Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-18 00:00:00

28.01.2022 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] . Позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . 14.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 09.06.2022 зупинено провадження у справі, 09.02.2024 поновлено провадження. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином. [PERSON] звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що 21.12.2021 батько подарував їй квартииру [ADDRESS] . В квартирі з 16.11.2018 була зареєстрована [PERSON] з дозволу батька ще до того як він подарував кваритру. [PERSON] не є членом сім`ї позивача чи її батька [PERSON] . Вона була зареєстрована там лише з метою отримання тимчасової реєстрації в м. Одесі, але ніколи в квартирі не проживала. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не хоче. Судом встановлені такі обставини справи. 21.12.2021 [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] . на підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] (обдарована -донька) та [PERSON] (дарувальник - батько). Зазанчена квартира [PERSON] з 17.10.2018. З 16.11.2018 в квартирі зареєстрована [PERSON] 27.01.2022 сусідами будинку [ADDRESS] складено акт про те, що [PERSON] не проживає з 2018 року по теперішній час в квартирі [ADDRESS] , її речі в квартирі відсутні. Акт засвідчений начальником дільниці №1 КП ЖКС «Фонтанський». 14.11.2023 постановою Одеського апеляційного суду залишено без змін Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2022, залишеним без змін рішенням суду апеляційної інстанції від 14.11.2022, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю з 02.02.2018 по 28.11.2021 та визнання, квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя сторін. Висновки суду. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень частин першої, другої статті 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Суду не надано доказів того, що відповідач є членом сім`ї позивача, а тому відсутні підстави застосування вимог статті 405 ЦК України. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №209/2642/18). Судом з`ясовувалось питання тривалості відсутності відповідача у квартирі, чи не втратила особа інтерес до проживання у спірній квартирі, наявності чи відсутності перешкод у доступі до проживання в цій квартирі, чи справедливим буде визнання її такою, що втратила право користування житлом, в якому зареєстрована. В контексті обставин даної справи, суд бере до уваги те, що квартира є особистою приватною власністю позивача. Позивач та відповідач не є членами сім`ї, відповідач не є членом сім`ї попереднього власника. Позивачем доведено факт не просто тимчасової, а постійної тривалої відсутності відповідача за місцем реєстрації. Також, судом не встановлено обставин, які б свідчили про створення з боку позивача чи інших осіб перешкод відповідачеві у проживанні в даній квартирі. Інших поважних причин не проживання відповідача в квартирі не встановлено. Спільним побутом позивач та відповідач не пов`язані. Реєстрація відповідача створює перешкоди позивачеві у користуванні квартирою, через створення додаткового фінансового тягара. Таким чином, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщення, є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved