Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поділ майна подружжя. Позов мотивує тим, що 16.01.2021 він уклав шлюб з [PERSON] , який рішенням суду від 13.11.2023 розірвано. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . З 2021 року вони разом з дружиною [PERSON] проживали у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , де він був зареєстрований. Оскільки вони планували проживати сім`єю у вищевказаному житловому будинку, то за його особисті кошти зробили капітальний ремонт, перепланування та значні покращення та добудову коридора, ванної кімнати, що підтверджується долученими до позовної заяви квитанціями. Тобто, ними проведені невід`ємні поліпшення - фізичні наслідки заходів, спрямованих на покращення технічного стану нерухомого майна та споживчих якостей, відокремлення яких призведе до зменшення його ринкової вартості. Також у житловому будинку проведено інші роботи з благоустрою, а саме: даху, ванної кімнати, встановлення вікна, дверей. На ремонтні роботи ним витрачено 167785 грн, з яких: 60000 грн - на будівельні матеріали, 28000 грн - деревина, 14000 грн - робота майстрів, 24110 грн - дах, 6520 грн - міжкімнатні двері, 11040 грн - вхідні двері, 7815 грн - вікна, 2500 грн - цемент (25 мішків), 2500 грн - камінь, 6000 грн - ламінат, 2800 грн - шутер, 2500 грн - переобладнання світла (встановлення лічильника на вулицю), що підтверджується квитанціями. Також ним придбано: бойлер вартістю 3470 грн, холодильник вартістю 5000 грн, телевізор (марки Самсунг) вартістю 7000 грн, унітаз, тумбочка з умивальником вартістю 5700 грн, пральна машина (марки Самсунг) вартістю 10000 грн. Інші предмети вжитку: ліжечко вартістю 4000 грн., комод вартістю 4000 грн., диван вартістю 7000 грн., а також штори, тюль, коврик загальною вартістю: 15000 грн. Вказує, що не мав бажання ділити спільне майно подружжя, адже хотів залишити все своїй дитині. Проте, колишня дружина проживає з дитиною за іншою адресою. Відповідач не повідомляла його про зміну місця проживання. Забороняє бачитися йому з дитиною. Відповідач стверджує, що у житловому будинку, де він особисто здійснив добудову та значні покращення, вона жити не планує. Шлюбний договір між сторонами не укладався. Зважаючи на вказане, просить суд в порядку поділу майна подружжя виділити йому: грошову компенсацію за здійснені будівельні роботи, капітальний ремонт, перепланування та значні покращення (добудову коридора та ванної кімнати), тобто невід`ємні поліпшення, які не можуть бути відокремлені з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , у сумі 75807,50 грн., бойлер вартістю 2500 грн., холодильник вартістю 5000 грн., телевізор (марки Самсунг) вартістю 7000 грн., унітаз, тумбочку з умивальником вартістю - 5700 грн., пральну машину (марки Самсунг) вартістю 10000 грн. Вказує, що загальна вартість товарів складає 31170 грн. Все інше майно загальною вартістю 106977,5 грн. - залишити відповідачу. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис №275, її батьками є: [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2023 у справі №442/7373/23 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 16.01.2021 та зареєстрований у Бориславському міському ВД РАЦС ЗМУ МЮ (м. Львів), актовий запис №06. Також позивачем надано чеки, видаткові накладні на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1\~ст.61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності \~визначено нормою ст.63 СК України, згідно з якою, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачений статтею\~70 СК України. Так, згідно з частиною першою цієї статті, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст.372 ЦК України\~визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. З розрахункових документів, долучених до позовної заяви, неможливо встановити, чи є позивач платником або одержувачем товарів, як про це зазначає останній у позовній заяві. Як вбачається із вказаних документів, одержувачем товарів є фізична особа без зазначення відомостей (прізвища, адреси тощо). Вказане унеможливлює з`ясування обставини, що саме позивач їх оплачував/отримував. Поряд з тим, згідно товарного чеку від 02.06.2021, ціна бойлера становить 3250 грн, що різниться з ціною, вказаною позивачем у позові. Також у матеріалах справи відсутні будь-які належні та достатні докази, зокрема, розрахункові документи на холодильник, телевізор, унітаз, тумбочку з умивальником, пральну машину, які є предметом спору. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що докази у своїй сукупності є неналежними та недостатніми для висновку про наявність обставин, що викладені у позовній заяві. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити\~у\~зв`язку\~з\~недоведеністю\~позовних вимог. Згідно з ч.1\~ст.141\~ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed