Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-19 00:00:00

02 січня 2024 року до суду від адвоката Бубенок В.Г., який представляє інтереси позивача [PERSON] , надійшла позовна заява до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що з 20 травня 2020 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем У зв`язку із тим, що шлюб виявився невдалим, його було розірвано рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/13287/23 від 21 листопада 2023 року. Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано певне майно, зокрема, автомобіль "Dodge Avenger", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Середня ринкова вартість аналогічного автомобіля складає 255 800,00 грн. Ринкова вартість автомобіля, про який у позові зазначає позивачка, відповідно до звіту про незалежну оцінку, складає 221 000,00 грн. Враховуючи, що зазначене майно є спільним майном подружжя, воно підлягає розподілу між сторонами. У зв`язку із викладеним, позивач просить суд: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 автомобіля "Dodge Avenger", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] . та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за 1/2 частини автомобіля у розмірі 110 500,00 грн. Окрім того, позивач просить суд стягнути із відповідача понесені позивачем судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2024 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. У період з 17 січня 2024 року по 19 січня 2024 року включно суддя була відсутня у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю. Фактично справу було передано судді 22 січня 2024 року. Ухвалою суду від 25 січня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано представнику позивача строк на усунення недоліків. 30 січня 2024 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. 12 лютого 2024 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання позивача та відповідача. Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження у судове засідання на 20 березня 2024 року. 7 березня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач вказав, що спірний транспортний засіб був куплений за кошти відповідача і оформлений також на його ім`я. Позивачка після розлучення не цікавилась автомобілем та не несла витрат на його утримання. З огляду на те, що автомобіль був проданий, відповідач визнає позовні вимоги на суму 40000 грн. У судовому засіданні 20 березня 2024 року представник позивача підтримав доводи позовної заяви, вказав, що позивачка наразі за кордоном з дитиною, автомобіль після розлучення залишився у користуванні відповідача, вона не мала можливість ним користуватись. Зауважив, що спірний транспортний засіб був придбаний у 2021 році, тобто у період перебування подружжя у шлюбі, а отже таке майно є спільною власністю подружжя, та оскільки автомобіль річ неподільна- представник просив стягнути з відповідача частину ринкової вартості автомобіля у розмірі 110500 грн (вартість підтверджується звітом про незалежну оцінку, долучений до позовної заяви). Представник відповідача у судовому засіданні частково заперечувала проти заявлених вимог, вказала, що відповідач продав спільне майно - транспортний засіб за 10000 (десять тисяч) грн, тому вимоги про стягнення з нього 110500 грн є безпідставними та необґрунтованими, та вказала, що відповідач може сплатити позивачці 40000 грн. Відповідач у судовому засіданні не заперечував, що транспортний засіб "Dodge Avenger", д.н.з. [NUMBER] є спільним майном подружжя та придбаний у період шлюбу. При цьому вказав, що позивачка жодного дня не працювала, він заробляв гроші та саме на ці гроші і був придбаний автомобіль, а також йому допомагали його батьки. Витрат по утриманню автомобіля вона не несла та не цікавилась ним. Зазначив, що автомобіль був у ДТП, а тому він його продав за 10000 грн, проте готовий спалити позивачці за її частину автомобіля 40000 грн. На пропозицію суду врегулювати спірне питання мирним шляхом у позасудовому порядку, категорично відмовився, вказав, що він наполягає виключно на сумі 40000 грн. В свою чергу представник позивача вказав, що 40000 грн не відповідає розміру частки позивачки у спільному майні подружжя та саме на 40000 грн вона не погоджується. Будь-яких інших заяв, клопотань від адвокатів сторін та він відповідача суду не налходило. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2020 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданий Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 539 (а.с. 7). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2023 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 8-9). Відповідно до інформації РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві від 28 вересня 2023 року транспортний засіб "Dodge Avenger", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] 13 січня 2022 року був переєстрований за [PERSON] та станом на 28 вересня 2023 року обліковувався за ним (а.с. 10). Звертаючись із позовом до суду, позивачка просила визнати за нею право власності на частку вказано транспортного засобу, оскільки він був придбаний подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі та оскільки автомобіль є неподільною річчю, а ним користується саме відповідач, просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості цього автомобіля в розмірі 110500 грн. Відповідно до звіту про незалежну оцінку транспортного засобу "Dodge Avenger", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , складений ФОП [PERSON] як суб`єктом оціночної діяльності, ринкова вартість оцінюваного транспортного засобу на дату оцінки - 16 листопада 2023 року - 221 000 грн (а.с. 11-17). Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач вказав, що 3 жовтня 2023 року вказаний транспортний засіб був проданий за 10000 (десять тисяч) грн. Із доказів, долучених до відзиву судом встановлено, що 29 вересня 2023 року між [PERSON] (відповідач) та ТОВ «П.О.С.Т.» укладено договір комісії щодо продажу транспортного засобу "Dodge Avenger", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] за ціною 10000 (десять тисяч) грн. 30 вересня 2023 року між ТОВ «П.О.С.Т.» та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого транспортний засіб "Dodge Avenger", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] був проданий за 10000 (десять тисяч) грн. Згідно із довідкою ТСЦ № 8045 3 жовтня 2023 року транспортний засіб "Dodge Avenger", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] був переєстрований згідно договору, укладеного в СГ № 6508/23/0078793 від 30 вересня 2023 року. Зазначена вартість автомобіля в договорі купівлі-продажу в сумі 10000 (десять тисяч) грн. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Відповідачем у судовому засіданні не заперечував той факт, що автомобіль "Dodge Avenger", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя, а отже таке майно підлягає поділу та вимога позивачки про визнання за нею право власності на частку вказаного транспортного засобу підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача компенсації вартості частки цього автомобіля, суд зазначає таке. Судом встановлено, що відповідач продав автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя без повідомлення та письмової згоди позивачки (доказів протилежного суду надано не було і такий факт не доводився суду належними, достатніми та достовірними доказами). Крім того, враховуючи зміст позовної заяви, докази, долучені до позову, зокрема довідку РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві від 28 вересня 2023 року, їй був невідомий факт продажу автомобіля. Як зазначалось, відповідно до звіту про незалежну оцінку транспортного засобу "Dodge Avenger", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , складений ФОП [PERSON] як суб`єктом оціночної діяльності, ринкова вартість оцінюваного транспортного засобу на дату оцінки - 16 листопада 2023 року - 221 000 грн, отже частка становить - 110500 грн (ціна позову). Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц: «Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно». Доводи відповідача та його адвоката про те, що дійсна вартість транспортного засобу встановлена у договорі купівлі-продажу від 30 вересня 2023 року відхиляються судом, оскільки вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. Крім того, суд враховує, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний враховувати дійсну його вартість. Відповідач та його адвокат, в свою чергу, на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надали, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надавали суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу від 16 листопада 2023 року. Згідно зі статтю 2 ЦПК України з авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з вимогами статті 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги про визнання права власності на частку автомобіля "Dodge Avenger", д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] та стягнення з відповідача її вартості у розмірі 110500 грн є обґрунтованими, доведеними належними та достатніми доказами, не були спростовані у визначений законом спосіб відповідачем, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачка просила стягнути з відповідача крім сплаченого нею судового збору за подання позову до суду також витрати понесені на замовлення звіту про оцінку майна. Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 10-23 від 16 листопада 2023 року [PERSON] (позивачка) сплатила ФОП [PERSON] 1500 грн за договір на оцінку майна (а.с. 18). Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1105 грн та 1500 грн вартість звіту про незалежну оцінку транспортного засобу. На підставі викладеного,

Outcome: approved