Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до\~ [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що 06 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів 06 жовтня 2007 року зроблено актовий запис №2575. [INFO] у сторін від шлюбу народилась донька- [PERSON] , [INFO] народився син- [PERSON] . Протягом останнього часу сімейні стосунки між сторонами погіршились, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення шлюбних відносин. Зазначає, що сім`я розпалася остаточно, а тому подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить інтересам сторін, шлюб фактично розпався та існує формально. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, але звернувся до суду з заявою в якій просить цивільну справу розглянути у судовому засіданні без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У відповідності до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 06 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2575. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що сім`я остаточно розпалась, її збереження неможливе та є таким, що суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, враховуючи, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно із ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, приймаючи до уваги позицію позивача, який не просить суд стягнути з відповідача сплачений ним за подання до суду даної позовної заяви судовий збір, суд вважає, що судові витрати залишаються за позивачем. При цьому, з урахуванням положень\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору, задоволення позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду судом справи по суті, суд вважає за необхідне\~повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у сумі 605,60 грн.

Outcome: approved