Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним договору іпотеки та скасування заборони відчуження. На підставу своїх вимог посилається на те, що в провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області знаходилась цивільна справа №442/5699/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , ТзОВ «Маслоленд» про стягнення за договорами позики 295000 дол. США. В обґрунтування позову він покликався на те, що 18.12.2013 позичив [PERSON] кошти в розмірі 70000 доларів США, що стверджується розпискою. Згідно такої розписки [PERSON] зобов`язувалася повернути кошти до 18.02.2014. Разом з тим, за такою розпискою передано у заставу нежитлове приміщення загальною площею 85,5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 18.01.2014 він повторно позичив [PERSON] кошти в сумі 225000 дол.США, що стверджується розпискою, згідно якої такі мали бути повернуті до 01.03.2014. Проте, згаданих коштів йому не повернуто. 02.09.2021 ним подано заяву про забезпечення згаданого позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] , а саме: нежитлове приміщення загальною площею, 14,6 кв.м., торгове приміщення № 90 торгової будівлі XII блоку «Б» літ. «Д-1», яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, кадастровий номер №4621284800:02:002:0099, загальною площею 0,12 га, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, село Лішня, з метою виконання рішення суду в майбутньому в разі задоволення позовних вимог позивача. Ухвалою суду від 03.09.2021 повернуто заяву про забезпечення позову позивачу. Позивачем подано апеляційну скаргу на вказану ухвалу. За наслідком розгляду даної апеляційної скарги постановою Львівського апеляційного суду від 29.12.2021 ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.09.2021 у цивільній справі № 442/5699/21 про стягнення коштів за договором позики скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.02.2022 в задоволенні позову відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 27.06.2022 згадане рішення скасовано та винесено постанову, якою вирішено стягнути з [PERSON] в користь позивача кошти в розмірі 295000 дол. США та судові витрати. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.02.2022 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, зважаючи на те, що матеріали справи із суду апеляційної інстанції повернулись після постановлення рішення, а тому підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не було. У процесі виконання постанови Львівського апеляційного суду від 27.06.2022, якою постановлено стягнути з [PERSON] в користь позивача кошти за договором позики та судові витрати, встановлено, що [PERSON] 30.06.2022 уклала договір іпотеки на майно, яке було предметом заяви про забезпечення позову від 02.09.2021 у цивільній справі №442/5699/21 про стягнення коштів за договором позики. У даному позові відповідач [PERSON] обізнана, що в провадженні суду знаходилась цивільна справа про стягнення коштів за договорами позики. Договір іпотеки укладений 30.06.2022, тобто після винесення Львівським апеляційним судом 27.06.2022 постанови, якою вирішено стягнути з [PERSON] в користь позивача кошти за договорами позики. До постановлення судами рішень у справі про стягнення коштів за договорами позики [PERSON] таких договорів іпотеки не укладала. Зважаючи на вказані обставини, відповідачем вчинені дії для уникнення сплати боргу, а тому просить суд визнати недійсним договір іпотеки від 30.06.2022, зареєстрований в реєстрі за №508, предметом якого є нежитлове приміщення (торгове приміщення) [ADDRESS] , торгової будівлі XII блоку «Б» літ. «Д-1», загальною площею 14,6 кв.м., та земельна ділянка площею 0,1200 га, розташована за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, село Лішня; кадастровий номер 4621284800:02:002:0099; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), який укладений між [PERSON] (ідентифікаційний код № [NUMBER] ) та [PERSON] (ідентифікаційний код № [NUMBER] ), посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного\~нотаріального округу Легедою Миколою Миколайовичем, та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про іпотеку - №47210168, дата, час державної реєстрації: 30.06.2022 14:21:36, номер запису про обтяження - №47209990, дата, час державної реєстрації: 30.06.2022 13:58:19; номер запису про іпотеку - № 47209765, дата, час державної реєстрації: 30.06.2022 13:49:09, номер запису про обтяження - № 47209235, дата, час державної реєстрації: 30.06.2022 12:49:36, а також скасувати заборону на нерухоме майно та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження - №47209990, дата, час державної реєстрації: 30.06.2022 13:58:19 на нежитлове приміщення (торгове приміщення) [ADDRESS] , торгової будівлі XII блоку «Б» літ. «Д-1», загальною площею 14,6 кв.