Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС»,\~треті особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~приватний нотаріус\~Броварського районного\~нотаріального округу\~Колейчик Володимир\~Вікторович,\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~міста Києва\~Клименко Роман\~Васильович,\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~та стягнення безпідставно отриманих коштів. В своєму позові позивач зазначає, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В. 09.04.2020 року було відкрите виконавче провадження № 61780571 з примусового виконання виконавчого напису, виданого 03.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем за номером 2518, про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова\~компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 11186 грн. 41 коп. У цьому виконавчому провадженні 19.06.2020 року була винесена постанова про звернення стягнення на заробітку плату та інші доходи боржника. На виконання цієї постанови в період з липня 2020 по травень 2021 року на виконання виконавчого напису № 2518 від 03.03.2020 року з неї було утримано та перераховано суму 13305,05 грн., з яких 11186,41 грн. на рахунок ТОВ «Фінансова\~компанія «СІТІ ФІНАНС» та 2118,64 грн. на рахунок приватного виконавця Клименка Р.В. - витрати на проведення виконавчих дій та основна винагорода. Після повної сплати заборгованості 28.05.2021 р. приватним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 61780571. Позивач з виконавчим написом не згодна, вважає, що виконавчий напис вчинений із порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. На думку позивача, нотаріус не переконався у безспірності заборгованості. Належні докази наявності заборгованості за кредитом не були надані. Про існування заборгованості її не було повідомлено. На час видачі виконавчого напису діючим законодавством серед переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не було передбачено кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально. Проти нарахованих сум заборгованості заперечує, сума процентів не була погоджені у письмовому вигляді. Правових підстав для нарахування процентів і комісії після закінчення строку виконання зобов`язання не було. Виконавчий напис вчинено більш ніж через три роки після дати укладення кредитного договору. Відтак строк позовної давності пропущений. Тобто стягнута з неї заборгованість є спірною. За цих підстав позивач просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика В.В. від 03 березня 2020 року, зареєстрований у реєстрі за № 2518, таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача на її користь стягнуті з неї на підставі цього виконавчого напису грошові кошти в сумі 11186 грн. 41 коп., судові витрати в розмірі 1816 грн., а також роз`яснити приватному виконавцю та позивачу правовий порядок повернення основної винагороди та витрат на виконавче провадження. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 06 січня 2022 року у даній справі було відкрите загальне позовне провадження. Цією ж ухвалою суд постановив витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» належним чином завіренні копії договору/договорів із власноручним підписом позивача та/або інші первинні документи, первинні бухгалтерські документи, розрахунок заборгованості, квитанції по платежах, що підтверджують заборгованість позивача, належним чином завіренні копії документів, що підтверджують право вимоги за кредитним договором, а також у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика В.В.\~належним чином завіренні копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №2518 від 03.03.2020 р. про стягнення з позивача на користь ТОВ ФК «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 11186, 41 грн., належним чином завірену копію виконавчого напису №2518 від 03.03.2020 р. Копія зазначеної ухвали була вручена відповідачу, однак відомості щодо її виконання відсутні. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 08 лютого 2022 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду. Відповідно до частини сьомої статті 147\~Закону України\~"Про\~судоустрій і\~статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. В жовтні 2023 року зазначена справа була передана за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, ухвалою якого від 03 жовтня 2023 року справу прийнято до розгляду та призначено для судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явилися. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи в її відсутність. Відповідач «Фінансова\~компанія «СІТІ ФІНАНС» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про розгляд справи був повідомлений, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведений заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів у відсутність представника відповідача. Треті особи приватний виконавець\~виконавчого округу\~міста Києва\~Клименко Р.В. та приватний нотаріус Броварського районного\~нотаріального округу\~Колейчик В.В. у судове засідання не з`явилися. Згідно з наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.08.2020 № 983/6 нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика В.В. було припинено. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: Судом установлено, що 03 березня 2020\~року приватним\~нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В був виданий\~виконавчий напис,\~який зареєстрований\~у реєстрі\~за номером\~2518, про стягнення\~з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова\~компанія «СІТІ ФІНАНС», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», заборгованості за кредитним договором № 001-04805-281113 від 28 листопада 2013 року в розмірі 11186,41 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 4410 грн. 44 коп., суми заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 6275 грн. 97 коп., плати за вчинення виконавчого напису в сумі 500 грн. Як зазначено у виконавчому написі, стягнення заборгованості здійснюється за період з 11 травня 2018 року по 15 листопада 2019 року включно. Також із матеріалів справи вбачається, що на підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу\~міста Києва\~Клименком Р.В. 09 квітня 2020 року було відкрите виконавче провадження № 61780571. Постановою приватного виконавця від 19.06.2020 року звернуто стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника. Згідно з довідкою Територіального центру соціального обслуговування Краматорської міської ради на підставі вказаної постанови приватного виконавця з [PERSON] за період з липня 2020 року по травень 2021 року було утримано грошові кошти в сумі 13305 грн. 05 коп., з яких на погашення боргу 11186,41 грн., на рахунок приватного виконавця витрати на проведення виконавчих дій та основна винагорода 2118,64 грн. Постановою приватного виконавця від 28.05.2021 року виконавче провадження було закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням рішення боржником. Вирішуючи спір між сторонами, суд ураховує, що за загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України\~\~\~«Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Наведені законодавчі положення дають підстави для висновку, що, здійснюючи свою діяльність, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й крім того бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до пункту 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, з огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частини), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Слід відзначити, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~суд перевіряє доводи боржника, зокрема, чи є заборгованість боржника перед стягувачем безспірною. На переконання суду, в даному випадку при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не переконався у безспірності заборгованості боржника. Так, статтею 257 ЦК України визначено загальну позову давність тривалістю у три роки, тобто строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 2 липня 2019 року по справі №\~916/3006/17 зробила висновок, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України, а, отже, становить три роки.\~ Як вбачається, зі змісту виконавчого напису нотаріуса від 03.03.2020 року за № 2518, з позивача на користь ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» було стягнуто заборгованість за кредитним договором, укладеним у 2013 році з ПАТ «Дельта Банк». При цьому як зазначено у виконавчому написі, стягнення заборгованості проведено за період з 11.05.2018 року по 15.11.2019 року. Відповідачем не надано доказів, що нарахування вказаної заборгованості позивачу здійснено у межах позовної давності з урахуванням умов кредитного договору. Як і не надано доказів вручення боржнику письмової вимоги про усунення порушення за кредитним договором. Також суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів № 662 від 26.11.2014 року Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Отже, з 22.02.2017 року втратив чинність п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. До аналогічних по суті висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 та від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Як убачається з матеріалів справи, виконавчий напис, який оскаржується, вчинений нотаріусом 03.03.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, й Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, в редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватися до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі. Таким чином, нотаріусом не були дотримані умови вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника, що є підставою для визнання виконавчого напису, виданого 03 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. та зареєстрованого в реєстрі\~за номером\~2518,\~про стягнення\~з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «СІТІ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором № 001-04805-281113 від 28 листопада 2013 року в розмірі 10686,41 грн. та плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса в розмірі 500 грн., а всього 11186,41 грн., таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд також звертає увагу, що з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Частиною першою\~статті 1212 ЦК України\~визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої\~статті 1212 ЦК України\~положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.\~\~\~\~\~\~\~ Частиною третьою\~статті 1212 ЦК України\~встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз\~норм статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року справа № 201/6498/20, судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тому є підстави для повернення відповідачем позивачу на підставі\~ст.\~1212\~ЦК України грошових коштів, сплачених за таким виконавчим написом. В своєму позові позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 11186 грн. 41 коп. Розмір суми, утриманої з позивача за виконавчим написом, підтверджується належними доказами довідкою з місця роботи позивача про утримання коштів, а також копіями матеріалів виконавчого провадження, які були надані позивачем разом із позовом. Отже, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вказаних грошових коштів є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про роз`яснення порядку повернення основної винагороди виконавця та витрат виконавчого провадження, то суд звертає увагу, що згідно з частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач конкретних позовних вимог, що стосуються сум основної винагороди виконавця та витрат виконавчого провадження не заявляла, вказані суми у порядку, визначеному законодавством, не оспорює. Тож позивачем у цій частині обрано неналежний спосіб захисту. При розподілі судових витрат, суд виходить із того, що при зверненні до суду з цим позовом позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1816 грн. (по 908 грн. за кожну вимогу). Відповідно до\~частини 1\~статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Оскільки позов задоволено, вказані витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial