Jurisdiction: civil
Date: 2024-03-26 00:00:00

У червні 2022 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. Позовна заява мотивована тим, що відповідачі є його дітьми від різних шлюбів. Він є самотньою непрацездатною особою, пенсіонером за віком, інвалідом третьої групи. На день подання позову досяг 75 років. Єдиним його доходом є пенсія, яка складає 2948 грн. 12 коп. У зв`язку з хронічними захворюваннями потребує значних витрат на придбання ліків, обстеження, проходження курсу лікування. Всі свої кошти витрачає на придбання ліків. Крім того, за станом здоров`я потребує проведення хірургічної операції, грошових коштів на проведення якої у нього немає. Відповідачі матеріальну допомогу йому не надають, хоча є працездатними та мають можливість надавати таку допомогу. Він не був позбавлений батьківських прав відносно своїх дітей та сумлінно сплачував аліменти на їх утримання. За цих підстав позивач, посилаючись на положення статті 202 Сімейного кодексу України, просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і довічно. Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська Ісаєвої Д.А. від 26 серпня 2022 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05 квітня 2023 року, яка була залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2023 року, провадження у справі було закрито на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, а саме з тих підстав, що набрало законної сили рішення суду від 22 травня 2019 року по справі № 202/8016/17, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька відмовлено. Постановою Верховного Суду від 27 вересня 2023 року ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2023 року про закриття провадження у справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Справа була розподілена в провадження судді Марченко Н.Ю., ухвалою якої від 18 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Петренко І.Ф. позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Позивач пояснив, що наразі розмір його пенсії складає 3500 грн., щомісячно понад 2000 грн. він витрачає на ліки. Відповідач [PERSON] , а також відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Єлісєєв О.Д. у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що відповідач розлучився з їх матерями, з сім`єю не проживав, не спілкувався та приймав ніякої участі в їх вихованні, сплачував аліменти в незначному розмірі. Зокрема, відповідач [PERSON] пояснила, що батько пішов із сім`ї, коли їй було шість років, із нею не спілкувався. В свою чергу, відповідач [PERSON] пояснив, що взагалі з батьком познайомився в суді, коли той пред`явив позов про стягнення з нього аліментів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про розгляд справи за своїм зареєстрованим місцем проживання, заперечень проти позову не надала. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне: Судом установлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . До повноліття дітей на їх утримання з позивача за місцем роботи стягувалися аліменти. На цей час позивач є непрацездатним - пенсіонером, інвалідом 3 групи безстроково. На час розгляду справи позивачу виповнилося 77 років. Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щомісячний розмір пенсії позивача з грудня 2021 року склав 2948,12 грн. Зі слів позивача на час розгляду справи розмір його пенсії складає 3500 грн. Також судом установлено, що позивач проживає сам, інших родичів не має. З матеріалів справи вбачається, що позивач страждає на гіпертензивну енцефалопатію, гіпертонічну хворобу, з якими звертався до медичного закладу. В 2021 році позивачу було рекомендоване планове оперативне лікування у хірурга у зв`язку з варикозною хворобою, паховою грижею. Також позивачу рекомендовано лікування та протезування зубів орієнтовною вартістю на час звернення до суду 97100 грн. та 22778 грн. Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів аліментів на своє утримання, позивач посилається на те, що за станом свого здоров`я він потребує лікування, на що потрібні грошові кошти, яких він не має, майже всю свою пенсію витрачає на придбання ліків. При вирішенні спору про стягнення з відповідачів аліментів на утримання непрацездатного батька, суд виходить із того, що статтею 51 Конституції України встановлений обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. При цьому непрацездатним вважається той із батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України). В свою чергу, в силу частини 1 статті 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Отже, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їх доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження його скрутного матеріального становища, дійсного придбання ним ліків у зв`язку із хворобою, інших матеріальних витрат на лікування тощо. Отже, позивачем не доведена необхідність у матеріальній допомозі від повнолітніх дітей. Щодо необхідності витрат позивача на стоматологічне лікування та протезування, яке було йому рекомендовано, то суд звертає увагу, що ці витрати є значними, дороговартісними, непов`язані з тяжкою хворобою та не належать до матеріального утримання батьків у розумінні статей 202, 203, 206 СК України. Відтак повнолітні діти не зобов`язані безумовно покривати ці витрати. Суд ураховує, що позивач, розлучившись у 1975 році, 1984 році та 1987 році відповідно з матерями своїх дітей-відповідачів, не приймав участі у їх вихованні та не спілкувався з ними, не надавав матеріальну допомогу, якщо й сплачував аліменти на утримання дітей, то у незначному розмірі, що підтверджується довідками з місця роботи про здійснення відрахувань, наданими самим же позивачем. Позивач хоча й не був позбавлений батьківських прав, разом із тим доказів своєї безпосередньої участі у вихованні дітей не надав. Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позову [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька необхідно відмовити.

Outcome: dismissed