиняти протиправні дії щодо заявниці, що виявилося в обстрілі будинку заявниці, телефонних дзвінків матері заявниці з погрозами та неодноразово проникав на територію дворогосподарства де проживає заявниця з дітьми, заглядав у вікна. Не зважаючи на судову заборону, [PERSON] надсилає заявниці смс повідомлення у різні меседжери та намагається зателефонувати. Вважає, що така поведінка [PERSON] свідчить про наявність ризиків повторення вчинення кривдником насильства щодо заявниці, внаслідок чого просила суд постановити рішення яким продовжити дію обмежувального припису, виданого за рішенням Хустського районного суду від 21 липня 2023 року в строк на шість місяців та заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 50 метрів до [PERSON] в місці її проживання(перебування), роботи та інших місцях її знаходження; заборонити [PERSON] вести з [PERSON] телефонні переговори, надсилати смс та інші повідомлення, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто. Ухвалою судді Хустського районного суду від 23.01.2023 року, заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, зокрема зобов`язано надати суду належні докази на підтвердження існування ризиків вчинення насильства відносно заявниці з боку зацікавленої особи, оскільки з долучених до матеріалів справи фото таблиць, не можливо встановити проникнення [PERSON] в будинок заявниці та ідентифікувати особисту переписку між сторонами. Крім того суд зобов`язав заявницю повідомити про хід досудового розслідування у кримінальному провадженні за заявою [PERSON] № 12023071050000483 від 10.08.2023 року за ознаками ст.126-1 КК України, оскільки [PERSON] в заяві про продовження дії припису, посилається на те, що [PERSON] причетний до обстрілу будинку. 30.01.2024 року, на виконання ухвали суду від 23.01.2024 року, представником заявниці [PERSON] долучено до матеріалів справи ухвалу слідчого судді Хустського районного суду від 12.01.2024 року, копію нотаріально завіреної зави матері заявниці - [PERSON] з приводу обставин вказаних в заяві. 26.03.2024 року [PERSON] подав заперечення на заяву, суть якого зводиться до недоведеності вимог викладених в заяві. Окремо зазначає, що рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради від 01.03.2024 року №69 визначено порядок його участі у вихованні малолітніх доньок і продовження дії обмежувального припису, призведе до порушення вказаного рішення та порушення прав неповнолітніх дітей на побачення з батьком. Просив відмовити у задоволенні заяви. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали, просили задовольнити із наведених у ній підстав. [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник [PERSON] адвокат Лукачко І.Й. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви про продовження дії обмежувального припису, як недоведеній та безпідставній.\~\~\~ Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є\~ Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24, пункту 7 частини першої статті 1 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до статті 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. За заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу (статті 350-7 ЦПК України). Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За приписами ч.ч.1,2 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України». Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має оцінити всі обставини та докази по справі, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд повинен встановити форму домашнього насильства, якому піддавався потерпілий, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року по справі №756/2072/18, від 09.12.2019 року по справі №756/11732/18, від 24.09.2020 року по справі №752/7631/19. У постанові від 21.12.2022 року у справі №464/2376/22 Верховний Суд звертає увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону. У поданій до суду заяві про продовження дії обмежувального припису заявник посилалась на те, що 02.08.2023 р., 11.08.2023 р. та 15.09.2023 року, її будинок був підданий обстрілам з вогнепальної зброї. 12.09.2023 року [PERSON] телефонував матері заявниці [PERSON] з погрозами, внаслідок чого заявниця зробила однозначний\~ висновок про те, що [PERSON] причетний до обстрілів будинку. Судом досліджено, подані заявником докази на підтвердження даних вимог, зокрема: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо реєстрації кримінального провадження за заявою [PERSON] №12023071050000483 від 10.08.2023 року за ознаками ст.126-1 КК України\~ та ухвалу слідчої судді Хустського районного суду від 12.01.2024 року у справі №309/6246/23р. З ухвали слідчого судді Хустського районного суду про скасування постанови старшого слідчого СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області від 11.12.2023 року про закриття\~ кримінального провадження №12023071050000483 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ст.ст.126-1, 194 КК України, вбачається, що вказана постанова винесена передчасно, слідчим досудове розслідування проведено неповно, однобічно, поверхово та формально та вказано ряд процесуальних дій, які необхідно здійснити при проведенні досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Надаючи оцінку даному доказу, суд зазначає, що внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, не є доказом вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Крім того, з наданих до матеріалів справи фото таблиць, не можливо встановити факт проникнення [PERSON] в будинок заявниці та ідентифікувати особисту переписку між сторонами. Про неналежність даного доказу, суд вказував в ухвалі про усунення недоліків, однак на виконання ухвали суду [PERSON] не\~ надано жодних додаткових доказів на підтвердження факту проникнення [PERSON] в будинок заявниці в період дії обмежувального припису та здійснення переписки. Роздруківка фото на якому видно дитину в будинку та чоловіка ззовні, не містить прив`язки до місця, де це фото було зроблено та часу коли воно було зроблено. З приводу долученої до матеріалів справи, нотаріально завіреної заяви гр. [PERSON] , яка є матір`ю заявниці і зі змісту заяви повністю підтверджує, доводи викладені в заяві щодо необхідності продовження дії обмежувального припису, слід зазначити наступне. Ключові тези щодо надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом в цивільному процесі викладені в постанові КЦС Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №200/17947/16-ц, де зазначається, що такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено. Зокрема, у статтях 90-93 ЦПК встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи. Відповідно до частин 2,3 ст.67 ЦПК свідок зобов`язаний з`явитися до суду за викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд. Надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання свідкам стосовно обставин справи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.43 ЦПК учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. Суд також не бере до уваги доводи заінтересованої особи [PERSON] , щодо відмови у задоволенні заяви про продовження дії обмежувального припису з підстав постановлення\~ виконавчим комітетом Хустської міської ради рішення №69 від 01.03.2024 року «Про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей…» виходячи з наступного. Рішенням Хустського районного суду від 21 липня 2023 року видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] терміном на шість місяців. Відповідно до вимог статті 253 ЦПК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.3 ст.254 ЦПК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. 22.01.2024 року [PERSON] звернулась із даною заявою до суду, тобто в останній день дії обмежувального припису встановленого рішенням Хустського районного суду. Натомість рішення виконавчого комітету Хустської міської ради щодо визначення порядку участі батька у вихованні дітей, винесено 01.03.2024 року, в період\~ розгляду даної справи і за умови доведеності вимог заявника, рішення суду не призвело б до порушення рішення виконавчого органу Хустської міської ради, та прав малолітніх дітей на спілкування з батьком, як зазначає [PERSON] . За наведених обставин суд констатує, що заявниця не надала доказів на підтвердження факту домашнього насильства, які мали місце після видачі обмежувального припису та не навела підстав для існування обґрунтованого побоювання вчинення такого насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, відсутні й підстави застосування судом до [PERSON] спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а саме продовження дії обмежувального припису. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису не підтверджені належними та допустимими доказами і на даний час відсутні правові підстави для продовження дії обмежувального припису. Враховуючи вимоги ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed