Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-24 00:00:00

Звернувшись із даним позовом позмвач посилається на те, що 17.09.2023 року о 13 год. 34 хв. в [ADDRESS] відповідач [PERSON] , керуючи мотоциклом марки "Suzuki WVB11-1C", номерний знак « [NUMBER] », під час здійснення обгону не переконався в безпечності цього маневру, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки "1.1", внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем марки «Kia Sportage», номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , який здійснював зміну напрямку руху, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів. Внаслідок ДТП транспортний засіб «Kia Sportage» отримав механічні ушкодження з матеріальними збитками. Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.10.2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень. [PERSON] керував автомобілем «Kia Sportage», номерний знак « [NUMBER] »,, власником якого є [PERSON] , на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення експертного авто товарознавчого дослідження, визначення вартості матеріального збитку № 0024/ТЛ-23 від 20.09.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю марки «Kia Sportage», державний номерний знак « [NUMBER] » складає 143\~000,00 грн. Тому просить, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 143 000,00 грн., витрати на проведення експертизи про визначенні вартості матеріального збитку у сумі 3 000,00 грн. та судові витрати. Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити; не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явився, явку уповноваженого представника до суду повторно не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином. Відзиву на позов чи інших заяв або клопотань від нього не надходило. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву на позов до суду не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2023 року у справі № 346/5649/23, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та оштафовано в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Як зазначено у вищевказаній постанові суду, 17.09.2023 року о 13 год. 34 хв. в [ADDRESS] [PERSON] , керуючи мотоциклом марки "Suzuki WVB11-1C", номерний знак « [NUMBER] », під час здійснення обгону не переконався в безпечності цього маневру, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки "1.1", внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем марки «Kia Sportage», номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , [INFO] , який здійснював зміну напрямку руху, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів. Так, внаслідок вказаної ДТП: - в автомобіля марки «Kia Sportage» наявні пошкодження капоту, переднього буфера, передньої лівої дверки, крила, диску колеса, стійки та лобового скла; - пошкоджено мотоцикл марки "Suzuki WVB11-1C". Вина правопорушника підтверджується наступними матеріалами справи: - даними в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 125380 від 23.09.2023 року, в якому вказано, що 17.09.2023 року о 13 год. 34 хв. в м. Коломия, по вул. Карпатській, 71, Івано-Франківської області [PERSON] керуючи мотоциклом марки "Suzuki WVB11-1C", номерний знак « [NUMBER] », під час здійснення обгону не переконався в безпечності маневру, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки "1.1", виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення із автомобілем марки «Kia Sportage», номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , [INFO] , який здійснював зміну напрямку руху, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів; - даними схеми наслідків ДТП від 17.09.2023 року, в якій зазначено вищенаведені пошкодження кожного із вказаних транспортних засобів. Отже, [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. (а.с.11). Транспортний засіб Kia Sportage, д.н.з. [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 06.09.2023 року належить [PERSON] та перебував у користуванні [PERSON] (а.с.9). Згідно Висновку № 0024/ТЛ-23 експертного товарознавчого дослідження, визначення вартості матеріального збитку від 20 вересня 2023 року, вартість матеріального збитку, спричиненого пошкодженням досліджуваного легкового автомобіля марки КІА SPORTAGE, реєстраційний номерний знак: № [NUMBER] , 2015 року випуску на момент дослідження становить 143\~000,00 грн. (а.с.13-45) Вартість проведеного експертного дослідження оплаченого позивачем, становить 3000,00 грн. (а.с.12). Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 ЦК України. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України). Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Так, відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 1188 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Як зазначено пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Враховуючи положення вищенаведених норм права, а також зважаючи на обставини спірних правовідносин, суд приходить до висновку про те, що в даній цивільній справі позивачем доведено право на відшкодування матеріальної шкоди відповідачем, оскільки надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди та особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Розмір завданої шкоди підтверджується наявними в матеріалах справи висновком автотоварознавчого дослідження. Докази, які б спростовували причинний зв`язок між вищевказаними витратами позивача та винними діями відповідача в ДТП в матеріалах справи відсутні і стороною відповідача такі обставини не спростовано. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача обгрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення на користь позивача вартості проведеного експертного дослідження в сумі 3000,00 грн., то відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, серед іншого належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до положень ч. 5-6 ст. 139 ЦПК України витрати на оплату послуг експерта стягуються відповідно до правил розподілу судових витрат. Розмір встановлюється на підставі договорів, рахунків та інше. Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, що стосується відшкодування витрат, понесених позивачем за проведене експерте дослідження, то в цій частині позивачем надано квитанцію № 024 до прибуткового касового ордеру від 20 вересня 2023 року (а.с. 12), зі змісту якого вбачається факт оплати 3000,00 грн. на проведення експертного дослідження згідно договору. Отже, стягненню на користь [PERSON] , підлягають витрати проведеного експертного дослідження в сумі 3000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1070,60 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 22, 386, 1166, 1187, 1192, 1193 ЦК України,

Outcome: approved