Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-01 00:00:00

Директор ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - Мостовенко О.І. звернувся з позовною заявою шляхом направлення засобами поштового зв`язку 29.12.2023 (надійшла до суду 17.01.2024), в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №100047597 від 23.08.2021 у розмірі 56 697 грн. 50 коп., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 17 000 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 23.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №100047597 (далі - кредитний договір) онлайн з використанням одноразового пароля, що прирівнюється до підписання договору у паперовому вигляді власноручним підписом, з попереднім оформленням позичальником на офіційному сайті ТОВ «МІЛОАН» у мережі Інтернет заявки на отримання кредиту, сформованої у її власному онлайн-кабінеті на сайті товариства. На мобільний телефон [PERSON] товариством було направлено СМС-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, при введенні якого позичальник підтвердила прийняття умов кредитного договору №100047597. Таким чином, 23.08.2021 сторони уклали договір про споживчий кредит, за умовами якого товариство перерахувало позичальникові кредитні кошти на вказаний ним картковий рахунок у розмірі 10 000 грн. 00 коп. Кредитний договір було укладено строком на 15 днів, з правом пролонгації. Протягом обумовленого строку відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання в частині погашення заборгованості, чим допустила утворення заборгованості. При цьому, 17.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №17/12-2021-62, за умовами якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит №100047597 від 23.08.2021, укладеним з [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права вимоги до позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит №100047597 від 23.08.2021, укладеним з [PERSON] , на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Оскільки відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» як дійсного кредитора, позивач звернувся до суду з даним позовом. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом станом на 11.12.2023 становить 76 172 грн. 50 коп. та включає: заборгованість за тілом кредиту - 9500 грн. заборгованість по процентам на дату відступлення права вимоги - 65 672 грн. 50 коп., заборгованість з комісії - 1 000 грн. 00 коп. Проте, враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить стягнути заборгованість у розмірі 56 697 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9500 грн. заборгованість по процентам - 46 197 грн. 50 коп., заборгованість з комісії - 1 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 01.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Згідно з клопотанням представника позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Мостовенка О.І., викладеним у прохальній частині позову (п.5), останній просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , будучи неодноразово належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання повторно не з`явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала. Клопотань про відкладення розгляду справи будь-якими засобами зв`язку не подавала, як і не заявила про свою участь в судовому засіданні дистанційно. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи неявку відповідача, не подання ним відзиву у встановлений строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень проти заочного розгляду справи з боку представника позивача. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що 23.08.2021 [PERSON] на офіційному сайті ТОВ «МІЛОАН» у мережі Інтернет заповнила та подала анкету-заяву на отримання кредиту №100047597, сформовану у її власному онлайн-кабінеті на сайті товариства (а.с.11). Цього ж дня, між ТОВ «МІЛОАН» як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено договір про споживчий кредит №100047597, за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором надати позичальникові грошові кошти (фінансовий кредит) у національній валюті - гривня, в сумі 10 000 грн. (п.п.1.1-1.4) строком на 30 днів з 23.08.2021, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) - до 22.09.2021. Умовами надання кредиту визначено складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту - 1 000 грн., яка нараховується одноразово за ставкою 10,00% від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом - 4 500 грн., які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору). Стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.6 договору). Тип процентної ставки за договором - фіксована (а.с.5-9). Указаний договір підписано його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, що передбачено розділом 6 договору. При укладенні договору було проведено ідентифікацію клієнта [PERSON] кредитором ТОВ «МІЛОАН», та акцепт договору позичальником прийнято шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора буквено-цифрового вираження, відправленого на вказаний позичальником номер мобільного телефону [NUMBER] (а.с.12). Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст.628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч.3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, суд дійшов висновку, що кредитний договір №100047597 від 23.08.2021 дійсно укладений сторонами правочину - ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідач суду не надала, як і не спростувала факт укладення договору. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника - [PERSON] , її персональні дані, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «МІЛОАН» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. Судовим розглядом також встановлено, що свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі - 10 000 грн. 00 коп. шляхом перерахування коштів на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК», через систему платежів LiqPayST, ID платежу 1742576487, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 16.02.2022 №1579/16-02 (а.