Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати по сплаті професійної правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що 22 березня 2017 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] був зареєстрований шлюб. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 березня 2021 року шлюб між сторонами розірваний. Сторони мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Крім того, на утриманні позивачки знаходиться неповнолітня донька, [PERSON] , [INFO] . Позивач разом з дітьми знаходиться у Польщі у зв`язку з бойовими діями на території України, працює та отримує невеликий дохід. Багато коштів витрачає на оплату житла, продуктів харчування, засобів гігієни та одяг. Батько дитини не бажає надавати кошти на утримання сина, тому змушена утримувати його самостійно за кошти, які заробляє. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позовних вимог щодо розміру стягнення аліментів та витрат на правничу допомогу, стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме: для дітей до 6 років 1136,00 грн. (2272 грн. х 50 %). При цьому зазначає, що до моменту подання позивачкою позову, відповідач добровільно здійснював оплату за дитячий садок свого сина, купував продукти харчування, одежу, медикаменти тощо та просив позивачку надавати можливість бачитися з дитиною хоча б на вихідні. Але позивач з травня 2022 року перестала дозволяти відповідачу бачитися з дитиною, не пояснюючи причин прийняття такого рішення одноособово. Вказує, що згоден сплачувати аліменти на утримання свого сина в мінімальному гарантованому розмірі аліментів на 1 дитину й ніколи від цього не відмовлявся й враховуючи розмір його доходу, наразі він має змогу сплачувати саме таку суму. Відповідач ніде не працює та ніяких доходів не отримує через ускладнений стан свого здоров`я та важке матеріальне становище. Представником позивача [PERSON] адвоката Сєдової Л.П. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач наполягає на задоволені позовних вимог. Вказує, що відповідач обґрунтовує свою позицію тією обставиною, що він на теперішній час не працює та не має доходів у зв`язку зі станом здоров`я. Відповідачем надані медичні документи в яких не вказано, що відповідачу протипоказано працювати, а тільки обмеження фізичних навантажень. В запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву відповідач [PERSON] просить суд звернути увагу, що він згоден сплачувати аліменти на утримання свого сина в мінімальному гарантованому розмірі аліментів на 1 дитину й ніколи від цього не відмовлявся. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про слухання справи сповіщені належним чином. Від представника надійшла заява про слухання справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про слухання справи сповіщений належним чином та своєчасно. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення,\~оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи,\~суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 12, розділом третім Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено,\~що 22 березня 2017 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] був зареєстрований шлюб. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 березня 2021 року шлюб між сторонами розірваний. Сторони мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Крім того, на утриманні позивачки знаходиться неповнолітня донька, [PERSON] , [INFO] . Батько дитини не бажає надавати кошти на утримання сина. Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до\~ст. 181 СК України. Відповідно до ст. ст. 181, 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку\~(частина друга статті 182 у редакції\~Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року). Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років складає\~2563,00 грн;\~для дітей віком від 6 до 18 років 3196,00 грн. Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дітей в розмірі частини від його заробітку (доходу) щомісячно на дитину. За правилами частини 1 статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своїх дітей і для суспільства в цілому. Отже, за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів\~на утримання неповнолітнього сина підлягає задоволенню частково і з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] слід стягнути аліменти у розмірі частини \~усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Статтею 133 ЦПК України\~встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-третьої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З наданих до позовної заяви документів не вбачаються умови надання відповідної правової допомоги, в т.ч. щодо визначення її вартості, відсутні докази на підтвердження того, що правова допомога була надана саме на підставі цього договору, детальний опис робіт, розрахунок вартості суми правової допомоги, заявленої до стягнення, документи на підтвердження понесення відповідних витрат, акти здачі приймання наданих послуг. Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у відшкодуванні витрат на правничу допомогу слід відмовити. Відповідно до вимог ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом;\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи\~; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки, позивачка у справах про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, то оплату судового збору в розмірі 1073,60 грн., слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Outcome: partial