м., та номер запису про обтяження - №47209235, дата, час державної реєстрації: 30.06.2022 12:49:36 на земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, село Лішня; кадастровий номер 4621284800:02:002:0099; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які внесені приватним нотаріусом Дрогобицького районного\~нотаріального округу Легеда Миколою Миколайовичем на підставі договору іпотеки від 30.06.2022, серія та номер 508. У подальшому позивач долучив постанову Львівського апеляційного суду від 10.11.2022 у справі №442/5699/21, якою ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.02.2022 скасовано та накладено арешт на вищезгадане нерухоме майно [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] адвокат Дяків Д.І. подав відзив, де вказав, що сторона відповідача заперечує щодо задоволення позову з таких підстав. Позивач у позовній заяві не навів жодного доказу на підтвердження того, що договір іпотеки вчинявся без настання наслідків, зокрема, що фактично не вчинено основного зобов`язання, а це договір позики грошових коштів від 30.06.2022; що відповідач не отримувала кошти та відповідно не було необхідності забезпечувати вимоги позикодавця шляхом укладення договору іпотеки. Оскільки станом на червень 2022 року у відповідача було скрутне матеріальне становище, пов`язане з введенням в країні воєнного стану, що спричинило інфляцію, девальвацію, постійне зростання видатків без зростання доходів, це призвело до необхідності залучення значної суми коштів. Вказує, що в теперішній час великі суми коштів ніхто не позичає без забезпечення, зокрема, майном. Передаючи майно в іпотеку, відповідач бажала реального настання наслідків - отримання коштів за договором позики. Зважаючи на те, що позивач у справі не надав жодного доказу на підтвердження факту фіктивності правочину (договору іпотеки), просить суд у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю належними та допустимими доказами предмету та підстав позову. Пізніше [PERSON] \~подала додаткові\~пояснення,\~де вказала,\~що з\~2010\~року\~позивач вкладав\~кошти в\~товар,\~який закупляла\~вона,\~як фізична\~особа,\~або в\~подальшому -\~підприємство,\~яке вона\~заснувала,\~ТзОВ «Маслоленд».\~На той\~момент у\~неї не\~було відповідних\~знань щодо\~ведення документації,\~чим скористався\~позивач і\~нею підписано\~ряд подвійних\~документів зобов`язального\~характеру.\~Завдяки цьому,\~позивачу вдалося\~забрати у\~неї товар\~вагою 64\~000\~кг та\~все її\~майно (квартиру,\~будинок),\~а пізніше\~ще подати\~позов на\~стягнення 8\~мільйонів гривень.\~Зазначає,\~що вона\~визнана потерпілою\~в кримінальному\~провадженні за\~ч.\~1\~ст.\~191\~КК України. Оскільки вона втратила останнє житло, їй потрібні були кошти. Так, 07.09.2020\~ між нею та [PERSON] укладено договір попереднього продажу нежитлового приміщення, реєстраційний номер 1767746846106, за адресою: [ADDRESS] . Нею отримано завдаток, а протягом півроку вона повинна була відчужити дане приміщення. У грудні\~2020\~року вона дізналася, що позивач звернувся до суду про стягнення з неї суми матеріального збитку та моральної шкоди, в межах цієї справи №442/7638/20 накладено арешт на майно за адресою: [ADDRESS] . У подальшому позивачу відмовлено у позові, а внаслідок безпідставного позову та звернення до суду з заявою про забезпечення позову призвело до того, що продаж нерухомого майна не відбувся і вона не отримала потрібні їй кошти. З цих підстав нею подано позов про стягнення з позивача матеріальної шкоди у формі упущеної вигоди, справа 442/3129/22. Потреба в коштах і відчуженні майна виникла в неї задовго до подачі позову [PERSON] про стягнення 8 мільйонів гривень. Відповідно до письмових пояснень відповідача [PERSON] , 30.06.2021 [PERSON] позичила у нього кошти в розмірі 1000000 грн., які зобов?язалась повернути протягом року до 15.06.2022 після реалізації двох об?єктів нерухомості, які належали їй на підставі права приватної власності, а саме: нежитлового приміщення [ADDRESS] , торгової будівлі XII блоку «Б», літ «Д-1», та земельної ділянки 0,12 га, реєстраційний номер 1227949446212, кадастровий номер 4621284800:02:002:0099, що знаходиться за адресою: Дрогобицький район, с. Лішня. У разі неповернення коштів, остання зобов?язалася укласти нотаріально посвідчений договір позики та договір іпотеки для забезпечення позичених коштів у розмірі 1000000 гривень. 30.06.2022 між ним та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір позики та договір іпотеки. Вважає, що оскільки, між ним та [PERSON] укладено договір позики, яким остання зобов`язувалась забезпечити вимогу переданням майна в іпотеку, то його право вимоги стягнути кошти жодним чином не впливає на право позивача по даній справі. Позивач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~однак його\~представник \~адвокат Колібанич\~О.Я. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що у 2021 році [PERSON] подав заяву про забезпечення позову у справі про стягнення з [PERSON] в його користь заборгованості. Однак, судом така заява була повернута, а тому позивачем оскаржувалася ухвала. Апеляційним судом 29.12.2021 ця ухвала була скасована і направлено заяву на новий розгляд. 09.02.2022 [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову судом першої інстанції, а забезпечення позову на той час не було вирішено. 27.06.2022 постановою апеляційного суду скасовано вказане рішення та задоволено позовні вимоги [PERSON] . Відповідач [PERSON] була присутньою при апеляційному перегляді, однак ні вона, ні її представник не зазначали про оспорювані договори. Крім того, [PERSON] була присутньою і на проголошенні постанови апеляційним судом, відтак їй було відомо про стягнення з неї заборгованості. Щодо забезпечення позову, то у такому було відмовлено 18.02.2022, а тому подано апеляційну скаргу на ухвалу. У серпні 2022 року у виконавчу службу скеровано виконавчий лист. 19.08.2022 накладено арешт на майно [PERSON] . Відповідно, 30.06.2022 останньою укладено договір іпотеки, про який позивачу нічого не було відомо. Тобто, такий договір укладено через три дні після прийняття апеляційним судом рішення. І лише 10.11.2022 постановою апеляційного суду скасовано ухвалу про відмову у забезпеченні позову та накладено арешт на майно [PERSON] . Отже, переконаний, що спірний договір іпотеки укладений з метою уникнення повернення боргу, що можна розцінювати як уникнення виконання рішення апеляційного суду. З копії розписки від 30.06.2021 видно, що [PERSON] зобов`язалася повернути [PERSON] борг у розмірі 1 млн. гривень до 15.06.2022. Однак, 30.06.2022 вона уклала договір позики знову на 1 млн. гривень з датою повернення боргу 30.07.2022. Зазначає, що в іпотекодержателя (згідно з договором іпотеки) були усі підстави зареєструвати за собою право власності на іпотечне майно, але зі зрозумілих причин цього зроблено не було. Вважає, що відсутні докази, які б підтверджували реальність укладених [PERSON] договорів. При цьому, відсутні відомості щодо мети такої позики, оскільки сума коштів є значною, та невідоме їх використання. Також вказав, що на даний час у виконавчій служби перебуває виконавчий лист щодо стягнення з відповідачки коштів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, що відбулося 14.11.2023, позовні вимоги не визнала у повному обсязі та пояснила, що з 2014 року між нею та [PERSON] тривають спори. На теперішній час перед позивачем вона не має жодних зобов`язань. У неї уже давно виникла необхідність придбати житло, у зв`язку з чим у 2020 році вона мала намір продати торгове приміщення. Оскільки [PERSON] перешкоджав їй у цьому, то вона змушена була позичити кошти у [PERSON] . Зазначила, що в апеляційному суді вона не повідомляла про третіх осіб, оскільки не мала такого обов`язку. Доповнила, що 30.06.2021 вона написала розписку і отримала один мільйон гривень. Наступним був укладений договір позики, оскільки вона не мала змоги повернути борг. Щодо передачі коштів при підписанні договору позики від 30.06.2022 (як зазначено у цьому договорі) пояснила, що позичила кошти в інших осіб, щоб віддати [PERSON] у вказаний день, і знову позичила у нього згідно з договором позики. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дяків Д.І. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог та пояснив, що у згаданій вище справі про стягнення боргу з [PERSON] він теж брав участь і в такій ними доводилось питання щодо порушення строків позовної давності. Проте, апеляційний суд вважав, що строки пропущені позивачем з поважних причин. Відповідно, про договір позики чи договір іпотеки не згадувалося, позаяк це не було предметом спору. Дійсно, 27.06.2022 скасовано рішення першої інстанції про відмову у стягненні боргу, але чомусь лише у вересні позивач звернувся до суду з питанням забезпечення позову і лише у листопаді апеляційний суд скасував ухвалу про відмову у забезпеченні позову. [PERSON] у 2020 році мала намір продати торгове приміщення на [ADDRESS] , але в силу забезпечення іншого позову [PERSON] вона не змогла реалізувати таке майно. Відтак зверталася з позовом щодо упущеної вигоди, проте, їй було відмовлено у задоволенні позову. Отже, необхідність у коштах у [PERSON] була ще у 2020 році. Звертає увагу, що договір іпотеки є похідним від договору позики, а такий ніким не скасований. Сторона договору [PERSON] дотепер не позбавлений права звернутися з відповідними вимогами до [PERSON] . Оспорюваний договір іпотеки не є фіктивним, оскільки укладався з метою забезпечення отримання в подальшому позичених коштів. Під укладенням договору іпотеки не вважалося укладення іншого договору. При цьому, [PERSON] не було відомо про спори між сторонами справи. Договір іпотеки укладався задля досягнення мети, викладеної у цьому договорі. Оскільки основне зобов`язання наявне, то вважає позовні вимоги необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили. Третя особа - приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Легеда Микола Миколайович у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. Заслухавши присутніх представників сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. 07.09.2020 [PERSON] та [PERSON] уклали попередній договір купівлі-продажу від 07.09.2020, відповідно до якого [PERSON] зобов`язувалася продати, а [PERSON] зобов`язався купити та прийняти нежитлове приміщення №90, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , торгової будівлі XII блоку «Б», літ «Д-1», протягом півроку з моменту укладення цього договору, тобто до 07.03.2021. З постанови Львівського апеляційного суду від 29.12.2021 у справі №442/5699/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Маслоленд», про стягнення коштів за договором позики вбачається, що у вересні\~2021\~року [PERSON] звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на: нежитлове приміщення (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1767746846106), загальна площа, 14.6 кв.м., торгове приміщення № 90 торгової будівлі XII блоку «Б» літ. «Д-1», яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] (ідентифікаціний номер [NUMBER] ); земельну ділянку кадастровий номер 4621284800:02:002:0099, загальною площею 0,12 га, яка знаходиться за адресою: Львівська обл., Дрогобицький р-н, с. Лішня, яка належить [PERSON] (ідентифікаціний номер [NUMBER] ). Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.09.2021 заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову повернуто заявнику. Постановою Львівського апеляційного суду від 29.12.2021 у справі №442/5699/21 згадану ухвалу скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. З постанови Львівського апеляційного суду від 10.11.2022 у справі №442/5699/21 вбачається, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.02.2022 у справі №442/5699/21 у задоволенні заяви [PERSON] про вжиття заходів забезпечення відмовлено. Вказаною постановою згадану ухвалу скасовано та постановлено нову ухвалу, якою заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1767746846106), загальна площа, 14.6 кв.м., торгове приміщення №90 торгової будівлі XII блоку «Б» літ. «Д-1», яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку кадастровий номер 4621284800:02:002:0099, загальною площею 0,12 га, яка знаходиться за адресою: Львівська обл., Дрогобицький р-н, с. Лішня (РНОНМ 1227949446212). Постановою Львівського\~апеляційного суду\~від 27.06.2022\~у справі\~№442/5699/21\~апеляційну скаргу\~ [PERSON] задоволено,\~рішення Дрогобицького\~міськрайонного суду\~Львівської області\~від 09.02.2022\~скасовано\~та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 295\~000 (двісті дев`яносто п?ять тисяч) доларів США, що станом на 27.06.2022\~ становить 8 628\~750 грн. та судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 28477,15 грн. З вказаної постанови вбачається, що позивачем на підтвердження укладення між сторонами договору позики та його умов надано розписку від 18.12.2013 про отримання [PERSON] позики в розмірі 70000 американських доларів, які зобов`язується повернути до 18.02.2014, та розписку від 18.01.2014 про отримання позики в розмірі 225000 доларів США, які зобов`язалась повернути в повному обсязі до 01.03.2014. Постановою Верховного суду від 24.05.2023 постанову Львівського апеляційного суду від 27.06.2022 змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. У решті постанову Львівського апеляційного суду від 27.06.2022 залишено без змін. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.08.2022 нежитлове приміщення (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1767746846106), загальна площа, 14.6 кв.м., торгове приміщення № 90 торгової будівлі XII блоку «Б» літ. «Д-1», яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , 30.06.2022 зареєстровано іпотеку, запис №47210168, на підставі договору іпотеки, відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання: 30.07.2022 розмір основного зобов`язання: 1000000 грн. за договором позики грошових коштів №507, виданий 30.06.2022, видавник: приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Легеда М.М. іпотекодержатель: [PERSON] , іпотекодавець [PERSON] 30.06.2022 зареєстровано обтяження: 47209990 на підставі договору іпотеки, вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Земельна ділянка, кадастровий номер 4621284800:02:002:0099, загальною площею 0,12 га, яка знаходиться за адресою: Львівська обл., Дрогобицький р-н, с. Лішня (РНОНМ 1227949446212) належить на праві власності [PERSON] , 30.06.2022 зареєстровано іпотеку на таку , запис №47209765 на підставі договору іпотеки, відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання: 30.07.2022 розмір основного зобов`язання:1000000 грн. за договором позики грошових коштів №507, виданий 30.06.2022, видавник: приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Легеда М.М. іпотекодержатель: [PERSON] , іпотекодавець [PERSON] 30.06.2022 зареєстровано обтяження: 47209235 на підставі договору іпотеки, вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Як вбачається з копії розписки від 30.06.2021, [PERSON] , 1983 року народження, зазначає, що отримала від [PERSON] , 1974 року народження, у борг 1000000 грн. Позика є безвідсотковою. [PERSON] зобов`язалась повернути позику до 15.06.2022. У разі неповернення коштів [PERSON] зобов`язалась укласти нотаріально посвідчений договір позики та іпотеки на наступне майно: земельна ділянка, кадастровий номер 4621284800:02:002:0099, що знаходиться в [ADDRESS] , торгової будівлі XII блоку «Б» літ. «Д-1». Розписка написана власноручно [PERSON] у присутності двох свідків. 30.06.2022 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримала від позикодавця у власність грошові кошти в сумі 1000000 грн, яка на день передачі коштів відповідає сумі, еквівалентній 34183 дол. США за офіційним курсом НБУ. Передачу грошових коштів здійснено при підписанні цього договору (пункт 1 Договору). Сторони за договором домовилися про те, що договір є безпроцентним, повернення грошових коштів має бути здійснено до 30.07.2022. Зареєстрований в реєстрі за №507. 30.06.2022 [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) уклали договір іпотеки, який забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з договору позики грошових коштів, посвідченого 30.06.2022 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Легедою М.М., зареєстрованого в реєстрі за №507. За умовами договору позичальник зобов?язаний повернути позикодавцю позичені грошові кошти в сумі 1000000 (один мільйон) гривень 00 копійок, яка на день передачі грошових коштів відповідає сумі, еквівалентній 34183 (тридцять чотири тисячі сто вісімдесят три) долара США за офіційним курсом Національного Банку України, в термін до 30.07.2022 на умовах, передбачених договором позики, а також, у випадках, передбачених договором позики, сплатити штрафні санкції та виконати інші умови щодо відшкодування іпотекодержателю всіх можливих збитків, понесених ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов Договору позики іпотекодавцем. В забезпечення виконання зобов?язань за договором позики іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1200\~(нуль цілих одна тисяча двісті десятитисячних) га, що розташована за адресою: Львівська обл., Дрогобицький р-н, с. Лішня; кадастровий номер: 4621284800:02:002:0099; цільове призначення: для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та нежитлове приміщення (торгове приміщення) № 90 (дев?яносто), розташоване за адресою: [ADDRESS] (сто двадцять вісім дріб один), торгової будівлі XII блоку «Б» літ. «Д-1», загальною площею 14,6 (чотирнадцять цілих шість десятих) кв.м. Сторони оцінюють предмет іпотеки в сумі 1000000 грн, яка на день передачі грошових коштів відповідає сумі, еквівалентній 34 183 (тридцять чотири тисячі сто вісімдесят три) долара США за офіційним курсом Національного Банку України. Оцінка предмета іпотеки проведена за згодою сторін з урахуванням ринкових цін та обсягу можливих витрат, пов`язаних з його реалізацією. (п.п.1.1, 1.2, 2.1) Зобов?язання, забезпечене предметом іпотеки, вважається виконаним у повному обсязі, якщо іпотекодавцем фактично повернута позика, сплачені проценти відповідно до основного договору, можливі неустойки (пеня) та витрати, пов?язані з виконанням зобов?язань за основним договором, та виконані інші зобов?язання, що випливають з основного договору. У разі порушення основного зобов?язання або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов?язань, вимога про виконання порушеного зобов?язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, він вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем в термін до 30 липня\~2022 року зобов`язання за основним договором, сторони домовилися про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обов?язку оплати нотаріальних дій на іпотекодавця. За домовленістю сторін, у разі невиконання іпотекодавцем зобов?язання за основним договором до 30 липня\~2022\~року, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов?язання за основним договором у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», та зареєструвати право власності на предмет іпотеки за собою. В такому випадку цей договір виступає правовстановлюючим документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. У разі переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки права і вимоги інших осіб на це нерухоме майно, зареєстровані у встановленому законом порядку, залишаються дійсними. Іпотекодержатель несе відповідальність за задоволення прав чи вимог інших осіб на предмет іпотеки, які мають вищий пріоритет. Задоволення прав чи вимог осіб з нижчим пріоритетом здійснюється у межах перевищення вартості нерухомого майна, визначеної шляхом його оцінки, після задоволення прав чи вимог, які мають вищий пріоритет, над розміром забезпеченої цим договором вимоги іпотекодержателя ( п.5.1 5.4 договору іпотеки). Згідно з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 30.06.2022 щодо згаданої земельної ділянки 30.06.2022 зареєстровано запис про іпотеку: 47209765 на підставі договору іпотеки №508, виданого 30.06.2022, та на вищевказане нежитлове приміщення 30.06.2022 зареєстровано запис про іпотеку: 47210168 на підставі договору іпотеки №508, виданого 30.06.2022. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 30.06.2022 зареєстровані такі обтяження: номер запису про обтяження - №47209990, дата, час державної реєстрації: 30.06.2022 на нежитлове приміщення (торгове приміщення) [ADDRESS] , торгової будівлі XII блоку «Б» літ. «Д-1», загальною площею 14,6 кв.м., та номер запису про обтяження - №47209235, дата, час державної реєстрації: 30.06.2022 на земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, село Лішня; кадастровий номер 4621284800:02:002:0099; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які внесені приватним нотаріусом Дрогобицького районного\~нотаріального округу Легеда Миколою Миколайовичем на підставі договору іпотеки від 30.06.2022, серія та номер 508. Підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Цивільні обов?язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.\~1046\~ЦК України) Відповідно до ч.2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов?язання, має містити умови отримання позичальником коштів із зобов?язанням їх повернення. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов?язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов?язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] долучив до додаткових письмових пояснень від 16.08.2023 копію вищезгаданої розписки від 30.06.2021 з відміткою - згідно з оригіналом, 16.08.2023, та підписом [PERSON] . З наведеного вбачається, що оригінал розписки від 30.06.2021 знаходиться в позикодавця, без відмітки про повернення позики в розмірі 1000000 грн, що свідчить про те, що боргове зобов`язання [PERSON] не виконане. Отож, надані у судовому засіданні усні пояснення [PERSON] про повернення боргу [PERSON] згідно згаданої розписки не підтверджуються вищевказаним документом, а навпаки суперечать дослідженим судом доказам. Згідно з п.1 укладеного між відповідачами договору позики грошових коштів від 30.06.2022, передачу грошових коштів у розмірі 1000000 грн було здійснено при підписанні цього договору. Тобто, з наведеного слідує, що [PERSON] 30.06.2022 повторно передав [PERSON] грошові кошти в сумі 1000000 грн., повернути які позичальник зобов`язалась до 30.07.2022. Крім того, з договору позики не вбачається, що такі кошти позичальник отримав саме для придбання житла. Така позика [PERSON] не повернута вчасно, а тому згідно спірного договору іпотеки [PERSON] мав надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, а також набув право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання за основним договором та зареєструвати право власності на предмет іпотеки за собою. Проте, будь-які вищенаведені дії [PERSON] не вчинив. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). Поняття іпотеки деталізується у статті 1 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Договір діє до виконання іпотекодавцем основного зобов`язання чи настання одного з випадків, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~17\~Закону України\~«Про іпотеку»\~іпотека припиняється\~у разі визнання іпотечного договору недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 статті 203 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 статті 203 ЦК України). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 статті 203 ЦК України). Відповідно до ч.5 статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.\~\~ Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 09.08.2022 у справі №638/19135/19, провадження №61-2756св22. В юридичній науці та судовій практиці договори, дії, бездіяльність та рішення органів, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору і така мета досягнута, називають фраудаторними правочинами. Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач посилався на те, що оспорюваний правочин (договір іпотеки) вчинений відповідачем без дійсних намірів створення правових наслідків, а з метою уникнення можливості задоволити вимоги позикодавця [PERSON] іпотекодавцем [PERSON] за рахунок наявного в неї майна. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом \~в інших формах. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц зазначила, що цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №2-591/11. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі\~№369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України)\~\~і недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України),\~\~та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. У постанові Верховного Суду від 07.10. 2020 у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так \~і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника)». У постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі №754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) вказано, що «приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/ використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває\~у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини \~\~є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин)». У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 зроблений висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. [PERSON] , знаючи про те, що у вересні 2022 року [PERSON] подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанцію про відмову в задоволенні його заяви про вжиття заходів забезпечення, а саме, накладення арешту на спірне майно, що передане [PERSON] в іпотеку [PERSON] 30.06.2022, маючи грошові зобов`язання перед позивачем, що встановлено постановою Львівського апеляційного суду від 27.06.2022, діяла очевидно недобросовісно та зловживала правами стосовно позикодавця [PERSON] , оскільки оспорюваний договір іпотеки направлений на недопущення звернення стягнення на її майно. Урахувавши наявність судового рішення щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів, а також обставини укладення оспорюваного договору іпотеки, зокрема обізнаність [PERSON] про наявність судового рішення про стягнення з неї заборгованості за договорами позики, суд вважає оспорюваний договір фраудаторним, тобто вчинений на шкоду позичальника [PERSON] . Виходячи з того, що оспорюваний договір іпотеки, укладений між\~відповідачами, спрямований на приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення коштів із [PERSON] , суд дійшов висновку про визнання такого договору недійсним. Суд відхиляє посилання відповідачів на те, що спірний договір іпотеки є дійсним та домовленості щодо його укладення існували тривалий час, адже вони не спростовують факт укладення вказаного правочину після того, як іпотекодавець вже знала про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви [PERSON] про вжиття заходів забезпечення, а саме накладення арешту на майно, на яке укладено між відповідачами договір іпотеки, а також про прийняття постанови судом апеляційної інстанції про стягнення з неї заборгованості на користь позивача, а [PERSON] , у свою чергу, не вчинив будь-яких дій на набуття права власності на іпотечне майно після 30.07.2022. Крім того, [PERSON] не обгрунтовано неможливість вчинення продажу спірного майна для придбання власного житла з 07.09.2020 (дата укладення попереднього договору купівлі-продажу) протягом часу, коли не було накладано арешт на спірне майно, не долучено доказів отримання завдатку від [PERSON] . Вищенаведене лише може свідчити про намір [PERSON] притримати спірне майно у власності без мети продажу чи передачі в іпотеку, при цьому уникнувши звернення стягнення на таке майно для виконання судового рішення про стягнення з неї заборгованості. Відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 127/26402/20 (провадження № 61-12159св21), з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №711/4556/16 (провадження № 14-88цс19), зроблено висновок, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Зняття обтяження з нерухомого майна здійснюється безпосередньо судом, який розглядає спір про припинення іпотеки, а не шляхом покладення відповідного зобов`язання на державного реєстратора. Згідно з\~частиною 3\~ст.\~26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону. Отже, похідні у цій справі вимоги скасування заборон на нерухоме майно та вилучення записів про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також підлягають до задоволення. За даних обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення у повному обсязі. У зв`язку із задоволенням позовних вимог (ст.141 ЦПК України), понесені судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 1994,80 грн., покладаються на відповідачів - по 992,40 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved