Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

09 серпня 2023 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , підписана адвокатом Родіоновою В.Є., до [PERSON] , в якій просить стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 1174290,02 грн, що складається з: 886 487,67 грн. розмір процентів, передбачених Договором позики на підставі ст. 625 ЦК України; 287 802,35 - розмір інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16.09.2021 між сторонами було укладено договір позики у сумі 840\~000 грн, які відповідач зобов`язалася повернути до 16.10.2021, однак не повернула. 21.04.2023 рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 487/8061/21 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 884 186,30 грн., що складається з: 840 000,00 грн. розмір основної заборгованості за Договором позики від 16.09.2021 року; 41424,66 грн. розмір процентів, передбачених Договором позики від 16.09.2021 року на підставі ст. 1048 ЦК України; 2 761,64 грн. - розмір процентів, передбачених Договором позики від 16.09.2021 року на підставі ст. 625 ЦК України та судовий збір у розмірі 8841, 86 грн. Заборгованість було нараховано до 18.10.2021. Разом з тим на день подання позовної заяви заборгованість не погашена, тому позивач має право на стягнення сум на підставі ст. 625 ЦК України, а саме 60 % встановлених договором та індексу інфляції. Розмір процентів за 642 дні складає 886\~487,67 грн., а інфляційні втрати з листопада 2021 по червень 2023 287\~802,35 грн. 15 серпня 2023 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, причину не повідомила, відзиву не подала. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов такого. 16 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики(далі Договір позики), за яким Позикодавець надав Позичальнику у якості позики грошові кошти у сумі 840\~000 (вісімсот сорок тисяч) гривень 00 копійок, які остання зобов`язалася повернути до 16.10.2021 року. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2023 року, яке набрало законної сили 23 травня 2023 року, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 884\~146,30 грн, що складається з: 840\~000, 00 грн розмір основної заборгованості за Договором позики від 16.09.2021 року; 41\~424,66 грн розмір процентів, передбачених Договором позики від 16.09.2021 року на підставі ст. 1048 ЦК України; 2\~761,64 грн розмір процентів, передбачених Договором позики від 16.09.2021 року на підставі ст. 625 ЦК України та судовий збір у розмірі 8841,86 грн. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 13 липня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим Артемом Дмитровичем відкрито виконавчого провадження № 72257760 щодо примусового виконання виконавчого листа № 487/8061/21 виданого 04.07.2023 Заводським районним судом м. Миколаєва. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2023 року про стягнення з відповідача на користь позивача 884 146,30 грн заборгованості за Договором позики від 16.09.2021 року. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 910/21449/17, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як убачається зі змісту Договору позики, за несвоєчасне погашення кредиту позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 60 процентів річних від простроченої суми за весь період прострочення. Отже, розмір процентів за прострочення грошового зобов`язання встановлений у договорі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 60 відсотків річних та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за частиною другою статті 625 ЦК України. Згідно з розрахунком наведеним представником позивача у позовній заяві, розмір процентів на підставі ст. 625 ЦК України встановлений договором у розмірі 60%: 840000 x 60% x 642 : 365 = 886 487,67 грн. Інфляційне збільшення = 840000 x 1.342622 - 840000 = 287 802,35 грн. Проте, суд не погоджується із розрахунком інфляційного збільшення, виходячи з такого. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2023 року стягнуто проценти, передбачені ст. 625 ЦК України за 17.10.2021 та 18.10.2021, а тому 642 дні, за які представником позивача розраховані проценти, це період з 19.10.2021 по 22.07.2023. З урахуванням правових позицій Верховного Суду, зокрема п. 26 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020 року по справі № 910/13071/19, якщо час прострочення у неповному місяці більше 15 днів, то за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу. Оскільки представником позивача застосований період, який включає 22.07.2023, то до розрахунку інфляційних втрат слід включити також індекс інфляції за липень 2023 року 99,40. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Розрахунок інфляційних збитків здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІY : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,...... індекси інфляції між першим та останнім місяцем прострочення, ІІY - індекс інфляції за останній місяць прострочення. IIc (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) = 1.33456611 Відповідно, інфляційне збільшення: 840 000,00 x 1.33456611 - 840 000,00 = 281 035,53 грн. Отже, в частині стягнення інфляційних витрат за період прострочення боргу підлягає задоволенню у розмірі 281 035,53 грн. Враховуючи наведе суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 16.09.2021 року з урахуванням індексу інфляції за прострочення та 60 % річних від простроченої суми підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню заборгованості у розмірі 1\~167\~523,20 грн, з яких: 886\~487, 67 грн розмір процентів, передбачений Договором позики від 16.01.2021 за прострочення виконання грошового зобов`язання; 281 035,53 грн суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Розподіляючи судові витрати, суд дійшов до такого. Позивач сплатив при зверненні до суду з позовом 11742,90 грн судового збору (платіжна інструкція №0.0.3120474649.1 від 27.07.2023. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 11 675,23 грн.

Outcome: partial