с.12-зворот). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. Натомість [PERSON] допустила порушення умов договору, свої зобов`язання не виконала, в результаті чого станом на 17.12.2021 утворилась заборгованість у розмірі 43 397 грн. 50 коп., яка включає: заборгованість по основній сумі кредиту - 9 500 грн., заборгованість за відсотками - 32 897 грн. 50 коп., заборгованість з комісії - 1000 грн., що слідує з розрахунку (а.с.14). Пунктом 3.2.6 договору визначено, що товариство має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу чи делегувати (доручати здійснення) свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника (а.с.6-зворот). Так, 17.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №17/12-2021-62, за умовами якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит №100047597 від 23.08.2021, укладеним з [PERSON] (а.с.16-18). Матеріали справи також містять докази здійснення оплати загальної вартості прав вимоги (розмір фінансування), зазначеної у п. 7.3 договору, шляхом безготівкового переказу на рахунок первісного кредитора, підтвердженням чому є платіжне доручення №31355009 від 20.12.2021 (а.с.18). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №17/12-2021-62 від 17.12.2021 (порядковий номер боржника - 2517) (а.с.19, 20), право вимоги за договором про споживчий кредит №100047597 від 23.08.2021, укладеним з [PERSON] , перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал» у загальному розмірі вимог 43 397 грн. 50 коп., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 9 500 грн., заборгованість за відсотками - 32 897 грн. 50 коп., заборгованість з комісії - 1000 грн. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу нового кредитора у фінансово-договірних відносинах з [PERSON] в рамках кредитного договору №100047597 від 23.08.2021. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» посилалось на те, що воно є дійсним кредитором у фінансово-договірних відносинах з [PERSON] в рамках кредитного договору №100047597 від 23.08.2021, з огляду на укладення між попереднім кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 (а.с.21-23), за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги до позичальників, у тому числі у відносно позичальника [PERSON] . Так, відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Проаналізувавши обсяг наявних у справі доказів в їх сукупності та системному зв`язку суд дійшов висновку про доведеність факту укладення між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та позичальником [PERSON] кредитного договору №100047597 від 23.08.2021 із застосуванням засобів електронної комерції, відступлення прав вимоги за ним на користь ТОВ «Вердикт Капітал» у загальному розмірі вимог 43 397 грн. 50 коп. Однак, судом не встановлено доведеність факту відступлення прав вимог за кредитним договором №100047597 від 23.08.2021, укладеним з [PERSON] , від кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», у зв`язку з відсутністю доказів цьому. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Предмет спору у даній справі стосується стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №100047597 від 23.08.2021, укладеним з [PERSON] , первісним кредитором за яким було ТОВ «МІЛОАН», а новим - ТОВ «Вердикт Капітал». Дійсно, факт укладення договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», має місце та доведений обсягом наявних у справі доказів (а.с.21-23). Доказів або обставин, які б свідчили про недійсність договору, матеріали справи не містять. Перелік кредитних договорів, боржників, сум заборгованості боржників на дату підписання договору зазначені в додатку №3 до договору (реєстру боржників), що є його невід`ємного частиною. Дослідженням додатку №3 до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 - реєстру боржників (а.с.24-25) встановлено, що до вказаного реєстру за порядковим номером 83190 (а.с.24-зворот) включено вимоги за кредитним договором, укладеним з позичальником [PERSON] за №77775547, у загальному розмірі вимог 12 464 грн. 86 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 4 000 грн., заборгованість по процентам - 8 464 грн. 21 коп., відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно зі ст.625 ЦК України - 0,65 грн. Аналогічні дані зазначені у Витягу з реєстру (а.с.26). При цьому, належних та допустимих доказів переходу до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги саме за договором про споживчий кредит №100047597 від 23.08.2021, укладеним з [PERSON] , від ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача, суду не надано, оскільки відступлені вимоги за цим договором до реєстру боржників не включені, в той час як включені вимоги за іншим кредитним договором №77775547, позичальником за яким вказана [PERSON] , що не має відношення до предмету спору у даній справі. Позаяк, діюче законодавство також встановлює обов`язковість наявності доказів прав нового кредитора у зобов`язанні та вимоги до оформлення первинних документів, що підтверджують їх передачу від первісного кредитора до нового кредитора відповідно до порядку, визначеного у розділі 5 договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023. Таких доказів позивач суду не надав. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» №26864/03 від 26.06.2008 зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач поза розумним сумнівом не довів своїх прав на відступлення на його користь прав вимоги, оскільки позивачем до матеріалів справ не було надано доказів переходу до нього прав та обов`язків первісного кредитора від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за договором про споживчий кредит №100047597 від 23.08.2021, укладеним з [PERSON] , а відтак не доведено свого права вимоги до відповідача за цим договором, яке б підлягало захисту судом. Аналогічні висновки з цього приводу також було висловлено Верховним Судом у постанові від 26.06.2019 у справі №127/22347/14-ц. Зважаючи на вищевикладене, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed