Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

У вересні 2023 року Акціонерне товариство\~«Райффайзен Банк»звернулось до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором. Свої вимоги мотивував тим, що 15 грудня 2020 року між АТ «Райффайзен Банк»та [PERSON] було укладено Заяву-Договір про відкриття поточного рахунку та надання Кредиту Кредит готівкою № PDV2- 1183853, за яким АТ «Райффайзен Банк» надав відповідачу кредит в розмірі 99 000,00 грн строком на 48 місяців під фіксовану процентну ставку 47,90 %. Оскільки, відповідач порушив умови договору щодо повернення кредитних коштів, станом на 09.06.2023 заборгованість за кредитним договором становить 113 423,68 грн. Просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 113\~423,68 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.09.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений законом строк сторони заперечення щодо такого розгляду не направили. 02.12.2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « Кредит-Капітал» надійшла заява про заміну позивача у справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року змінено позивача у цивільній справі № 369/14052/23 за позовом Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» до [PERSON] на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, IBAN: [NUMBER] , банк отримувача АТ «Райффайзен Банк»; місцезнаходження:79029, Львівська область, м.Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28 ) за правом грошової вимоги до [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за кредитним договором № 014-RO-82-71448122. Відповідач [PERSON] ухвалу про відкриття провадження по справі, позовну заяву з додатками отримала ще 26 вересня 2023 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ч. 8ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції»\~від 12.06.2009\~№2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124\~Конституції України та статті 3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту статті 526\~ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків не пред`явлення такої вимоги (частина 2 стаття 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Підсумовуючи викладене, суду вважає, що у спірних правовідносинах банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник має довести відсутність заборгованості. При розгляді справи судом встановлено, що 15 грудня 2020 року між АТ «Райффайзен Банк»та [PERSON] було укладено Заяву-Договір про надання Кредиту Кредит готівкою № PDV2-1183853. Перед укладанням та підписанням кредитного договору, [PERSON] заповнила та подала до Банку заяву-анкетою на отримання кредиту, де зазначила, що має намір отримати споживчий кредит, обрала валюту національна валюта України, бажаний строк кредитування та зазначила мету (цільове використання кредиту). Позичальник підтвердив, що перед укладанням договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк» та орієнтовну загальну вартість кредиту (відповідно до ст.9\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених Постановою Правління НБУ №49 від 08 червня 2017 р.), що підтверджується ознайомленням Позичальника з паспортом споживчого кредиту та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Як зазначає АТ«Райффайзен Банк», надана Позичальнику інформація є повною, необхідною доступною, достовірною та своєчасною. Відповідач доказів на спростування викладених обставин не надав. На виконання умов договору Банком відкрито поточний рахунок «Для виплат» на ім`я відповідача [PERSON] та надано кредит, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача, відкритого в АТ «Райффайзен Банк», для подальшого використання його за цільовим призначенням, в розмірі 99 000 грн. 00 коп. строком на 48 місяців з фіксованою процентною ставкою 47,9% річних. Відповідно до договору, кредит надається з метою придбання Клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 99 000 грн. 00 коп. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. П.2 договору визначено, що Клієнт здійснює погашення Кредиту та сплату Процентів щомісячно ануїтетними платежами. Клієнт зобов`язаний здійснювати погашення Кредиту та Процентів ануїтетними платежами у валюті Кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, у визначеному договору дату. Про виплату відповідачу кредитних коштів свідчить виписка по рахунку АТ «Райффайзен Банк» від 26.05 2023 року. Проте, відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків у встановлені договорами строки, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно наданих доказів, зокрема розрахунком заборгованості за кредитним договором № PDV2- 1183853, встановлено, що станом на 09 червня 2023 року заборгованість [PERSON] за договором становить 113 423,68 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 97 043,03 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 7 936,13 грн., та заборгованості за відсотками у розмірі 16 381,65 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 13 197,87 грн. 20 жовтня 2023 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-64, відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Райффайзен Банк». Відтак право вимоги за Кредитним договором №014-RO-82-71448122, укладеного між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Відповідно до п.1 ч.1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, законодавцем передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10.02.2016 року у справі № 910/6098/14, та від 15.04.2015 року у справі № 910/6098/14). Уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобов`язанні, не впливає на зміст самого зобов`язання і заміна сторони у зобов`язанні ніяким чином не порушує права та інтереси боржника. При цьому наведеними нормами цивільного законодавства не встановлено вимог щодо платності відступлення права вимоги, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. У постанові Верховного суду України від 01.04.2015 року у справі № 3-30гс15 зазначено, що зміст зобов`язання (обсяг прав та обов`язків сторін) внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто, законодавцем передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. Отже, внаслідок укладання договору від 01.11.2018 року відбулася заміна кредитора та позивач набув статусу нового кредитора за Кредитним договором № МФ-1101800001048 від 15.12.2018 року. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 530, 631 ЦК України, якщо у зобов`язання встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно із ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Таким чином, у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань по поверненню коштів заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 113 423,68 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 97 043,03 грн.,в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 7 936,13 грн., та заборгованості за відсотками у розмірі 16 381,65 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 13 197,87 грн.., що підлягає стягненню з відповідача, оскільки розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 684,00 грн.

Outcome: approved