Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~08 грудня 2021 року [PERSON] (далі: позивач) звернувся до Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлово-комунального господарства Харківської міської ради (далі: відповідач) з позовом про визнання дій відповідача, що виразились у не розгляді питання про визнання його таким, що потребує поліпшення житлових умов, протиправними, зобов`язання відповідача розглянути питання про визнання його таким, що потребує поліпшення житлових умов та взяття на облік, включивши до списку осіб, які мають право на першочергове одержання житла. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на відмову відповідача у постановленні його на квартирний облік, як громадянина, що потребує поліпшення житлових умов, за відсутності місця проживання у м. Харкові, що на його думку є протиправною, внаслідок чого він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. \~ \~ \~ \~До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, відповідач причину неявки не сповістив. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови його належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав, передбачених ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи, - судом не встановлено. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини: 27.06.2019 р. вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та йому призначене покарання у виді 3 років позбавлення волі, стягнуто з [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 70\~175 грн., моральної шкоди в сумі 500\~000 грн. Зі змісту вищезазначеного вироку вбачається, що внаслідок шахрайських дій [PERSON] , домоволодіння за адресою: [ADDRESS] вибуло з володіння позивача. 07.02.2021р. Комунальний заклад «Харківській міський центр реінтеграції бездомних осіб» листом №614/02 повідомив представника позивача, що про взяття з 14.12.2015 по 14.06.2016 гр. [PERSON] на облік, як бездомної особи, відповідно вимог Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей», та його реєстрацію згідно ст. 6-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в ред. 2015р.) за адресою закладу з 15.03.2016 по 14.06.2016 згідно п.2.2.5 сумісного наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту МОЗ, МВС, Державного комітету України у справах національностей, регалій та Державного департаменту з питань виконання покарань «Про затвердження Порядку взаємодії суб`єктів, що надають соціальні послуги бездомним особам» від 19.02.2009 №70/411/101/65/19/32. посвідчення про взяття на облік бездомної особи від 14.12.2015 р. №846 та Довідка про прийняття на обслуговування в спеціальний соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи від 14.12.2015№ 846 втратили чинність, оскільки [PERSON] у закладі не проживав та не проживає, його місце знаходження не відоме. 16.11.2021відповідач листом №3-7-57323/0/1-21 7493/0/232-21 відмовив позивачу у взятті його на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за загальною чергою та включення до списку осіб, які мають право на першочергове одержання житла, які надійшли з Центру надання адміністративних послуг на підставі п.15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та надання їм житлових приміщень в Український РСР,та відсутності інформації у реєстрі територіальної громади міста Харкова про його місце реєстрації. Позивач перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] з 18.05.2020, про що свідчить довідка за підписом командира військової частини від 2021. Встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує: Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Стаття 31 ЖК України визначає, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Відповідно до ст.34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України. Відповідно до ст.39 ЖК України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті. Аналогічні положення містяться і в Правилах обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою ради Міністрів УРСР і Укрпрофради № 470 від 11.12.1984 (далі: Правила №470). Статтею 22 ЖК України передбачено, що облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, установлення черговості на одержання жилої площі, а також її розподіл у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюються під громадським контролем і з додержанням гласності. Відповідно до ст.43 ЖК України громадяни забезпечуються житловою площею у порядку черговості, яка визначається за датою прийняття на облік, або включення до пільгового списку. Так, п.13 Правил №470 передбачено, що на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках; 7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати); 8) внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 та осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 10-14 частини другої статті 7, та членів їх сімей, а також членів сімей загиблих, визначених абзацами четвертим - восьмим, чотирнадцятим, шістнадцятим - двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22.10.1993. Відповідно до п.15 Правил №470 На квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Зазначені вимоги не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у п.п. 8 п. 13 цих Правил. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і мають реєстрацію місця проживання у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку, крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків, а також осіб, зазначених у п.п.8 п.13 цих Правил. Громадяни, які користуються правом першочергового і позачергового одержання жилих приміщень, беруться на квартирний облік при наявності передбачених Правилами підстав, незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті. Умова про реєстрацію місця проживання, передбачена в абзаці першому цього пункту, не поширюється на громадян, тимчасово відсутніх у даному населеному пункті, якщо за ними за законом зберігається жиле приміщення. Працівники, зв`язані за родом занять з постійним пересуванням, беруться на квартирний облік у тому населеному пункті, в якому вони мають реєстрацію місця проживання в установленому порядку. Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, а також особи з їх числа беруться відповідними органами місцевого самоврядування на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем їх походження або проживання до влаштування в сім`ї громадян, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, а також особи з їх числа, які перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб, беруться відповідними органами місцевого самоврядування на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем їх фактичного проживання, зазначеним у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, а також особи з їх числа, місцем походження або проживання яких до влаштування в сім`ї громадян, заклади для населені пункти тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей, територія населених пунктів на лінії зіткнення, тимчасово окупована територія Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та які не перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб, беруться на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, органами місцевого самоврядування за місцем їх фактичного проживання на території населених пунктів України, крім тимчасово окупованих територій та територій населених пунктів на лінії зіткнення. Зміна місця проживання таких осіб після взяття їх на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, не є підставою для зняття їх з відповідного обліку. Відповідно до п.2 Правил №470, жилі приміщення надаються громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Відповідно до п.4 Постанови №5 виконавчого комітету Харківської обласної Ради народних депутатів та Президії обласної Ради профспілок від 11.01.1985, для прийняття осіб на квартирний облік у м. Харкові необхідний строк проживання у населеному пункті не менше 5 років. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши встановлені факти та обставини, а також вказані норми законодавства у їх взаємозв`язку, суд вважає, що прийняте відповідачем рішення є обґрунтованим та законним, а відтак, позов задоволенню не підлягає. При цьому, суд критично оцінює твердження позивача про дискримінаційний характер підстав відмови за їх необґрунтованості. Враховуючи неявку до судового засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: dismissed