Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-25 00:00:00

23.01.2023 адвокат Альбердієва І.В., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2020 по справі № 711/879/20, а саме проводити стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2020 змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 23.03.2016 та стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На даний момент у відповідача змінилося матеріальне становище та обсяг доходів. Так, відповідач працює в ТОВ «АЙТІКЕЙ ЮКРЕЙН», за III квартал 2023 року йому нарахованого дохід в розмірі 61 500,00 грн. Зростання економічної кризи в державі та ріст цін спонукає позивачку витрачати на утримання дитини значні кошти на відповідне харчування, шкільне приладдя, одяг, взуття, проїзд у транспорті, заняття в гуртках. Сума, яку перераховує відповідач для дитини недостатня. Відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання їх неповнолітнього сина в розмірі не менше 1/4 частини з його щомісячного доходу та з урахуванням усіх вид доплат, надбавок та премій, оскільки є молодою, працездатною людиною та інших осіб на утриманні не має. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.01.2024 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, від її представника - адвоката Альбердієвої І.В. надійшла заява, в якій остання підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу без участі позивача та її представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2020 по справі № 711/879/20 змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на підставі рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 23.03.2016 на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , та стягнуто з моменту набрання рішенням законної сили із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - до досягнення дитиною повноліття. Згідно інформації наданої ДПС України на запит Першого ВДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. КИЇВ) № 187454517 від 09.01.2024 [PERSON] працює в ТОВ «АЙТІКЕЙ ЮКРЕЙН», за III квартал 2023 року йому нарахованого дохід в розмірі 61 500,00 грн. Звертаючись до суду із вищезазначеним позовом позивачка посилалась на те, що з часу присудження аліментів потреби на утримання дитини зросли, а матеріальне становище відповідача покращилося, тому виникли підстави для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/4 частку від усіх видів заробітку (доходу). Положеннями частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, за змістом статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у статтях 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05.02.2014 по справі № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах від 30.06.2020 у справі № 343/945/19, від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19, від 23.05.2022 у справі № 752/26176/18. Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зважаючи на те, що з часу присудження аліментів, які були визначені в твердій грошовій сумі, через значні інфляційні процеси та введення військового стану в Україні, збільшилися витрати на утримання дитини, відповідач є здоровою, працездатною особою, працює, отримує дохід, інших осіб на утриманні не має, тобто зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не поставить його в скрутне матеріальне становище, відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач в силу пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved