Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому він просить зменшити розмір аліментів з 1\\4 частки на 1\\6, яка стягуються з позивача на користь відповідача на утримання дитини [PERSON] [INFO] , на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.09.2014 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який рішенням суду було розірвано. Під час дано шлюбу у сторін народилась дитина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова з позивача було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавчий лист було пред`явлено до виконання, Покровським відділом ДВС у Покровському районі Донецької області СМУМЮ на примусовому виконанні перебуває ВП № [NUMBER]. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня. На даний момент у позивача змінилися обставини та він не в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини у вказаному розмірі. Позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Від дано шлюбу мають дитину: дівчину - [PERSON] , [INFO] . 06.09.2023 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області, було винесено судовий наказ, яким з позивача було стягнуто 1/6 частину заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви та до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] судовий наказ пред`явлено до виконання. Покровським міськрайонним відділом виконавчої служби відкрито провадження по справі. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. 13 лютого 2024 року представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Кузьміним Євгеном Валерійовичем було подано до суду відзив на позовну заяву в якому просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі. В обгрунтування відзиву на позовну заяву представник відповідачки посилався на те, що доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я позивач ані суду, ані стороні відповідача не надав. Сам по собі факт того, що друга законно та діюча дружина позивача, отримала судовий наказ про стягнення аліментів із чоловіка, ні є доказом та підтвердженням зміни матеріального або сімейного стану. Посилання позивача в обґрунтування позову на положення ч. 5 ст. 183 СК України є необґрунтованими із огляду на наступне: друга дружина позивача - [PERSON] , реалізуючи положення ст. 183 ч. 5 СКУ, звернулася до суду за судовим наказом та просила стягнути 1/6 частину від доходів чоловіка (позивач по справі). ЇЇ вимоги суд задовольнив, наслідком чого стало отримання нею наказу про стягнення із чоловіка 1/6 частини від його доходів в якості аліментів. Тобто [PERSON] задовольнила свої вимоги та потреби, звернувшись до суду та отримавши судовий наказ. Щодо відповідачки [PERSON] - на час звернення до суду, її влаштовувала 1/4 частина від заробітку боржника/батька дитини, саме тому вона й просила суд про цей розмір аліментів. Загальний розмір стягнення аліментів на утримання двох дітей від двох дружин, для позивача не перевищує 50% від його доходу, а як наслідок - права позивача не порушено. Представник відповідач вважає, що [PERSON] має можливість звернутися до суду та збільшити розмір аліментів, які стягується на утримання дитини із 1/6 частини до 1/4 частини. У разі ухвалення судом такого рішення, обидві дитини будуть отримувати однаковий розмір аліментів. 22 лютого 2024 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Таранченко Ю.В. подано до суду відповідь на відзив в якому заперечує проти відзиву та просить суд задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. В обгрунтування відповіді на відзив представник позивача зазначає, що позиції відповідача стосовно"недоведеності" зміни матеріального та сімейного стану є безпідставною та такою, що не заслуговує на увагу, оскільки на утриманні позивача є малолітня дитина та що вона сама себе не може забезпечувати. Також, представник позивача зазначає, що дружина позивача [PERSON] заявила розмір аліментів, який відповідає нормам чинного законодавства, тобто той розмір, який повинен сплачувати позивач на одну з дітей, маючи двох дітей на утриманні. Із заробітної плати позивача стягується більше ніж 50% доходу, це є порушення норм права позивача, а не "бажання" чи "небажання" відповідачки. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.11.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Таранченко Ю.В. підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Кузьмін Є.В. у судовому засіданні заперечував проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позовних в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що відповідно до копії рішення суду по справі 639/8423/14-ц від 18.09.2014 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмір 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.08.2014 року і до досягнення повнолітнього віку дитини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 19.01.2019 року, актовий запис № 16 вбачається що, з 19.01.2019 року [PERSON] , [INFO] зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] , прізвище після державної реєстрації шлюбу. чоловіка: Погуральський, дружини: Погуральська. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25.09.2019 року, актовий запис № 392, [INFO] народилася [PERSON] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії довідки Покровського віділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28.08.2023 року № 19-881172 вбачається, що в Покровського відділі державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває на примусовому виконанні виконавче провадження [NUMBER] з виконання виконавчого документа №639/8423/14-ц від 10.11.2014 виданого Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму. Станом на 28.08.2023 року заборгованість зі сплати аліментів по вищевказаному виконавчому документу відсутня. Відповідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 73152010 від 26.10.2023 року вбачається, що старшим державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Безручко Вікторією Валеріївною було відкрито виконавче провадження на підставі судового наказу № 235/517/23 виданий 28.09.2023 Краснодарським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку віку, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 СК України, встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді спав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Отже, в Законі закріплено можливість зменшення чи збільшення розміру сплачуваних аліментів та вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, інші випадки, прямо передбачені СК України. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я. Судом встановлено, що матеріальне та сімейне становище позивача змінилося, проте його матеріальне становище не погіршилося. Так, сімейний стан позивача також змінився, з нього стягнуто аліменти на утримання від другого шлюбу малолітня дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частину його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви та до досягнення дитиною повноліття Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, чим зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Нести відповідальність по утриманні дитини повинні обидва батьки. Зі змісту вищевказаного та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема, матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. Також судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - відповідачем по справі, та знаходиться на її утриманні, позивач сплачує лише аліменти у розмірі 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, іншої допомоги не надає. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів позивач як на підстави позову зазначив, що його матеріальне та сімейне становище змінилося, у зв`язку з чим він вважає справедливим і достатнім сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. В даному випадку стороною позивача не надано суду доказів, які б підтверджували б погіршення його майнового стану, неможливість позивачем сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 2 статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до частини другої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Слід також зазначити, що суду не заявлялось позивачем письмових або усних заяв чи клопотань про витребування будь-яких інших доказів, крім тих, що наявні в матеріалах справи, на підтвердження обґрунтувань та вимог позову. Пунктом 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих сторонами доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю. Щодо розподілу судових витрат, то представники сторін по справі в судовому засіданні заявили клопотання в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про надання доказів сплати судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, з огляду на що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне призначити судове засідання на 09.04.2024 року об 12-30 та встановити сторонам по справі строк для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed