Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-17 00:00:00

Позивач Державний податковий університет звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення грошового боргу у сумі 23374 грн. 00 коп., зазначаючи, що між Державним податковим університетом та [PERSON] було укладено Договір № 2337584 від 25.02.2023 року про надання у тимчасове користування спеціально облаштованого приміщення. Відповідно до умов договору про тимчасове користування спеціально облаштованого приміщення, одна сторона - виконавець надає послугу з тимчасового користування (проживання) другою стороною (замовником) приміщення з 25.02.2023 року по 31.05.2023 року за плату. Відповідно до п. 2.1 розмір плати за користування приміщенням визначає виконавець, виходячи із кошторису за тимчасове користування спеціально облаштованим приміщенням відповідно до фактично наданих послуг, кількості мешканців, займаної площі і тарифів на комунальні послуги. Пунктом 2.2 договору передбачено, що до складу тарифів на комунальні послуги, які встановлені для проживання, входять тарифи на опалення, холодне і гаряче водопостачання та водовідведення, електроенергія, газ та інше. Відшкодовуються замовником дані комунальні послуги відповідно до норм чинного законодавства та за тарифами, встановленими для Державного податкового університету постачальниками комунальних послуг. Державний податковий університет повністю виконав свої зобов`язання за договором, що підтверджується актом № 1 виконаних робіт (наданих послуг) до договору від 25.02.2023 року № 2337584. Крім цього, наявні акти № 7, 11 до договору від 25.02.2023 року № 2337584, які направлені відповідачу разом із претензією про погашення заборгованості. Послуга була надана на суму 23 374 грн. 00 коп. (7440 грн. 00 коп. + 7688 грн. 00 коп. + 8246 грн. 00 коп. = 23 374 грн. 00 коп.), проте відповідачем вищезазначену суму не було сплачено. З метою досудового врегулювання зазначеного питання на адресу відповідача було направлено лист-претензію про необхідність сплати боргу № 1679/01-23 від 31.07.2023 року. 21\~вересня 2023\~року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було відкрито провадження у справі за позовом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено справу до судового розгляду по суті. 23.10.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовна заява не підсудна Ірпінському міському суду Київської області, Державний податковий університет не є належним позивачем по справі, а [PERSON] не є належним відповідачем, договір та акт виконаних робіт відповідач не підписував, просив закрити провадження у цивільній справі. Суд не вбачає порушення правил підсудності, про яке зазначає відповідач у відзиві, оскільки позивач здійснив вибір підсудності за місцем виконання договору, який стосувався надання у тимчасове користування відповідачу приміщення в межах територіальної юрисдикції Ірпінського міського суду Київської області. 02.11.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому представник не погодився з доводами відповідача, викладеними у відзиві. У судовому засіданні відповідач зазначив, що в договорі невірно зазначена дата видачі його паспорта, також заперечував факт підписання договору, наполягав на тому, що договір підписав хтось інший з використанням його персональних даних. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані суду письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із до ч. 1 та ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до копії інформаційної довідки № 338995513 від 13.07.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, будинок [ADDRESS] , належить на праві власності Університету державної фіскальної служби України. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 року № 1202-р «Про утворення Державного податкового університету» та наказу Міністерства фінансів України від 01.11.2021 року № 574 «Деякі питання утворення Державного податкового університету», Університет державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 40233365) припиняється в результаті реорганізації шляхом приєднання до Державного податкового університету (код ЄДРПОУ 44550814). Таким чином, Державний податковий університет є правонаступником Університету державної фіскальної служби України. Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до видів економічної діяльності, які здійснює Державний податковий університет, зокрема, належить діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання, діяльність інших засобів тимчасового розміщування, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. 25.02.2023 року між Державним податковим університетом та [PERSON] було укладено Договір № 2337584 від 25.02.2023 року про надання у тимчасове користування спеціально облаштованого приміщення, а саме кімнати [ADDRESS] , що підтверджується копією договору. Відповідно п. 1.1 договору, одна сторона - виконавець надає послугу з тимчасового користування (проживання) другою стороною (замовником) приміщення з 25.02.2023 року по 31.05.2023 року за плату. Відповідно до п. 2.1 розмір плати за користування приміщенням визначає виконавець, виходячи із кошторису за тимчасове користування спеціально облаштованим приміщенням відповідно до фактично наданих послуг, кількості мешканців, займаної площі і тарифів на комунальні послуги. Пунктом 2.2 договору передбачено, що до складу тарифів на комунальні послуги, які встановлені для проживання, входять тарифи на опалення, холодне і гаряче водопостачання та водовідведення, електроенергія, газ та інше. Відшкодовуються замовником дані комунальні послуги відповідно до норм чинного законодавства та за тарифами, встановленими для Державного податкового університету постачальниками комунальних послуг. Державний податковий університет повністю виконав свої зобов`язання за договором, що підтверджується копією акта № 1 виконаних робіт (наданих послуг) на суму 7440 грн. 00 коп. за період з 25.02.2023 року по 26.03.2023 року до договору від 25.02.2023 року № 2337584, який підписаний обома сторонами. Крім цього, наявні копія акта № 7 виконаних робіт (наданих послуг) до договору від 25.02.2023 року № 2337584 на суму 8246,00 грн. за період з 27.03.2023 року по 30.04.2023 року, та копія акта № 11 виконаних робіт (наданих послуг) до договору від 25.02.2023 року № 2337584 на суму 7688,00 грн. за період з 01.05.2023 року по 31.05.2023 року, які направлені відповідачу разом із претензією про погашення заборгованості, що підтверджується копією претензії № 1679/01-23 від 31.07.2023 року та копією опису та накладної. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що отримав претензію з актами. Послуга була надана на загальну суму 23 374 грн. 00 коп. (7440 грн. 00 коп. + 7688 грн. 00 коп. + 8246 грн. 00 коп. = 23 374 грн. 00 коп.). Також зазначена сума підтверджується копією розрахунку заборгованості згідно договору від 25.02.2023 року № 2337584 про надання в тимчасове користування спеціально облаштованого приміщення [PERSON] . Проте відповідачем вищезазначену суму не було сплачено. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Ч. 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. З огляду на те, що відповідач не заперечував обставин користування приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] , зазначеним у Договорі № 2337584 від 25.02.2023 року, не надав належних доказів, які б свідчили, що підпис у вказаному Договорі не належить йому (клопотання про призначення почеркознавчої експертизи ним не заявлялося), суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки позивач довів, що виконав в повному обсязі всі зобов`язання перед відповідачем за укладеним договором, а відповідач в свою чергу зобов`язання не виконав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання даного позову до суду. На підставі ст. ст. 16, 509, 526, 530, 610, 611, 623, 625, 901, 903, 905 ЦК України,

Outcome: approved